УХВАЛА

15 січня 2019 року

м. Київ

справа № 715/416/18

провадження № 61-47568ск18

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Журавель В. І. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Глибоцького районного суду Чернівецької області від 21 травня 2018 року та постанову апеляційного суду Чернівецької області від 18 жовтня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на дитину,

встановив:

У березні 2018 року ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на їхнього спільного сина ОСОБА_3 у розмірі 1 500 грн щомісячно до досягнення дитиною повноліття.

Заочним рішенням Глибоцького районного суду Чернівецької області від 21 травня 2018 року позов задоволено частково. Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на сина ОСОБА_3 у твердій грошовій сумі у розмірі 1 000 грн щомісячно, починаючи із 01 березня 2018 року і до досягнення дитиною повноліття. Допущено негайне виконання рішення у межах суми платежу за один місяць. Вирішено питання судових витрат.

Ухвалою Глибоцького районного суду Чернівецької області від 10 липня 2018 року заяву ОСОБА_1 про перегляд указаного заочного рішення залишено без задоволення.

Постановою апеляційного суду Чернівецької області від 18 жовтня 2018 року заочне рішення Глибоцького районного суду Чернівецької області від 21 травня 2018 року залишено без змін.

У листопаді 2018 року ОСОБА_1 надіслала до Верховного Суду вищевказану касаційну скаргу на рішення Глибоцького районного суду Чернівецької області від 21 травня 2018 року та постанову апеляційного суду Чернівецької області від 18 жовтня 2018 року після закінчення строку на касаційне оскарження, встановленого частиною першою статті 390 ЦПК України.

У поданій касаційній скарзі заявник, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати постанову апеляційного суду і залишити в силі рішення суду першої інстанції.

ОСОБА_1 просить поновити строк на касаційне оскарження, посилаючись на те, що копію оскаржуваної постанови апеляційного суду отримала 25 жовтня 2018 року, на підтвердження чого приєднала копію конверта апеляційного суду про направлення кореспонденції.

Враховуючи те, що зазначені причини пропуску процесуального строку є поважними, відповідно статті 390 ЦПК України клопотання про його поновлення підлягає задоволенню.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки вона подана на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.

Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року, у якому подається скарга (частина дев'ята статті 19 ЦПК України).

При цьому розмір аліментів, як сукупність усіх виплат, але не більше ніж за шість місяців (пункт 3 частини першої статті 176 ЦПК України), не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1 762 грн*100=176 200 грн).

Отже, зазначена справа є малозначною у силу вимог закону.

Касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню. Верховний Суд таких випадків також не встановив.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

Із урахуванням наведеного, оскільки ОСОБА_1 подала касаційну скаргу на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 1 частини шостої, частиною дев'ятою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, статтею 390, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд

ухвалив:

Поновити ОСОБА_1 строк на касаційне оскарження рішення Глибоцького районного суду Чернівецької області від 21 травня 2018 року та постанови апеляційного суду Чернівецької області від 18 жовтня 2018 року.

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Глибоцького районного суду Чернівецької області від 21 травня 2018 року та постанову апеляційного суду Чернівецької області від 18 жовтня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на дитину відмовити.

Додані до скарги матеріали повернути заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя В. І. Журавель