КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа №754/51/19 Головуючий у І інстанції - Галаган В.І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 грудня 2019 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Приходька К.П.,

суддів Таргоній Д.О., Журби С.О.,

за участю секретаря Немудрої Ю.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 28 травня 2019 року

у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації, третя особа: Управління житлово-комунального господарства Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації про визнання права власності на нерухоме майно та зобов`язання вчинити дії по приватизації,

встановив:

У січні 2019 року ОСОБА_2 звернувся до Деснянського районного суду м. Києваіз позовом до Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації про визнання права власності на нерухоме майно та зобов`язання вчинити дії по приватизації, мотивуючи свої вимоги тим, що рішенням Виконавчого комітету Київської міської ради народних депутатів №142 від 15 травня 1995 року «Про передачу основних фондів комунальної власності міста» закріплено на праві господарського відання за ДКБК «Київміськбуд» житловий фонд та об`єкти соціально-побутового призначення, зокрема, гуртожиток по АДРЕСА_1 .

Розпорядженням КМДА №1881 від 14 жовтня 2004 року змінено статус гуртожитку по АДРЕСА_1 на жилий будинок для малосімейних з 01 листопада 2004 року.

На підставі Розпорядження № 2240 від 04 грудня 2004 року жилий будинок по АДРЕСА_1 передано до комунальної власності територіальної громади Деснянського району м. Києва та зобов`язано АТ ХК «Київміськбуд», як балансоутримувача, надати житлові приміщення сім`ям, які постійно проживають, зареєстровані та перебувають на обліку.

З вересня 1998 року відповідно до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», позивач разом із донькою тимчасово були поселені як родина потерпілих від наслідків Чорнобильської катастрофи, у квартиру АДРЕСА_1 , а з 29 грудня 2005 року були зареєстровані в даному помешканні.

10 липня 2007 року сім`я позивача ОСОБА_1 збільшилась на одну особу, а у 2010 році вона разом із позивачем ОСОБА_2 одружились та стали проживати у займаному позивачем ОСОБА_1 помешканні.

Оскільки займана житлова площа не відповідала встановленим законодавством санітарним нормам, тому 23 лютого 2011 року до КМДА було подано заяву про збільшення житлової площі у зв`язку із збільшенням складу сім`ї.

За наслідками розгляду заяви, 20 листопада 2011 року заступником голови КМДА було надано доручення щодо врегулювання житлових проблем сім`ї ОСОБА_1 , згідно якого родині було надано додаткове приміщення на першому поверсі по АДРЕСА_1 , загальною площею 85,4 кв.м.

Листом від 20 квітня 2011 року АТ ХК «Київміськбуд» було повідомлено, що за отриманням відповідного ордеру на надане додаткове приміщення першого поверху позивачу ОСОБА_1 необхідно звернутись до ДП «Екос».

Ордер на додатково надане приміщення ДП «Екос» АТ ХК «Київміськбуд» позивачу пообіцяли видати після завершення реконструкції даного приміщення, про що зазначено у Листі від 26 квітня 2012 року.

Крім того, у даному Листі повідомлено про те, що відповідачем було видано Розпорядження №1489 від 15 жовтня 2007 року, відповідно до якого надано дозвіл на перепланування згідно наданого проекту нежилих приміщень перших поверхів в будинках по АДРЕСА_2 та АДРЕСА_1 Дочірньому підприємству «Екос», яким у зв`язку із важким фінансовим станом підприємства позивачу ОСОБА_1 надано дозвіл за власні кошти зробити перепланування наданого її родині приміщення на першому поверсі по АДРЕСА_1 , загальною площею 85,4 кв.м., та по завершенню робіт позивачу буде виданий Ордер серії «Б».

Після перепланування 25 червня 2018 року позивач звернулась до відповідача із заявою про видачу ордера серії «Б», проте знову ж таки отримала відмову.

Так, у Листі від 05 липня 2018 року Деснянська районна в м. Києві державна адміністрація посилається на те, що немає точного визначення щодо статусу та призначення (житлове/нежитлове) приміщення на першому поверсі по АДРЕСА_1 , загальною площею 85,4 кв.м., яке займає родина позивача.

Однак, відповідно до отриманої позивачем копії поверхового плану першого поверху будинку АДРЕСА_1 , відповідно до Акту результатів огляду будинку, складеного КП «Дирекція з управління та обслуговування житлового фонду» від 20 жовтня 2014 року, відповідно до даних технічного паспорту, складеного Київським міським БТІ, займані родиною позивачів приміщення загальною площею 85,4 кв.м. є житловими та зазначені як квартира НОМЕР_6 .

Разом з тим, попри зазначені обставини відповідач відмовляється визнавати за позивачами право на користування спірною нерухомістю та не надає ордер на переплановане за кошти позивачів приміщення, що є підставою звернення останніх з даним позовом до суду.

Позивачі, уточнивши позовні вимоги,просили визнати за ними право користування житловим приміщенням із окремим входом на першому поверсі будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що складаються з житлових приміщень, загальною площею 85,4 кв.м., житловою площею 51,2 кв.м., а також позивачі просили суд зобов`язати відповідача, Деснянську районну в м. Києві державну адміністрацію, видати на ім`я позивача ОСОБА_1 ордер на проживання серії « Б ».

Ухвалою Київського апеляційного суду від 28 лютого 2019 року підсудність позову визначено Дніпровському районному суду м. Києва.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 28 травня 2019 року, у задоволенні вищезазначеного позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 подали апеляційну скаргу, яку обґрунтовували тим, що мотиви за яких суд прийшов до висновку про відмову у задоволенні позову не ґрунтуються на нормах права та спростовуються наявними у справі доказами.

Так, статус житлових приміщень підтверджується розпорядженнями КМДА від 14 жовтня 2004 року №881 та від 20 жовтня 2004 року №1915, розпорядженнями відповідача №2240 від 04 грудня 2004 року «Про внесення змін та доповнень до Розпорядження Київської міської державної адміністрації від 14 жовтня 2004 року №1881 та від 20 жовтня 2004 року №1915», а саме пунктом 2 зобов`язано КП «Київське БТІ» внести відповідні зміни до поверхових планів до 30 грудня 2004 року, а згідно з тексту розпорядження №2240 від 04 грудня 2004 року строк внесення змін до поверхових планів від терміновано до 01 січня 2015 року.

Згідно п.1.4 розпорядження Деснянської РДА у м. Києві №1489 від 15 жовтня 2007 року затверджено проект перепланування нежилих приміщень першого поверху, а не капітального реконструювання приміщення.

Актом результатів огляду житлового будинку від 20 жовтня 2014 року, що складений КП «Дирекція з управління та обслуговування житлового фонду», згідно якого позивачам нараховувались відповідні комунальні тарифи.

Суд першої інстанції належним чином не дослідив матеріали справи, та в подальшому не з`ясував з яких підстав та обставин в 2016,2017,2018 та 2019 роках Деснянська РДА у м. Києві замовляла виготовлення технічних паспортів.

Виходячи з аналізу розпоряджень КМДА №1881 та №2240, слід констатувати те, що займані позивачами приміщення на першому поверсі в будинку по АДРЕСА_1 загальною площею 85,4 кв.м. є житловими.

Просили скасувати рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 28 травня 2019 року та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

На зазначену апеляційну скаргу, Деснянська районна в м. Києві державна адміністрація через представника подала відзив, який обґрунтовувала тим, що позивачами не були надані докази зміни статусу спірного приміщення шляхом переведення його з нежитлового у житлове у встановленому законом порядку.

Нормами діючого законодавства не визначений порядок переведення нежитлового приміщення у житлове, відтак таке переведення у правовому сенсі є неможливим.

Суд першої інстанції обґрунтовано врахував, що самовільне зайняття апелянтами спірного приміщення, проведення ними робіт з реконструкції та перепланування, а також проживання у спірному приміщенні саме по собі не є доказом відповідності даного приміщення вимогам, які ставляться до жилого приміщення, а також не є правовою підставою вважати таке приміщення житловим, тобто таким, що належить до державного житлового фонду.

Просила, апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 28 травня 2019 року залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які приймали участь у розгляді справи, перевіривши матеріали справи, в порядку, передбаченому статтею 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що розпорядженням Київської міської державної адміністрації №1881 від 14 жовтня 2004 року «Про зміну статусу гуртожитків на АДРЕСА_2 та АДРЕСА_1», із змінами, внесеними Розпорядженням Київської міської державної адміністрації №2240, змінено статус гуртожитків по АДРЕСА_2 та АДРЕСА_1 на жилі будинки для малосімейних з 01 листопада 2004 року, зобов`язано АТ ХК «Київміськбуд» передати будинки до комунальної власності територіальної громади Деснянського району м. Києва, а також зобов`язано Деснянську районну у м. Києві державну адміністрацію затвердити рішення про надання у встановленому порядку сім`ям, які постійно проживають, перебувають на квартирному обліку та зареєстровані у зазначених жилих будинках займаних ними жилих приміщень та видачу їм ордерів.

Згідно паспортних даних ОСОБА_1 , яка має статус громадянки, яка потерпіла від Чорнобильської катастрофи категорії 3 з 29 грудня 2005 року зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

Розпорядженням Деснянської районної у м. Києві державної адміністрації №1489 від 15 жовтня 2007 року «Про розгляд звернень з питань перепланування приміщень та будівництва погребів, балконів», надано дозвіл ДП «Екос» на перепланування згідно наданого проекту нежилих приміщень перших поверхів під житлові квартири в будинках по АДРЕСА_2, АДРЕСА_1 .

До початку робіт по переплануванню зобов`язано ДП «Екос» отримати згоду у співвласників жилих приміщень у порядку, встановленому законом.

23 лютого 2011 року ОСОБА_1 звернулась до голови Київської міської державної адміністрації із заявою про сприяння у поліпшенні житлових умов родини ОСОБА_1 , яка складається з чотирьох осіб: ОСОБА_1 , її доньки ОСОБА_6 , онуки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та чоловіка ОСОБА_2 , з яким заявником повторно зареєстровано шлюб у 2010 році, ураховуючи, що донька та онука заявника мають статус потерпілих від наслідків Чорнобильської катастрофи.

На квартирний облік зараховано ОСОБА_1 разом із донькою з 01 березня 2011 року на загальних підставах.

Згідно Листа АТ ХК «Київміськбуд» від 20 квітня 2011 року №3044/0/2-11 на виконання доручення заступника голови КМДА ОСОБА_7 по врегулюванню житлових питань родини ОСОБА_1 . ХК «Київміськбуд» сприяла зарахуванню ОСОБА_1 на чергу квартирного обліку у Деснянській районній адміністрації та рекомендовано ОСОБА_1 отримати ордер серії «Б» на займане приміщення.

Згідно Витягу з протоколу №12 спільного рішення адміністрації та первинної профспілкової організації ДП «Екос» ХК «Київміськбуд» від 16 червня 2011 року на підставі рішення Деснянського районного суду м. Києва від 15 березня 2011 року по справі №2-426/11 видано ордер ОСОБА_1 , склад сім`ї якої: вона та дочка ОСОБА_6 , на займане житлове приміщення кімнату НОМЕР_7 жилою площею 14,8 кв.м в загальній квартирі АДРЕСА_3 , яка згідно поточної інвентаризації БТІ відповідає кімнаті АДРЕСА_1 гуртожитку.

На квартирному обліку перебуває з 01 березня 2011 року на загальних підставах, родиною з двох осіб (вона та дочка). Справа №22721. Прийнято рішення про залишення на квартирному обліку.

Листом ДП «Екос» АТ ХК «Київміськбуд» від 26 квітня 2012 року №587 ОСОБА_2 повідомлено, що ураховуючи Розпорядження Деснянської районної у м. Києві державної адміністрації №1489 від 15 жовтня 2007 року та важкий фінансовий стан підприємства, надано дозвіл ОСОБА_1 за власні кошти зробити перепланування наданого її родині додаткового приміщення на першому поверсі будинку по АДРЕСА_1 , загальною площею 85,4 кв.м, у житлове, та зобов`язано по завершенню виконання відповідних робіт повідомити ДП «Екос».

Зауважено, що тільки по завершенню перепланування зазначеного приміщення в житлове та внесення відповідних змін в поверховий план будинку по АДРЕСА_1 ОСОБА_1 буде виданий Ордер серії «Б» та укладений договір про компенсаційні витрати житлового фонду на займане приміщення.

Розпорядженням АТ ХК «Київміськбуд» Виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) №1605 від 12 вересня 2012 року та згідно Додатку №1 до нього прийнято безоплатно до комунальної власності територіальної громади міста Києва відомчий житловий фонд, зокрема, житловий будинок АДРЕСА_1 та передано його до сфери управління Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації, що також відповідає Розпорядженню Виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) №2131 від 29 листопада 2012 року «Про затвердження актів приймання-передачі відомчого житлового фонду ПАТ «ХК «Київмісьбуд» в комунальну власність територіальної громади м. Києва до сфери управління районних в м. Києві державних адміністрацій».

Згідно Акту результатів огляду житлового будинку по АДРЕСА_1 від 20 жовтня 2014 року, складений комісією КП «Дирекція з управління та обслуговування житлового фонду» Деснянського району, комісією виявлено, що мешканка ОСОБА_1 без дозвільної документації фактично використовує приміщення на першому поверсі загальною площею 85,4 кв.м., з них: житлові приміщення: №29 площею 22,9 кв.м, №28 площею 12,3 кв.м, №30 площею 7,0 кв.м, №31 площею 9,0 кв.м (загалом 51,2 кв.м житлової площі), та місця загального користування: №27 коридор площею 15,6 кв.м, №35 коридор площею 2,4 кв.м, №32 тамбур площею 1,9 кв.м, №33 санвузол площею 3,4 кв.м, №34 санвузол площею 1,1 кв.м, №36 душова площею 1,3 кв.м, №38 душова площею 1,5 кв.м, №37 кухня площею 7,0 кв.м (загалом 34,2 кв.м).

Експлікація приміщень викладена згідно поверхового плану БТІ 2005 року на житловий будинок АДРЕСА_1 .

Опалювальна площа приміщення складає 83,5 кв.м.

Приміщення обладнані системою центрального опалення, водо- та електропостачання, каналізацією.

Розпорядженням Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації №48 від 30 січня 2015 року закріплено на праві господарського відання за КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Деснянського району м. Києва» майно, що віднесено до сфери управління Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації, зокрема, будинок АДРЕСА_1 .

04 липня 2015 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстровано шлюб, що підтверджено свідоцтвом про шлюб, виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Деснянського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис №897.

Згідно письмової вимоги КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Деснянського району м. Києва» від 14 листопада 2016 року та від 15 лютого 2017 року, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 запропоновано у добровільному порядку звільнити безпідставно зайняте нежитлове приміщення загальною площею 85,4 кв.м на першому поверсі за адресою: АДРЕСА_1 .

Листом Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації від 15 травня 2018 року №16-2334 повідомлено ОСОБА_1 про те, що згідно з Розпорядженням Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації від 30 січня 2015 року №48, приміщення на 1 поверсі, яке займає ОСОБА_1 з родиною, є нежитловим приміщенням і відноситься до комунальної власності територіальної громади м. Києва.

25 червня 2018 року ОСОБА_1 звернулась до Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації із заявою про видачу їй ордеру на квартиру АДРЕСА_4 , вказуючи на те, що приміщення на першому поверсі по АДРЕСА_1 загальною площею 85,4 кв.м було надано ОСОБА_1 та її родині на підставі доручення заступника голови КМДА ОСОБА_7

Крім того, до заяви долучено копії технічних паспортів на приміщення будинку АДРЕСА_1 , які містять розбіжності щодо визначення статусу займаного ОСОБА_1 приміщення, що є підставою для відмови у видачі ОСОБА_1 ордеру на таке приміщення, про що зазначено у Листі Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації від 05 липня 2018 року №102-102/л-1274-2617.

Згідно Акту, складеного комісією Житлово-експлуатаційної дільниці №302 КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Деснянського району м. Києва» від 14 вересня 2018 року, під час обстеження нежитлового приміщення за адресою: АДРЕСА_1 встановлено, що в нежитловому приміщенні на першому поверсі зазначеного будинку фактично проживають фізичні особи в кількості 4 чоловік, а саме: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_6 , які займають нежитлове приміщення площею 84,5 кв.м.

За даними Довідок Відділу квартирного обліку та розподілу житлової площі Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації від 04 квітня 2019 року №499 та від 28 березня 2019 року №496, ОСОБА_2 на квартирному обліку в Деснянській районній в м.Києві державній адміністрації не перебуває.

ОСОБА_1 дійсно перебуває на квартирному обліку з 01 березня 2011 року у складі сім`ї з 2-х осіб: ОСОБА_1 та її дочки ОСОБА_6 , порядок забезпечення житлом - загальна черга.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що спірне приміщення загальною площею 85,4 кв.м, розташоване на першому поверсі будинку для малосімейних АДРЕСА_1 , віднесено до категорії нежитлових приміщень, та станом на день ухвалення даного рішення суду відсутнє рішення відповідача про зміну статусу спірного нежитлового приміщення та переведення його у житлове, що позбавляє відповідача права надання такого приміщення фізичним особам для проживання, а суд не є компетентним органом як щодо прийняття приміщення в експлуатацію, здійснення його інвентаризації та зміни правового статусу такого приміщення.

Крім цього, встановлено факт самовільного зайняття та користування позивачами приміщень загальною площею 85,4 кв.м, розташованих на першому поверсі у будинку АДРЕСА_1 , які не мають статусу житлових, що, відповідно, позбавляє відповідача Деснянську районну в м. Києві державну адміністрацію права на видачу ордеру на такі приміщення, ураховуючи, що відповідачем видано офіційне Розпорядження №48 від 30 січня 2015 року, яким вищезазначені спірні приміщення визнано нежитловими.

З висновками суду першої інстанції колегія суддів погодитись не може, оскільки вони не ґрунтуються на матеріалах справи, а також не узгоджуються з вимогами чинного законодавства з огляду на наступне.

Так, статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.

Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Стаття 47 Конституції України закріплює право кожного на житло, що реалізується через створені Державою умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду.

Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону.

Статтею 1 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» регламентовано, що головною та основною метою є захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та розв`язання пов`язаних з нею проблем медичного і соціального характеру, що виникли внаслідок радіоактивного забруднення території; громадян, які постраждали внаслідок інших ядерних аварій та випробувань, військових навчань із застосуванням ядерної зброї, та розв`язання пов`язаних з цим проблем медичного і соціального характеру.

Статтею 13 вищезазначеного Закону закріплено обов`язок держави перед громадянами за шкоду, завдану внаслідок Чорнобильської катастрофи за котрого Держава бере на себе відповідальність за завдану шкоду громадянам та зобов`язується відшкодувати її, а саме - за матеріальні втрати, що їх зазнали громадяни та їх сім`ї у зв`язку з Чорнобильською катастрофою, відповідно до цього Закону та інших актів законодавства України.

Особам, віднесеним до категорії 3, надаються такі гарантовані державою компенсації та пільги серед котрого передбачено та гарантовано передача в особисту власність жилих будинків та жилих приміщень державного і громадського житлового фонду, в які відселені або самостійно переселилися громадяни, незалежно від розміру займаної площі (ст.22 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»).

Правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ст.345 ЦК України, фізична або юридична особа може набути право власності на майно у разі приватизації державного та комунального майна у порядку, встановленому законом.

Про приватизацію державного житлового фонду, як способу набуття приватної власності зазначено у рішеннях Конституційного Суду України від 28 вересня 2000 року №10-рп/2000 у справі про приватизацію державного житлового фонду та від 02 березня 2004 року №4-рп/2004 у справі про права співвласників на допоміжні приміщення багатоквартирних будинків.

Частиною 3 статті 9 ЖК УРСР визначено, що громадяни мають право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду, житлових приміщень у гуртожитках, які перебувають у власності територіальних громад, або придбання їх у житлових кооперативах, на біржових торгах, шляхом індивідуального житлового будівництва чи одержання у власність на інших підставах, передбачених законом.

Зазначена норма є загальною, оскільки відсилає до спеціального законодавства.

Правові основи приватизації державного житлового фонду, його подальшого використання й утримання визначені у Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду».

Згідно ч 5 ст.5 вищезазначеного Закону, кожний громадянин України має право приватизувати займане ним житло безоплатно в межах номінальної вартості житлового чеку або з частковою доплатою один раз.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 10 червня 2010 року №15-рп/2010, приватизація загальної площі в кількох квартирах (будинках) державного житлового фонду в межах встановленої санітарної норми та номінальної вартості житлового чека не є повторною.

Якщо площа займаної квартири (будинку) менша санітарної норми, то громадянин України має право використати залишок житлового чека для приватизації іншої квартири (будинку) державного житлового фонду, наймачем якої він є, або частки майна державних підприємств, земельного фонду.

Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» закріплено те, що він регулює правові, майнові, економічні, соціальні, організаційні питання щодо забезпечення реалізації конституційного права на житло громадян, які тривалий час на законних підставах проживають у гуртожитках, призначених для проживання одиноких громадян або для проживання сімей.

В ч.1 ст.1 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків», дія цього Закону поширюється на громадян, а також членів їхніх сімей, які не мають власного житла, більше п`яти років на законних підставах зареєстровані за місцем проживання у гуртожитках та фактично проживають у них.

Відповідно до ч.2 вищевказаної статті, громадяни, які на законних підставах проживають у гуртожитках державної форми власності, гуртожитках, що було включно до статутних капіталів товариств, створених у процесі приватизації (корпоратизації), набувають право на приватизацію житлових приміщень у таких гуртожитках після їх передачі у власність відповідної територіальної громади.

Стаття 4 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» передбачає, що громадяни, на яких поширюється дія цього Закону, мають право на приватизацію житлових приміщень у гуртожитках, які перебувають у власності територіальних громад і можуть бути приватизовані відповідно до закону.

Приватизація житлових приміщень у гуртожитках здійснюється відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» з урахуванням особливостей, визначених цим Законом.

Відповідно до ч.1 ст.1 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», приватизація державного житлового фонду - це відчуження квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках, призначених для проживання сімей та одиноких осіб, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень державного житлового фонду на користь громадян України.

Згідно зі ст.3 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», приватизація здійснюється шляхом безоплатної передачі громадянам квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках з розрахунку санітарної норми 21 кв.м загальної площі на наймача і кожного члена його сім`ї та додатково 10 кв.м на сім`ю; продажу надлишків загальної площі квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках громадянам України, що мешкають в них або перебувають на черзі потребуючих поліпшення житлових умов.

Дана норма закріплена і Наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України №396 від 16 грудня 2009 року «Про затвердження Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян».

Відповідно до ст.ст.4,5 Наказу №396 від 16 грудня 2009 року, передача займаних квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках, кімнат у комунальних квартирах здійснюється в приватну (спільну сумісну, спільну часткову) власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім`ї, які постійно мешкають у цих квартирах (будинках), жилих приміщеннях у гуртожитку, кімнатах у комунальній квартирі, у тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов`язковим визначенням уповноваженого власника.

Згідно ч.10 ст.8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», органи приватизації не мають права відмовити мешканцям квартир (будинків) у приватизації займаного ними житла, за винятком випадків, передбачених п.2 ст.2 цього Закону, а саме не підлягають приватизації: квартири-музеї; квартири (будинки), розташовані на території закритих військових поселень, підприємств, установ і організацій, природних та біосферних заповідників, національних парків, ботанічних садів, дендрологічних, зоологічних, регіональних ландшафтних парків, парків-пам`ятників садово-паркового мистецтва, історико-культурних заповідників, музеїв-заповідників; кімнати в гуртожитках; квартири (будинки), які перебувають у аварійному стані; квартири, віднесені у встановленому порядку до числа службових, а також квартири, розташовані в зоні безумовного (обов`язкового) відселення, забрудненій внаслідок аварії на ЧАЕС.

Даний перелік підстав для відмови в приватизації квартири є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає і на спірні відносини не розповсюджується.

Так, рішенням Виконавчого комітету Київської міської ради народних депутатів №142 від 15 травня 1995 року «Про передачу основних фондів комунальної власності міста» закріплено на праві господарського відання за державною комунальною будівельною корпорацією «Київміськбуд» житловий фонд та об`єкти соціально-побутового призначення, які закріплені за підприємствами, що входять до складу корпорації «Київміськбуд», станом на 01 січня 1995 року.

Пунктом 2 зазначеного рішення вирішено підприємствам, названим у додатку, передати корпорації «Київміськбуд» основні фонди, зазначені в п. 1 цього рішення, у встановленому законодавством порядку.

До житлового фонду і об`єктів соціально-побутового призначення організацій корпорації «Київміськбуд» входив гуртожиток, розташований за адресою: АДРЕСА_1 залишковою вартістю 0,4 млн. карб.

В подальшому, орган місцевого самоврядування, враховуючи, що будинки по АДРЕСА_2 та АДРЕСА_1 відповідно до ч.2 ст.127 ЖК УРСР, як гуртожитки в установленому порядку зареєстровані не були, беручи до уваги лист Акціонерного товариства холдингової компанії «Київміськбуд» від 03 вересня 2004 року №17-3811 та отримуючи численні звернення мешканців гуртожитків щодо створення останнім належних умов для проживання, було видано розпорядження КМДА №1881 від 14 жовтня 2004 року «Про зміну статусу гуртожитків на АДРЕСА_2 та АДРЕСА_1 », котрим вирішено змінити статус гуртожитків на АДРЕСА_2 та АДРЕСА_1 на жилі будинки для малосімейних з 01 листопада 2004 року.

На підставі розпорядження №2240 від 04 грудня 2004 року «Про внесення змін та доповнень до Розпорядження Київської міської державної адміністрації від 14 жовтня 2004 року №1881 та від 20 жовтня 2004 року №1915», жилі будинки по АДРЕСА_2 та АДРЕСА_1 передано до комунальної власності територіальної громади Деснянського району та зобов`язано АТ ХК «Київміськбуд» як балансоутримувача, надати житлові приміщення сім`ям, які постійно проживають, зареєстровані та перебувають на квартирному обліку.

З вересня 1998 року відповідно до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» ОСОБА_1 разом зі своєю донькою ОСОБА_6 тимчасово були поселені, як родина потерпілих від наслідків Чорнобильської катастрофи у квартиру АДРЕСА_1 , що на праві господарського відання був закріплений за ДКБК «Київміськбуд», а з 29 грудня 2005 року була зареєстрована в даному помешканні.

Станом на день поселення в дане помешкання, будинок мав статус гуртожитку та перебував на балансі вищезазначеного підприємства.

10 липня 2007 року сім'я ОСОБА_1 збільшилась на одну особу та складалася з неї, її доньки - ОСОБА_6 та онучки - ОСОБА_4

У 2010 році ОСОБА_1 одружилась з ОСОБА_2 та стали проживати у займаному нею помешканні по АДРЕСА_1 .

23 лютого 2011 року позивачем до Київської міської державної адміністрації було подано заяву щодо збільшення житлової площі житла у зв`язку зі збільшенням складу сім`ї.

За наслідками розгляду заяви, 20 листопада 2011 року заступником голови Київської міської державної адміністрації було видано доручення щодо врегулювання житлових проблем сім`ї ОСОБА_1 , згідно якого родині було надано додаткове приміщення на першому поверсі по АДРЕСА_1 , загальною площею 85,4 кв.м.

Листом від 20 квітня 2011 року АТ КХ «Київміськбуд» було повідомлено, що за отриманням відповідного ордеру на надане додаткове приміщення першого поверху позивачу необхідно звернутись до ДП «ЕКОС».

Ордер на додаткове надане приміщення ДП «ЕКОС» АТ ХК «Київміськбуд» пообіцяло видати позивачу після завершення реконструкції даного приміщення, про що зазначено в Листі від 26 квітня 2012 року №587 ЖУ «Лівобережне ДП» ЕКОС» АТ КХ «Київміськбуд».

Також, у даному листі повідомлено про те, що на виконання розпорядження КМДА №1881 від 14 жовтня 2004 року «Про зміну статусу гуртожитків на АДРЕСА_2 та АДРЕСА_1 та Розпорядження №2240 від 04 грудня 2004 року «Про внесення змін та доповнень до Розпорядження Київської міської державної адміністрації від 14 жовтня 2004 року №1881 та від 20 жовтня 2004 року №1915», відповідачем було видано розпорядження №1489 від 15 жовтня 2007 року «Про розгляд звернень з питань перепланування приміщень та будівництва погребів, балконів», відповідно до якого надано дозвіл на перепланування згідно наданого проекту нежилих приміщень перших поверхів під житлові квартири в будинках по АДРЕСА_2 та АДРЕСА_1 Дочірньому підприємству по експлуатації та ремонту житлового фонду та об`єктів соціально-побутового призначення ДП «ЕКОС».

У зв`язку з важким фінансовим станом підприємства, позивачу надано дозвіл за власні кошти зробити перепланування наданого її родині приміщення на першому поверсі по АДРЕСА_1 , загальною площею 85,4 кв.м та по завершенню робіт повідомити ДП «ЕКОС».

Відповідно до здійсненого перепланування та Акту результатів огляду житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 від 20 жовтня 2014 року, який був складений уповноваженими особами КП «Дирекція з управління та обслуговування житлового фонду» в присутності ОСОБА_1 встановлено, що остання займає приміщення на першому поверсі по АДРЕСА_1 загальною площею 85,4 кв.м, з яких: житлові приміщення загальною площею 51,2 кв.м: №29 площею - 22,9 кв.м; №28 площею 12,3 кв.м; № 30 площею 7,0 кв.м; № 31 площею 9,0 кв.м; та місця загального користування загальною площею 34,2 кв.м: №27 коридор площею 15,6 кв.м; №35 коридор площею 2,4 кв.м; №32 тамбур площею 1,9 кв.м; №33 санвузол площею 3,4 кв.м; №34 санвузол площею 1,1 кв.м; №36 душова площею 1,3 кв.м.; №38 душова площею 1,5 кв.м; №37 кухня площею 7,0 кв.м.

25 червня 2018 року позивач звернулася до відповідача із заявою про видачу ордера серії «Б», проте отримала відмову.

Так, у листі від 05 липня 2018 року Деснянська районна у м. Києві державна адміністрація посилається на те, що немає точного визначення щодо статусу та призначення приміщення на першому поверсі по АДРЕСА_1 , загальною площею 85,4 кв.м, які займає родина ОСОБА_1 .

Відповідно до отриманої позивачем копії поверхневого плану першого поверху будинку АДРЕСА_1 , займані родиною ОСОБА_1 приміщення загальною площею 85,4 кв.м є житловими.

Той факт, що вищезазначені приміщення є житловими, підтверджується актом результатів огляду житлового будинку за адресою АДРЕСА_1 від 20 жовтня 2014 року, складеного уповноваженими особами КП «Дирекція з управління та обслуговування житлового фонду», з якого вбачається, що приміщення загальною площею 85,4 кв.м, які замає родина ОСОБА_1 на першому поверсі зазначеного будинку складається з житлових приміщень загальною площею 51,2 кв.м та місць загального користування площею 34,2 кв.м.

Відповідно до даних технічного паспорту на багатоквартирний (багатоповерховий) житловий будинок АДРЕСА_1 , що був виготовлений Київським міським бюро технічної інвентаризації на замовлення балансоутримувача КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Деснянського району міста Києва» вищезазначені приміщення є житловими та зазначені, як квартира НОМЕР_8 .

Факт належності спірного приміщенням до житлового, підтверджується також рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 12 вересня 2016 року, яким переглянуто за ново виявленими обставинами рішення Деснянського районного суду міста Києва від 24 грудня 2014 року та відмовлено у задоволенні позовних вимог комунального підприємства по утриманню житлового господарства «Житлорембудсервіс» Деснянського району міста Києва до ОСОБА_1 про звільнення не житлового приміщення першого поверху за адресою: АДРЕСА_1 загальною площею 85,4 кв.м.

Вищезазначене рішення набрало законної сили.

В рамках даної справи судом встановлено, що листом БТІ від 14 травня 2015 року №6235 надіслано копію технічного паспорту та копію поверхового плану № 1 першого поверху будинку, що розташований в АДРЕСА_1 , з якого вбачається, що даний план був погашений (анульований) 29 жовтня 2013 року.

З 29 жовтня 2013 року виданий новий план №2 першого поверху будинку АДРЕСА_1 з якого вбачається, що займані позивачами приміщення є житловими.

Відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Посилання Деснянської районної у місті Києві державної адміністрації на лист КП Київської міської ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації» №062/14-6596 від 01 червня 2018 року, в якому зазначається, що можливо у будівлі АДРЕСА_1 була проведена реконструкція, є безпідставними, оскільки позивачем були виконані всі вимоги по переплануванню приміщення відповідно до Листа ЖУ «Лівобережне» ДП «ЕКОС» від 26 квітня 2012 року.

З листа №9-48/0/4-17 Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12 січня 2017 року про Узагальнення судової практики розгляду справ про приватизацію державного житлового фонду та гуртожитків вбачається, що введення в експлуатацію переобладнаних кімнат гуртожитку на квартири є обов`язком балансоутримувача будинку.

За весь час проживання позивачів спірному, у приміщенні, майно утримувалося у належному стані та використовувалося відповідно до його функціонального призначення.

Колегія суддів вважає, що на підставі вище викладених фактичних обставин, які підтверджуються подами позивачами доказами, є всі підстави для визнання законним проживання позивачів у спірній переобладнаній квартирі та видачі відповідного ордеру для завершення процедури приватизації.

Крім того, відповідно до п.18 Положення про порядок передачі квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках у власність громадян, затвердженого Наказом Мінжитлокомунгоспу від 16 грудня 2009 №396, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України за №109/17404 від 29 січня 2010 року, до органу приватизації громадянином подається: заява на приватизацію квартири (будинку), житлового приміщення у гуртожитку, кімнати у комунальній квартирі;

копії документів, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України, громадянина, який подає заяву, та всіх членів його сім`ї (для осіб, які не досягли 14 років, копії свідоцтв про народження), які проживають разом з ним;

копії довідок про присвоєння реєстраційного номера облікової картки платника податку громадянина, який подає заяву, та всіх членів його сім`ї, які проживають разом з ним (крім випадків, коли через свої релігійні переконання особи відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку у паспорті);

копії документів, виданих органами державної реєстрації актів цивільного стану або судом, що підтверджують родинні відносини між членами сім`ї (свідоцтво про народження, свідоцтво про шлюб, свідоцтво про розірвання шлюбу, рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили, тощо);

довідки про реєстрацію місця проживання громадянина, який подає заяву, та всіх членів його сім`ї, зареєстрованих у квартирі (будинку), жилому приміщенні в гуртожитку, кімнаті у комунальній квартирі;

технічний паспорт на квартиру (кімнату, жилий блок, секцію) у житловому будинку (гуртожитку), а на одноквартирний будинок - технічний паспорт на садибний (індивідуальний) житловий будинок;

копія ордера на жиле приміщення або ордера на жилу площу в гуртожитку;

документ, що підтвердження невикористання ним та членами його сім`ї житлових чеків для приватизації державного житлового фонду;

копія документа, що підтверджує право на пільгові умови приватизації відповідно до законодавства (за наявності);

заява - згода тимчасово відсутніх членів сім`ї наймача на приватизацію квартири (будинку), жилого приміщення у гуртожитку, кімнати у комунальній квартирі.

З огляду на вказану норму права вбачається, що для приватизації приміщення позивачеві необхідний ордер.

ОСОБА_1 неодноразово зверталася до Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації з проханням видати ордер серії «Б», проте отримувала відмову.

Колегія суддів вважає, що своїми діями Деснянська районна у місті Києві державна адміністрація порушує житлові права та норми діючого законодавства України, адже вселення родини до приміщення на першому поверсі, загальною площею 85,4 кв.м. та постійне проживання в ньому відбувалося на законних підставах.

На вищезазначене суд першої інстанції уваги не звернув та дійшов до помилкового висновку про відмову у задоволенні позову, у зв`язку з чим рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 28 травня 2019 року підлягає скасуванню з ухваленням по справі нового рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у повному обсязі.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Крім цього, згідно з вимогами п.7 ч.3 ст.376 ЦПК України, порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо суд розглянув в порядку спрощеного позовного провадження справу, що підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження.

За правилами ч.13 ст.141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки колегія суддів ухвалює нове рішення і задовольняє позовні вимоги, то понесені апелянтами витрати за подання позовної заяви та апеляційної скарги підлягають стягненню з відповідача на їх користь, що також узгоджується з п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України.

Керуючись ст.ст.367,374,376,381-384 ЦПК України, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 28 травня 2019 року скасувати та ухвалити у справі нове рішення.

Позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації, третя особа: Управління житлово-комунального господарства Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації про визнання права користування та зобов`язання видати ордер задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_4 ) та ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_5 ) право користування квартирою АДРЕСА_5 , загальною площею 85,4 кв.м, що складається з житлових приміщень загальною площею 51,2 кв.м (№29 площею 22,9 кв.м, №28 площею 12,3 кв.м, №30 площею 7,0 кв.м, №31 площею 9,0 кв.м) та місць загального користування загальною площею 34,2 кв.м (№27 коридор площею 15,6 кв.м, №35 коридор площею 2,4 кв.м, №32 тамбур площею 1,9 кв.м, №33 санвузол площею 3,4 кв.м, №34 санвузол площею 1,1 кв.м, №36 душова площею 1,3 кв.м, №38 душова площею 1,5 кв.м, №37 кухня площею 7,0 кв.м).

Зобов`язати Деснянську районну в м. Києві державну адміністрацію видати на ім`я ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_4 ) ордер серії «Б» на проживання у квартирі АДРЕСА_5 .

Стягнути з Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації на користь ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_4 ) судовий збір у розмірі 1762 (одна тисяча сімсот шістдесят дві) гривні.

Стягнути з Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації на користь ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_5 ) судовий збір у розмірі 1762 (одна тисяча сімсот шістдесят дві) гривні.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови виготовлено 09 грудня 2019 року.

Суддя-доповідач К.П. Приходько

Судді Д.О. Таргоній

С.О. Журба