КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 березня 2019 року м. Київ

Унікальний номер справи № 759/12495/17

Апеляційне провадження № 22-ц/824/5168/2019

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого - Левенця Б.Б.

суддів - Ратнікової В.М., Борисової О.В.

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами (у письмовому провадженні) апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Святошинського районного суду міста Києва від 15 січня 2019 року, ухвалене під головуванням судді Ул'яновської О.В., по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа: Товариство з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант» про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, -

в с т а н о в и в :

У серпні 2017 року позивачка звернулася до суду із позовом, уточнивши який зазначила, що 03 березня 2017 року о 13 год. 40 хв. в м. Києві по проспекту Відрадний, 18, сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «DADI» р.н. НОМЕР_6 під керуванням ОСОБА_1 та автомобіля НОМЕР_1, що належить на праві власності позивачці.

Згідно постанови Солом'янського районного суду міста Києва від 06 квітня 2017 року дорожньо-транспортна пригода сталася з вини відповідача, який порушив п.13.1. Правил дорожнього руху.

Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди належний позивачці автомобіль НОМЕР_1 зазнав технічних ушкоджень і згідно Висновку №384/17 експертного автотоварознавчого дослідження від 15 червня 2017 року було визначено вартість відновлювального ремонту у розмірі 65 973,56 грн. та вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля, у розмірі 39 553,22 грн.

Вказане експертне дослідження пошкодженого автомобіля було проведено за замовленням позивачки, вартість експертних послуг становила 1400 грн., які позивачка сплатила згідно квитанції №164589 від 20 червня 2017 року. Крім цього, для експертного дослідження пошкоджений автомобіль підлягав розбиранню і за зняття та встановлення заднього бампера автомобіля позивачка сплатила 330 гривень, про що свідчить квитанція від 12 червня 2017 року зі штампом про оплату ТОВ «ВІДІ-Санрайз» та Акт виконаних робіт №ІСЗА-010348 від 12 червня 2017 року.

На момент скоєння дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована в Страховій компанії «Альфа -Гарант», яка виплатила позивачці страхове відшкодування в сумі 39 553,22 грн.

Також позивачка вказувала, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та пошкодження майна вона зазнала душевних страждань, а тому розмір моральної шкоди оцінила в розмірі 20 000 грн.

За таких обставин, посилаючись на положення ст.ст. 16, 22, 1166, 1188, 1194 ЦК України, позивачка просила стягнути на свою користь із відповідача витрати на проведення експертного дослідження пошкодженого автомобіля в сумі 1400 грн., витрати на розбирання автомобіля для проведення експертизи у розмірі 330 грн., моральну шкоду в розмірі 10 000 грн., а також судовий збір в розмірі 640 грн. (а.с.1-4, 64)

Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 15 січня 2019 року позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа: ТОВ СК «Альфа-Гарант» про відшкодування шкоди задоволено, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі 11730 грн., які складаються із: моральної шкоди в розмірі 10000 грн.; витрат на проведення експертного дослідження пошкодженого автомобіля 1400 грн.; витрат на розбирання автомобіля для проведення експертизи 330 грн., а також стягнуто із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір по справі у розмірі 640 грн. (а.с.72-74)

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення Святошинського районного суду міста Києва від 15 січня 2019 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. На обґрунтування скарги зазначив, що судовий збір за подання позову сплачено у неналежному розмірі і суд повинен був залишити позовну заяву без руху, надавши позивачці час для усунення недоліків та сплати судового збору. Також, при зміні позовних вимог суд не врахував, що позивачка повинна була доплатити судовий збір за стягнення моральної шкоди. Вважав, що судом незаконно та необґрунтовано стягнуто компенсацію вартості експертного дослідження у розмірі 1400 грн. та 330 грн. витрат на розбирання автомобіля для проведення експертизи, оскільки позивачка відмовилася від позовних вимог в частині стягнення матеріальних збитків і судом не було прийнято до розгляду висновок експертного дослідження. Вказував, що не є належним відповідачем у справі, оскільки його цивільно-правова відповідальність в розмірі 100 000 грн. була застрахована в Страховій компанії «Альфа-Гарант» і позивачка після звернення до страхової компанії отримала повну компенсацію матеріального збитку. Із посиланням на роз'яснення, які містяться в Постанові Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) вважав, що позивачкою жодним чином не підтверджено розмір моральної шкоди. (а.с.78-82)

За правилами ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційна скарга ОСОБА_1 на рішення Святошинського апеляційного суду міста Києва від 15 січня 2019 року розглядається апеляційним судом в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами (у письмовому провадженні).

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду, судова колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Судом встановлено, що 03 березня 2017 року о 13 год. 40 хв. ОСОБА_1 керуючи автомобілем НОМЕР_2, рухаючись по проспекту Відрадному в м. Києві, порушив п. 13.1 Правил дорожнього руху, оскільки не вибрав безпечної швидкості руху, не дотримався безпечної дистанції, в результаті чого допустив зіткнення з автомобілем НОМЕР_3, який зупинився попереду. При дорожньо-транспортній пригоді обидва автомобілі отримали механічні пошкодження.

Постановою Солом'янського районного суду міста Києва від 06 квітня 2017 року ОСОБА_1 визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 Кодексу України про адміністративні правопорушення. (а.с.5-6)

З огляду на положення ч. 4 ст. 82 ЦПК України, колегія суддів визнала вказані обставини встановленими.

Відповідно до висновку №384/17 експертного автотоварознавчого дослідження з визначення розміру матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу, складеного 15 червня 2017 року судовим експертом ОСОБА_3 за замовленням ОСОБА_2, вартість відновлювального ремонту автомобіля НОМЕР_1, пошкодженого в результаті ДТП, що сталась 03 березня 2017 року становить 65 973,56 грн., а вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля НОМЕР_1 внаслідок його пошкодження в ДТП, що сталась 03 березня 2017 року становить 39 553,22 грн. (а.с.7-35, 37)

За проведення експертного автотоварознавчого дослідження позивачка сплатила 1400 грн., що підтверджується квитанцією. (а.с.36)

Крім цього, для експертного дослідження пошкоджений автомобіль підлягав розбиранню і за зняття та встановлення заднього бампера автомобіля позивачка сплатила 330 грн., про що свідчить квитанція від 12 червня 2017 року зі штампом про оплату ТОВ «ВІДІ-Санрайз» та Акт виконаних робіт №ІСЗА-010348 від 12 червня 2017 року.(а.с.28-39)

Цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована у ТДВ СК «Альфа-Гарант» і позивачка не заперечувала, що останнім було виплачено їй страхове відшкодування матеріального збитку завданого внаслідок ДТП, що сталась 03 березня 2017 року у розмірі 39 553,22 грн.

Системний аналіз статей 509, 1187, 1188, 1192 ЦК України дає підстави для висновку, що факт завдання шкоди майну потерпілого джерелом підвищеної небезпеки, якщо ця особа (потерпілий) не перебуває в договірних правовідносинах з особою, яка завдала шкоди, та/або якщо завдання такого роду шкоди не пов'язане з виконанням цими особами обов'язків за договором, породжує виникнення позадоговірного, деліктного зобов'язання. Воно виникає з факту завдання шкоди й припиняється належним виконанням у момент відшкодування потерпілому шкоди в повному обсязі особою, яка її завдала. Сторонами деліктного зобов'язання виступають потерпілий (кредитор) і особа, яка завдала шкоду (боржник).

За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України).

Разом з тим правила регулювання деліктних зобов'язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом або договором передбачено такий обов'язок.

Так, відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов'язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров'я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов'язкове страхування). До відносин, що випливають з обов'язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

До сфери обов'язкового страхування належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

Відповідно до статті 9 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов'язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. Розмір страхової суми за шкоду, завдану майну потерпілих, становить 50000 на одного потерпілого. Страхові виплати за договорами обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності обмежуються страховими сумами, які діяли на дату укладення договору та зазначені у договорі страхування.

Відповідно до чинного страхового полісу №AK1954548 страховиком відповідача ОСОБА_1 на момент вчинення ДТП, що сталась 03 березня 2017 року була ТДВ СК «Альфа-Гарант». (а.с.57)

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, завдану внаслідок ДТП майну третьої особи.

Відповідно до положень статті 261 вищевказаного Закону, страховиком (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров'я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров'ю.

Статтею 34 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин передбачено дії страховика та МТСБУ після отримання інформації про дорожньо-транспортну пригоду, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати).

Відповідно до пункту 34.3. статті 34 зазначеного Закону, якщо представник страховика (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) не з'явився у визначений строк, потерпілий має право самостійно обрати аварійного комісара або експерта для визначення розміру шкоди. У такому разі страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) зобов'язаний відшкодувати потерпілому витрати на проведення експертизи (дослідження).

Обґрунтовуючи позовні вимоги про стягнення витрат на проведення експертизи (дослідження) ОСОБА_2 посилалася на те, що висновок №384/17 експертного автотоварознавчого дослідження з визначення розміру матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу було складено 15 червня 2017 року судовим експертом ОСОБА_3 за її замовленням, що також підтверджено договором про надання експертних послуг від 09 червня 2017 року укладеним між ОСОБА_2 та СПД ОСОБА_3 (а.с.37)

При цьому, у позовній заяві та заяві про відмову від частини позовних вимог ОСОБА_2 не заперечувала, що страхове відшкодування матеріального збитку завданого внаслідок ДТП, що сталась 03 березня 2017 року у розмірі 39 553,22 грн. їй було виплачено ТДВ СК «Альфа-Гарант» згідно висновку №384/17 експертного автотоварознавчого дослідження складено 15 червня 2017 року судовим експертом ОСОБА_3

У цій справі позивачка не заявляла вимог до ТДВ СК «Альфа-Гарант», а просила стягнути витрати на проведення експертизи (дослідження) з ОСОБА_1 (особи, яка завдала шкоди).

Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у страховика не виник обов'язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

За таких обставин, покладання обов'язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів").

Відповідний правовий висновок міститься і в постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц.

Згідно з положеннями статті 11 ЦК України заподіяння внаслідок ДТП шкоди зумовлює виникнення правовідносин, у яких право потерпілого на отримання відшкодування завданої шкоди кореспондується з обов'язком винуватця відшкодувати таку шкоду, а за наявності у винуватця договору (полісу) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власника наземного транспортного засобу (надалі - ОСЦПВВНТЗ), яким застраховано його цивільно-правову відповідальність за завдання шкоди майну третіх осіб внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу, такий обов'язок покладається також і на страховика у визначених законодавством межах його відповідальності, адже між винуватцем та його страховиком у такому випадку існують договірні відносини, в яких останній узяв на себе зобов'язання відшкодувати у визначених межах за винуватця завдану потерпілому шкоду з настанням обумовлених страхових випадків.

У такому випадку потерпілий виступає кредитором стосовно винуватця та страховика за договором (полісом) ОСЦПВВНТЗ, які зі свого боку є боржниками у відповідному зобов'язанні згідно з визначеними законодавством межами їх відповідальності.

Виконання страховою компанією свого обов'язку з відшкодування шкоди, спричиненої особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, не звільняє останню від відшкодування шкоди, розмір якої перевищує відшкодування, виплачене відповідно до указаного закону.

У такому випадку правовий інститут обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів у повній мірі реалізує мету свого існування. Інакше законодавчо закріплена обов'язковість страхування цивільно-правової відповідальності втрачає сенс, оскільки настання страхового випадку не тягне реалізацію договору, обов'язковість якого встановлена законом.

Зважаючи на вищезазначене, колегія суддів визнала помилковим висновок районного суду про стягнення з винної особи витрат на проведення автотоварознавчого дослідження у розмірі 1400 грн. та 330 грн. вартості робіт під час автотоварознавчого дослідження.

Згідно п. 3 ч. 2 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна.

Необхідність звернення до відповідача та суду за захистом порушеного права примушували позивачку порушити звичайний порядок організації свого життя та докладати додаткових зусиль для захисту своїх прав власника, ремонту належного їй автомобіля і відновлення попереднього стану, тому колегія суддів вбачає наявність причинного зв'язку між винними діями відповідача ОСОБА_1 і наслідками про які зазначала позивачка.

При цьому, колегія суддів визнала, що заявлена до стягнення компенсація на відшкодування моральної шкоди у розмірі 10 000 грн. є завищеною, а тому, виходячи з обставин справи, засад розумності, виваженості і справедливості, визначила розмір 5 000 грн. грошової компенсації на відшкодування моральної шкоди, яка має бути стягнута із відповідача на користь позивачки.

На підставі вищенаведених обставин, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення скарги, скасування оскаржуваного рішення районного суду і ухвалення нового рішення про часткове задоволення позову.

Інші доводи апеляційної скарги цих висновків суду не спростовують, тому колегія суддів їх відхилила.

Щодо судових витрат.

Звертаючись до суду із позовом у серпні 2017 року ОСОБА_2 заявила вимоги щодо стягнення з ОСОБА_1 коштів у розмірі 31 902,47 грн., з яких 20 172,47 грн. матеріальної шкоди, 1400 грн. витрат на проведення експертного дослідження, 330 грн. витрат на розбирання автомобіля для проведення експертизи та 10 000 грн. моральної шкоди.

Таким чином, відповідно Закону України «Про судовий збір», за подання до суду позовної заяви ОСОБА_2 мала сплатити 640 грн. судового збору (31902,47 грн. - ціна позову х 1% - ставка судового збору за подання фізичною особою позовної заяви майнового характеру = 319,02 грн., що є менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 01 січня 2017 року).

Згідно заяви від 06 грудня 2018 року ОСОБА_2 відмовилася від частини позовних вимог, а саме стягнення матеріальної шкоди в розмірі 20 172,47 грн. (а.с.64)

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (частина перша статті 141 ЦПК України).

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв'язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо) (частина восьма статті 141 ЦПК України).

Відповідно до квитанції № 14934 від 21 серпня 2017 року позивачкою сплачено 640 грн. судового збору за подачу позову, а відповідачем, згідно квитанції №5950 від 14 лютого 2019 року сплачено 960 грн. судового збору за подачу скарги. (а.с.41, 83)

За результатом апеляційного розгляду, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (42,63%) (5000 : 11730 (31 902,47 - 20 172,47 грн.) х 100),апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, отже позивачка має право на відшкодування їй відповідачем частини судового збору за подання позову в розмірі 272,83 грн. (640 грн. х 42,63%), а відповідач має право на відшкодування йому позивачкою частини судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 550,75 грн. (960 грн. х 57.37% пропорційно частині скасованого рішення районного суду із ухваленням нового про відмову у задоволенні позовних вимог).

З огляду на положення пункту 2 частини 3 ст. 389 ЦПК України, судові рішення у малозначних справах касаційному оскарженню не підлягають.

Керуючись ст. 367, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст. 376, ст.ст. 381-384 ЦПК України, судова колегія, -

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Святошинського районного суду міста Києва від 15 січня 2019 року - скасувати, ухвалити нове.

Позовні вимоги ОСОБА_2, реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_4, задовольнити частково і стягнути на її користь із ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_5) - 5000 (п'ять тисяч) грн. грошової компенсації на відшкодування моральної шкоди та 272 (двісті сімдесят дві) грн. 83 коп. судового збору за розгляд справи районним судом.

В іншій частині позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 - відмовити.

Стягнути із ОСОБА_2, реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_4, на користь ОСОБА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_5, 550 (п'ятсот п'ятдесят) грн. 75 коп. судового збору за розгляд справи апеляційним судом.

Постанова набирає законної сили негайно з моменту прийняття і оскарженню в касаційному порядку до Верховного Суду не підлягає.

Дата складання повного судового рішення - 25 березня 2019 року.

Судді Київського апеляційного суду: Б.Б.Левенець

В.М.Ратнікова

О.В.Борисова