Єдиний унікальний номер 225/1741/19 Номер провадження 22-ц/804/3037/19
Головуючий у 1-й інстанції Мигалевич В.В.
Доповідач Азевич В.Б.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 грудня 2019 року 2019 року Донецький апеляційний суд у складі:

судді-доповідача Азевича В.Б.,

суддів: Кішкіної І.В., Халаджи О.В.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи в приміщенні суду в м. Бахмут Донецької області цивільну справу № 225/1741/19 за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Дзержинського міського суду Донецької області від 11 вересня 2019 року (суддя Мигалевич В.В., рішення ухвалено в приміщенні суду в м. Торецьк Донецької області, повне судове рішення складено 11 вересня 2019 року),-

В С Т А Н О В И В:

В березні 2019 року Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк») звернулося до Дзержинського міського суду Донецької області з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Свої вимоги позивач обґрунтував тим, що між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № б/н від 16.06.2009 року, відповідно до якого відповідач отримала кредит у сумі 5 600,00 грн., у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Щодо зміни кредитного ліміту Банк керується п.3.2 п. 3.3 Умов та правил надання банківських послуг, де зазначено, що клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням Банку, і Клієнт дає право Банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. Відповідно до умов договору відповідач повинна була щомісяця, починаючи з місяця отримання кредиту, частково погашати суму зобов`язання згідно графіку погашення кредиту. Відповідач зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконала, відповідно до цього Банк нарахував заборгованість за кредитом у сумі 5 319,61 грн., заборгованість по процентам у сумі 220 724,22 грн., заборгованість за пенею та комісією в розмірі 3 500,00 грн. Однак, позивач просив стягнути з відповідача заборгованість по кредиту в загальній сумі 127 595,75 грн., яка складається з наступного: 5 319,61 грн. - заборгованість за кредитом; 122 276,14 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом з 16.06.2009 року по 30.05.2018 року.

Рішенням Дзержинського міського суду Донецької області від 11 вересня 2019 року позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитом у розмірі 5 319,61 грн. В задоволенні решти вимог відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» понесені витрати на сплату судового збору в розмірі 80,09 грн.

АТ КБ «ПриватБанк» на вказане судове рішення подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального та матеріального права, просить його скасувати в частині незадоволених позовних вимог щодо стягнення відсотків та задовольнити вимоги банку в цій частині.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що суд першої інстанції не мав підстав приймати до уваги висновок Великої Палати Верховного Суду в постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, оскільки цей висновок був зроблений в іншій конкретній справі за інших правовідносин сторін, коли відповідачем заперечувалися такі умови договору як погоджені між сторонами у належний спосіб. В даній справі договір у встановленому законом порядку відповідачем не оспорювався та не визнавався недійсним, як і не оспорювалося відповідачем укладення чи не укладення кредитного договору, тому вказані обставини свідчать про його згоду з усіма умовами цього договору. Крім того, встановивши, що банк надав відповідачеві кредит, а відповідач його не повернув, суд не мав жодних підстав відмовляти у стягненні відсотків по кредиту.

Від ОСОБА_1 відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Відповідно до частини 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою «Апеляційне провадження».

В частині 1 ст. 274 ЦПК України зазначено, що в порядку спрощеного позовного провадження розглядаються, зокрема, малозначні справи.

Крім того, згідно із частиною 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до частини 1 ст. 367 ЦПК України та пункту 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2008 року № 12 «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» апеляційний суд перевіряє законність та обґрунтованість судового рішення лише в оскаржуваній частині і відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновки щодо неоскарженої частини. Зі змісту апеляційної скарги випливає, що банк оскаржує рішення суду лише в частині відмовлених вимог про стягнення відсотків.

Апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а судове рішення - скасуванню в частині відмови в задоволенні позовних вимог щодо стягнення процентів за користування грошовими коштами.

Відповідно до частини 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Під час розгляду справи судом першої інстанції встановлено, що між сторонами у справі виникли цивільно-правові відносини на підставі договору кредитування.

16 червня 2009 року відповідачем ОСОБА_1 складена та підписана Анкета-заява про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у ПриватБанку.

Згідно з інформацією викладеної у вказаній заяві ОСОБА_1 підтвердила, що погоджується із тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між нею та банком договір про надання банківських послуг.

Відповідно до пункту 3. Витягу з Умов та Правил надання банківських послуг, які долучені позивачем до матеріалів позовної заяви, вказані умови використання кредитних карт ПАТ КБ Приватбанку, Пам`ятка клієнта/Довідка про умови кредитування, Тарифи на випуск і обслуговування кредитних карт (Тарифи), а також Заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, встановлюють правила випуску, обслуговування і використання кредитних карт Банку. Дані Умови регулюють відносини між банком і клієнтом по випуску і обслуговуванню карт. Банк випускає клієнту картку на основі заяви, належним чином заповненої і підписаної клієнтом. Випуск картки і відкриття рахунку картки здійснюється у випадку прийняття банком позитивного рішення щодо можливості випуску клієнту картки. Клієнт зобов`язується виконувати правила випуску, обслуговування і використання карт банку і за наявності додаткових карт забезпечити виконання правил утримувачами додаткових карт.

Згідно з пунктом 3.1. вищевказаного Витягу з Умов та Правил надання банківських послуг, для надання послуг банк видає клієнту картку, її вид визначений у Пам`ятці клієнта/Довідці про умови кредитування і заяві, підписанням якої клієнт і банк укладають договір про надання банківських послуг. Датою укладання договору являється дата отримання картки, вказана у заяві.

Відповідно до наданих позивачем виписок по картковим рахункам, позивачем відкрито на ім`я відповідача картковий рахунок із встановленим кредитним лімітом. З виписок по даному рахунку випливає, що відповідачем здійснювалося зняття коштів по картці, що свідчить про користування встановленим кредитним лімітом, при цьому погашення заборгованості відповідачем здійснювалося нерегулярно, у зв`язку з чим, згідно із розрахунком заборгованості, наданого позивачем, станом на 31 січня 2019 року виникла заборгованість за тілом кредиту у розмірі 5 319,61 гривень.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов висновку, що позов АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню суми заборгованості за кредитом в розмірі 5 319,61 грн.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог щодо стягнення процентів за користування грошовими коштами суд виходив з того, що в заяві позичальника від 16 червня 2009 року процентна ставка не зазначена, тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з ОСОБА_1 АТ КБ «ПриватБанк» дотримало вимоги, передбачені частиною 2 статті 11 Закону України № 1023-ХІІ про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, які вважав узгодженими банк. Також, суд зауважив, що безпосередньо укладений між сторонами кредитний договір № б/н від 16.06.2009 року у вигляді заяви-анкети, підписаної сторонами, не містить і строку повернення кредиту (користування ним).

Проте, з такими висновками суду першої інстанції повністю погодитися не можливо.

В статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Колегія суддів вважає, що, оскільки фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, а тому він вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.

З огляду на викладене, суд першої інстанції правильно зазначив, що з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» слід стягнути заборгованість за тілом кредиту в розмірі 5 319,61 грн.

Однак, апеляційний суд не погоджується з висновком суду першої інстанції в частині відмови позивачу в задоволенні позовних вимог щодо стягнення процентів за користування кредитом.

Відповідно до частини 1 статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

В анкеті-заяві позичальника від 16 червня 2009 року встановлена базова процента ставка 2,5% на місяць, що загалом на рік становить 30%. Такий же розмір відсотків вказаний в довідці про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», яка підписана позичальником (а. с. 9, 10).

Відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованості за договором № б/н від 16 червня 2009 року проценти за користування грошовими коштами банк нараховував за ставкою 30% в період з 16 червня 2009 року до 01 вересня 2014 року, за ставкою 34,80% - з 01 вересня 2014 року до 01 квітня 2015 року, а в період з 01 квітня 2015 року до 30 травня 2018 року - за процентною ставкою в розмірі 43,20%.

При цьому заборгованість за процентами за період з 16 червня 2009 року до 01 вересня 2014 року (до підвищення банком процентної ставки до 34,80% річних) становила 1 194,36 грн.

Колегія суддів вважає неправомірними дії позивача щодо підвищення з 01 вересня 2014 року процентної ставки до 34,80% річних і з 01 квітня 2015 року до 43,20% річних, оскільки це виходить за межі узгодженого сторонами договору розміру процентів за користування грошовими коштами.

Умови та Правила надання банківських послуг ПАТ КБ «ПриватБанк», з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені в заяві позичальника, яка безпосередньо підписана позичальником.

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) приєднується до тих умов, з якими він безпосередньо ознайомлений.

Роздруківка із сайту позивача не може виступати належним доказом, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони, яка може вносити відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування.

Зазначений висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19).

Матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Умови розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг ПАТ КБ «ПриватБанк», а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та, зокрема, саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування.

Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з ОСОБА_1 позивачем було дотримано вимог, передбачених частиною другою ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк, зокрема, щодо порядку нарахування процентів за кредитним договором.

Крім того, колегія суддів виходить з того, що припис абзацу 2 частини 1 статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Тому право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною 2 статті 1050 ЦК України.

Відповідно до довідки позивача, яка є в матеріалах справи між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 був підписаний кредитний договір № б/н, за яким було надано наступні кредитні картки: НОМЕР_1 (дата відкриття - 16.06.2009р., термін дії - 12/11); 631680 (дата відкриття - 27.12.2011р., термін дії - 09/15); 760468 (дата відкриття - 14.06.2013р., термін дії - 01/17).

За таких обставин, колегія суддів вважає за необхідне скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимоги щодо стягнення процентів за користування грошовими коштами та стягнути з відповідача проценти із визначенням розміру заборгованості, виходячи із узгодженої сторонами базової процентної ставки 30% річних з 01 вересня 2014 року по 31 січня 2017 року.

Так, відповідно до наданого банком розрахунку, кількість днів прострочення сплати заборгованості за користування грошовими коштами за період з 01 вересня 2014 року по 31 січня 2017 року становить 883 дні.

Заборгованість за тілом кредиту станом на 01 вересня 2014 року (день підвищення процентної ставки) складала 5 062,02 грн.

Отже, розмір заборгованості за процентами за вказаний період складає 3 724,80 грн. (5 062,02 грн. х 30%) / 360 х 883 день.

Таким чином, за період з 16 червня 2009 року до 31 січня 2017 року загальна заборгованість за процентами за користування кредитом становить 4 919,16 грн. (1 194,36 грн. + 3 724,80 грн.), де 1 194,36 грн. - сума процентів, нарахованих банком за період з 16 червня 2009 року до 01 вересня 2014 року, тобто до неправомірного підвищення процентної ставки.

З огляду на вищевказане, апеляційний суд доходить висновку, що судове рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині відмови в задоволенні позовних вимоги про стягнення процентів за користування кредитом, та з відповідача на користь позивача необхідно стягнути заборгованість за процентами в розмірі 4 919,16 грн.

Відповідно до частин 1, 13 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки апеляційний суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк», з ОСОБА_1 слід стягнути на користь АТ КБ «ПриватБанк» сплачений судовий збір за подання позовної заяви в розмірі 154,15 грн. (10 238,77 грн. х 1 921,00 грн. / 127 595,75 грн.).

З урахуванням часткового задоволення апеляційної скарги АТ КБ «ПриватБанк» з відповідача на користь позивача підлягає відшкодуванню судовий збір, пов`язаний з розглядом справи в суді апеляційної інстанції, в розмірі 115,92 грн.

Отже, всього з відповідача на користь позивача підлягає відшкодуванню судовий збір у розмірі 270,07 грн.

Керуючись статтями 374, 376, 382-384 ЦПК України, Донецький апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Дзержинського міського суду Донецької області від 11 вересня 2019 року в частині відмови в стягненні з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованості за процентами за користування кредитом та судового збору скасувати.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за процентами за користування кредитом у розмірі 4 919,16 (чотири тисячі дев`ятсот дев`ятнадцять гривень шістнадцять копійок) гривень, та витрати по сплаті судового збору, понесені у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції та переглядом у суді апеляційної інстанції в сумі 270,07 гривень.

В іншій частині рішення суду першої інстанції від 11 вересня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Судді: В.Б. Азевич

І.В. Кішкіна

О.В. Халаджи