ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 552/3544/19 Номер провадження 22-ц/814/2936/19Головуючий у 1-й інстанції Самсонова О.А. Доповідач ап. інст. Обідіна О. І.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 листопада 2019 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Полтавського апеляційного суду в складі:

Головуючого судді: Обідіної О.І.

Суддів: Одринської Т.В., Хіль Л.М.,

За участю секретаря Кальник А.М.

Розглянула в порядку спрощеного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , яка діє в інтересах малолітньої ОСОБА_2 на рішення Київського районного суду м. Полтави в складі судді Самсонової О.А. від 25 вересня 2019 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , яка діє в інтересах малолітньої ОСОБА_2 про розірвання договору довічного утримання, третя особа - Виконавчий комітет Київської районної у м. Полтаві ради як орган опіки та піклування,

В С Т А Н О В И Л А :

У червні 2019 ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 , яка діє в інтересах малолітньої ОСОБА_2 , про розірвання договору довічного утримання, в якому просила розірвати договір довічного утримання, укладений 07 червня 2006 року між нею та ОСОБА_4 , застосувати наслідки розірвання договору довічного утримання, визнати за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 та скасувати заборону на її відчуження, накладену за договором довічного утримання.

Позов обґрунтований тим, що 07.06.2006 року вона уклала зі своєю донькою ОСОБА_3 договір довічного утримання, відповідно до якого остання прийняла у власність належну їй 1/2 частину квартири за вищевказаною адресою, загальною площею 80,7 кв.м., в свою чергу набувач зобов`язувалась довічно повністю утримувати відчужувала, з повним матеріальним забезпеченням. Договір довічного утримання виконувався до смерті набувача ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Після смерті ОСОБА_4 обов`язки набувача за договором довічного утримання, в тому числі щодо утримання ОСОБА_3 перейшли до її спадкоємця - неповнолітньої онуки ОСОБА_2 та її опікуна - відповідача ОСОБА_1 , яка не виконувала зобов`язання по договору довічного утримання, що в свою чергу стало підставою для звернення до суду.

Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 25 вересня 2019 рокупозов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , яка діє в інтересах малолітньої ОСОБА_2 про розірвання договору довічного утримання- задоволено.

Розірвано договір довічного утримання, від 07 червня 2006 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , посвідчений державним нотаріусом Першої Полтавської державної нотаріальної контори Підгайною Оленою Іванівною.

Визнано за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частину квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 .

Скасовано заборону відчуження нерухомого майна - 1/2 частини квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 , що була накладена за договором довічного утримання від 07.06.2006 року, укладеним між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , посвідченим державним нотаріусом Першої полтавської державної нотаріальної контори Підгайною Оленою Іванівною за реєстровим номером 1-1031.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_1 , яка діє в інтересах малолітньої ОСОБА_2 , подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Зокрема, посилається на те, що нею не отримано свідоцтво про право власності на спадкове майно після смерті ОСОБА_4 , яке є предметом договору довічного утримання, у зв`язку з чим в неї не виник обов`язок по виконанню умов вказаного договору.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_3 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін, вказуючи, що до відповідача ОСОБА_1 , яка є опікуном спадкоємця - малолітньої ОСОБА_2 перейшли обов`язки набувача за договором довічного утримання, які нею не виконуються.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, приходить до висновку про відсутність підстав для її задоволення.

Згідно п.1 ч.1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом, 07.06.2006 року ОСОБА_3 та її донька ОСОБА_4 уклали договір довічного утримання, який посвідчений державним нотаріусом Першої Полтавської державної нотаріальної контори Підгайною О.І.

Згідно умов договору відчужувач ОСОБА_3 зобов`язується передати 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 80,7 кв.м. у власність набувачу - ОСОБА_4 , а набувач зобов`язується прийняти у власність зазначене майно на умовах цього договору.

Також умовами договору було визначено обов`язок набувача, а саме довічно повністю утримувати відчужувача, забезпечуючи його: житлом шляхом збереження прав безоплатного довічного проживання у вищезазначеній квартирі; забезпечувати щоденним триразовим харчуванням; забезпечувати придатним для носіння одягом і взуттям; здійснювати догляд, надавати та необхідну допомогу; надавати побутові послуги; забезпечувати готівкою щотижня, забезпечувати згідно з рецептами лікарів належними лікувальними засобами. Грошова оцінка видів матеріального забезпечення зазначених в цьому договорі на місяць має становити не менше 350 гривень.

Згідно свідоцтва про смерть, серія НОМЕР_1 , виданим повторно Київським районним у м. Полтаві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Полтавській області, ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Після смерті ОСОБА_4 відкрилася спадщина, до кола спадкоємців першої черги за законом відносяться мати ОСОБА_3 та дочка ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відповідно до рішення виконавчого комітету Київської районної у м. Полтаві ради від 23 жовтня 2018 року №253 «Про призначення опіки над дитиною-сиротою ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та закріплення за малолітньою права користування житловою площею» ОСОБА_1 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_3 призначено опікуном над малолітньою ОСОБА_2 , яка має статус дитини-сироти.

Також вказаним рішенням визначено, що за дитиною-сиротою ОСОБА_2 , зберігається право користування житловою площею, де вона зареєстрована, за адресою: АДРЕСА_2 . Відповідальність за збереження права користування житловою площею дитиною-сиротою ОСОБА_2 покладається на опікуна ОСОБА_1 . Опікуна ОСОБА_1 зобов`язано від імені малолітньої підопічної вступити в спадщину та оформити право власності на 1/2 частину квартири за адресою: АДРЕСА_2 , яка належала померлій матері ОСОБА_4 - на ім`я малолітньої ОСОБА_2 .

На даний час дитина проживає в сім`ї опікуна ОСОБА_1 .

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку про доведеність факту невиконання опікуном малолітньої спадкоємиці ОСОБА_1 обов`язків за договором довічного утримання, що в силу ст. 755 ЦК України є достатньою правовою підставою для його розірвання, оскільки до правонаступників ОСОБА_4 перейшли її права та обов`язки, в тому числі, визначені умовами оспорюваного договору довічного утримання.

Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду.

Пунктом 1 ч.1 ст. 755 ЦК України визначено, що договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду на вимогу відчужувача або третьої особи, на користь якої він був укладений, у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов`язків, незалежно від його вини.

Сторонами по справі не заперечується, що набувачем за спірним договором довічного утримання була ОСОБА_4 , після смерті якої відкрилася спадщина.

Статтею 1216 ЦК України встановлено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Таким чином, відповідно до норм Цивільного законодавства до спадкоємців померлої ОСОБА_4 перейшли як права спадкодавця, так і її обов`язки, в тому числі за договором довічного утримання.

З копії спадкової справи №20/2019, розпочатої 04.05.2018 року після померлої ОСОБА_4 та долученої до матеріалів справи вбачається, що спадщину прийняла ОСОБА_3 подавши заяву, а опікун малолітньої ОСОБА_2 - ОСОБА_1 від належної їй спадщини не відмовлялась.

Відповідно до ч. 3 ст. 1223 ЦК України право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

З огляду на норми частини 4 ст. 1268 ЦПК України, якою передбачено, що малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою - четвертою статті 1273 цього Кодексу (дані випадки передбачають відмову від спадщини), суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку щодо прийняття малолітньою ОСОБА_2 спадщини після смерті матері.

Таким чином, зазначена категорія осіб є такими, що прийняли спадщину в силу прямого припису закону, який має диспозитивний характер. В іншому випадку ці особи можуть відмовитися від прийняття спадщини за згодою відповідних осіб (батьків, опікунів і піклувальників), органу опіки та піклування.

Крім того, в силу ч.3 ст. 1268 ЦК України, яка передбачає, що спадкоємець, який постійно проживав разом Із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї, спадкоємиця ОСОБА_4 - її малолітня дитини вважається такою, що прийняла спадщину, оскільки була зареєстрована в спірній квартирі.

Вірно встановивши обставини по справі та визначившись з характером спірних правовідносин, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що спадкоємиця ОСОБА_4 її малолітня дитина ОСОБА_2 прийняла спадщину після смерті матері, а відтак до неї перейшли всі права та обов`язки спадкодавця, в тому числі і за договором довічного утримання.

Оскільки спадкоємець ОСОБА_2 є малолітньою особою, в її інтересах діє опікун ОСОБА_1 .

Таким чином, з огляду на норми статті 755 ЦК України, якою передбачено, що підставою для розірвання договору довічного утримання за рішенням суду на вимогу відчужувача або третьої особи, на користь якої він був укладений, є невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов`язків, незалежно від його вини, та невиконання спірного договору, що доводиться встановленими обставинами, колегія суддів вважає правомірним рішення суду щодо розірвання договору довічного утримання з огляду на його невиконання .

Також місцевий суд вірно застосував наслідки розірвання договору довічного утримання, визначені ст. 756 ЦК України та визнав за позивачем право власності на 1/2 частину квартири, що була предметом договору довічного утримання.

Доводи апеляційної скарги вказаних висновків суду не спростовують та не містять посилання на обставинами, з якими процесуальне законодавство пов`язує підстави скасування судового рішення.

Так, доводи апелянта фактично зводяться до відсутності обов`язку опікуна виконувати умови договору довічного утримання внаслідок не отримання свідоцтва про право на спадщину за законом, що, на його думку, виключає факт переходу прав та обов`язків від спадкодавця до спадкоємця.

Колегія суддів вважає вказані доводи помилковими з огляду на наступне.

Так, відповідно до статей 1216, 1218, 1220 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

Згідно норм статей 1261, 1268, 1269 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї; малолітня, неповнолітня особа вважаються такими, що прийняли спадщину; в іншому випадку спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Аналіз статей 1216, 1218, 1219, 1231, 1268, 1269, 1296, 1297 ЦК України дає підстави для висновку про те, що спадкові права є майновим об`єктом цивільного права, реалізувавши які спадкоємець, незалежно від отримання ним свідоцтва про право на спадщину, набуває прав на спадкове майно, в тому числі нерухоме (право володіння, користування), а з моменту оформлення права власності на нерухоме майно - право розпорядження ним.

Доказів відмови від прийняття спадщини після померлої ОСОБА_4 відповідач по справі не надав.

За вказаних обставин, сама по собі відсутність свідоцтва про права на спадщину за законом не звільняє спадкоємця, а в даному випадку її опікуна від обов`язку виконувати умови договору довічного утримання, зважаючи на факт прийняття спадщини в розумінні ч.ч. 3.4 ст. 1268 ЦК України.

Враховуючи, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, колегія суддів не вбачає підстав для зміни чи скасування судового рішення, яке ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 367, 374 ч.1 п.1, 375, 382, 383, 384 ЦПК України колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка діє в інтересах малолітньої ОСОБА_2 залишити без задоволення

Рішення Київського районного суду м. Полтави від 25 вересня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 5 грудня 2019 року.

Судді: Обідіна О.І. Одринська Т.В. Хіль Л.М.