Постанова

Іменем України

09 січня 2019 року

м. Київ

справа № 357/1090/16-ц

провадження № 61-6910св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

Журавель В. І. (суддя-доповідач), Антоненко Н.О., Крата В. І.,

учасники справи:

позивачі: ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6,

відповідачі: виконавчий комітет Білоцерківської міської ради Київської області, міський голова Білоцерківської міської ради Київської області Дикий Геннадій Анатолійович, комунальне підприємство Київської обласної ради «Південне бюро технічної інвентаризації»,

треті особи: ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, відділ державної реєстрації Управління адміністративних послуг Білоцерківської міської ради Київської області,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_5 та ОСОБА_4, подану представником ОСОБА_11, на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 10 березня 2017 року у складі судді Кошель Л. М. та ухвалу апеляційного суду Київської області від 31 липня 2017 року у складі колегії суддів: Мережко М. В., Данілова О. М., Суханової Є. М.,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2016 року ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 звернулися до суду з позовом, у якому з урахуванням уточнень просили:

- визнати незаконними дії виконавчого комітету Білоцерківської міської ради Київської області та міського голови при ухваленні пункту 2.6 розділу ІІ Розпорядження виконавчого комітету Білоцерківської міської ради від 01 грудня 2004 року;

- визнати незаконним та скасувати пункт 2.6 розділу ІІ розпорядження виконавчого комітету Білоцерківської міської ради від 01 грудня 2004 року № 802Р «Про впорядкування документів індивідуальних забудовників» у частині затвердження ОСОБА_8 розміру побудованого металевого гаража розміром 3,68 х 6,14 м;

- визнати неправомірними дії комунального підприємства Київської обласної ради «Південне бюро технічної інвентаризації» (далі - КП КОР «Південне бюро технічної інвентаризації») щодо включення до складу частки ОСОБА_8 (квартира № 3) при проведенні перерахунку часток власників спільної будівлі для заміни правових документів у житловому будинку № АДРЕСА_1 тимчасової споруди металевого гаража, яка не є добудовою чи прибудовою до будинку, включення металевого гаражу, самочинно збудованого ОСОБА_8, до складу об'єктів розташованих в домоволодінні під літерою «М» без примітки самочинний;

- визнати незаконним та скасувати пункт 1.21 рішення № 13 виконавчого комітету Білоцерківської міської ради Київської області від 26 січня 2005 року № 13 «Про заміну величин часток у користуванні житловими будинками та належність домоволодінь власникам», яким оформлено право власності за ОСОБА_8 на 6/25 частин житлового будинку замість ј частини житлового будинку № АДРЕСА_1;

- визнати недійсним та скасувати свідоцтво серії НОМЕР_1 про право власності на нерухоме майно, видане 19 лютого 2005 року Білоцерківським управлінням житлового господарства ОСОБА_8 на 6/25 часток у житловому будинку № АДРЕСА_1;

- скасувати державну реєстрацію права власності ОСОБА_12 на 6/25 часток у житловому будинку № АДРЕСА_1 на підставі вищевказаного свідоцтва.

Свої вимоги позивачі обгрунтовували тим, що ОСОБА_4 та ОСОБА_6 є співвласниками житлового будинку на АДРЕСА_1, зокрема, ОСОБА_13 належить 21/100 частин цього будинку, а ОСОБА_6 - 29/100 частин, які вони набули у власність на підставі договорів дарування від матері ОСОБА_5

Іншими співвласниками домоволодіння є ОСОБА_8, ОСОБА_9 та ОСОБА_10

У 2004 році на земельній ділянці, закріпленій за домоволодінням, ОСОБА_8 самочинно, з порушенням будівельно-технічних норм, без погодження з іншими співвласниками встановила металевий гараж розміром 3,68 х 6,14 м.

На підставі розпорядження виконавчого комітету Білоцерківської міської ради від 01 грудня 2004 року № 802 Р «Про впорядкування документів індивідуальних забудовників», про наявність якого вони (позивачі) дізналися у 2015 році, затверджено розміри цього гаража, а на підставі рішення Білоцерківського міськвиконкому від 26 січня 2005 року № 13 «Про заміну величин часток у користуванні житловими будинками та належність домоволодінь власникам» він включений до складу ј частки, якою володіла ОСОБА_8 у праві власності на вищезазначене домоволодіння.

19 лютого 2005 року Управлінням житлового-комунального господарства на підставі цього рішення ОСОБА_8 видано свідоцтво про право власності серії НОМЕР_1 на 6/25 часток в домоволодінні № АДРЕСА_1, замість належної їй ј частки, а 21 травня 2005 року комунальним підприємством «Білоцерківське міське бюро технічної інвентаризації» проведено технічну інвентаризацію цього домоволодіння, за наслідками якої металевий гараж включений до складу об'єктів, розташованих в ньому, під літерою «М» без примітки самочинний.

Посилаючись на те, що у результаті дій відповідачів відбулося неправомірне узаконення самочинно побудованого ОСОБА_8 металевого гаража, що потягло за собою незаконний перерахунок часток співвласників та видачу їй свідоцтва про право власності на 6/25 частин домоволодіння на АДРЕСА_1, просили позов задовольнити.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 10 березня 2017 року в задоволенні позову ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 відмовлено.

Суд першої інстанції виходив із того, що, приймаючи розпорядження від 01 грудня 2004 року № 802 Р, виконавчий комітет Білоцерківської міської ради діяв у межах своїх повноваженьзі згоди інших співвласників спільного майна, в тому числі і ОСОБА_5, яка не заперечувала проти визнання за ОСОБА_8 права на самочинно збудований металевий гараж. Перерахунок часток проведено з урахуванням фактичного користування приміщень домоволодіння всіма співвласниками з урахуванням їхніх заяв.

Рішенням виконкому від 26 січня 2005 року № 13 фактично визнано частки у праві власності співвласників домоволодіння № АДРЕСА_1, засвідчено їхню спільну домовленість про розмір цих часток та порядок користування спільним домоволодінням, який до цього документально визначено не було.

Ухвалою апеляційного суду Київської області від 31 липня 2017 року рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 10 березня 2017 року залишено без змін.

Апеляційний суд погодився з висновками суду першої інстанції та зазначив, що ОСОБА_4 та ОСОБА_6 набули право на домоволодіння вже після визначення часток співвласників та встановлення порядку користування будинком, а тому до них перейшли права на майно у тому обсязі, яке було у попереднього власника ОСОБА_5

У серпні 2017 року ОСОБА_4 та ОСОБА_5 через свого представника ОСОБА_11 подали касаційну скаргу до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами обох інстанцій норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просять скасувати оскаржувані судові рішення, ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Касаційна скарга аргументована тим, що суди неповно дослідили обставини справи, не надали їм належної правової оцінки та дійшли помилкових висновків при вирішенні спору.

Суди не звернули увагу на те, що розпорядження від 01 грудня 2004 року не відповідає вимогам закону щодо порядку та способу його прийняття, а при розрахунку часток комунальним підприємством «Білоцерківське міське бюро технічної інвентаризації», при винесенні виконавчим комітетом Білоцерківської міської ради рішення від 26 січня 2005 року, при видачі свідоцтва про право власності ОСОБА_8 порушені вимоги законодавства, самочинно встановлений гараж включений до складу частки права власності на житловий будинок ОСОБА_8 за відсутності письмової згоди інших співвласників домоволодіння.

Виконавчий комітет Білоцерківської міської ради, ОСОБА_8 подали відзиви на касаційну скаргу, в яких просять залишити без змін оскаржувані судові рішення як такі, що ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Статтею 388 ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», який набрав чинності 15 грудня 2017 року, передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

На підставі підпункту 6 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України справу № 357/1090/16-ц передано до Касаційного цивільного суду.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 409 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою.

Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.

Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Якщо договір між співвласниками про порядок володіння та користування спільним майном відповідно до їхніх часток у праві спільної часткової власності посвідчений нотаріально, він є обов'язковим і для особи, яка придбає згодом частку у праві спільної часткової власності на це майно.

Суди встановили, що станом на 2004 рік житловий будинок № АДРЕСА_1 належав на праві спільної часткової власності ОСОБА_14 - 3/16 частин, ОСОБА_10 - 1/8 частина, ОСОБА_5 - 1/2 частина, ОСОБА_8 - 1/4 частина.

ОСОБА_5 самовільно побудовано добудови до будинку літ. «а-6», літ. «а-9», мансарду літ. «мс»; ОСОБА_8 - гараж літ. «М».

Розпорядженням виконавчого комітету Білоцерківської міської ради від 01 грудня 2004 року № 802Р «Про впорядкування документів індивідуальних забудовників» затверджено розміри жилих та господарчих споруд на земельних ділянках домоволодінь, зокрема, за ОСОБА_8 затверджено побудований металевий гараж розміром 3,68 х 6,14 м.

Підставою для ухвалення розпорядження від 01 грудня 2004 року № 802Р та узаконення ОСОБА_8 самочинно збудованого металевого гаража стало звернення останньої до Управління містобудування та архітектури міста Біла Церква з відповідною заявою, до яких було додано письмові згоди співвласників будинку № АДРЕСА_1 ОСОБА_15, ОСОБА_14 та ОСОБА_5

У грудні 2004 року ОСОБА_8, ОСОБА_5, ОСОБА_10 та ОСОБА_14 звернулися до комунального підприємства «Білоцерківське міське бюро технічної інвентаризації» з заявами про перерахунок їх часток, в яких кожен вказав, якими приміщеннями він користується.

Перерахунок часток співвласників домоволодіння, при якому враховано всі приміщення, якими користуються співвласники, включаючи прибудови та мансарду ОСОБА_5 та гараж ОСОБА_8, що були узаконені розпорядженням виконавчого комітету Білоцерківської міської ради від 01 грудня 2004 року № 802 Р, було проведено з метою заміни правовстановлюючих документів.

На підставі подання комунального підприємства «Білоцерківське міське бюро технічної інвентаризації» рішенням виконавчого комітету Білоцерківської міської ради від 26 січня 2005 року № 13 «Про зміну величин часток в користуванні житловими будинками та належність домоволодінь власникам» оформлено право власності:

- за ОСОБА_14 - на 21/100 частини житлового будинку замість 3/16 частин житлового будинку № АДРЕСА_1;

- за ОСОБА_10 на 1/20 частини житлового будинку замість 1/8 частини житлового будинку № АДРЕСА_1;

- за ОСОБА_5 - на 1/2 частину житлового будинку № АДРЕСА_1;

- за ОСОБА_8 - на 6/25 частин житлового будинку замість 1/4 частин житлового будинку № АДРЕСА_1. Всім співвласникам були видані свідоцтва про право власності на нерухоме майно.

01 березня 2005 року, тобто після визначення часток, ОСОБА_5 відчужила свою частку у праві власності на домоволодіння № 17 за вказаною вище адресою на користь дочок ОСОБА_4 та ОСОБА_6

Іншими співвласниками домоволодіння № АДРЕСА_1 на теперішній час є ОСОБА_10, якому належить 1/20 частина, ОСОБА_8 - 6/25 частин, ОСОБА_9 - 21/100 частина.

На підставі поданих сторонами доказів, які належним чином оцінені (стаття 212 ЦПК України у редакції, чинній на час розгляду справи), встановивши, що, приймаючи розпорядження від 01 грудня 2004 року № 802 Р, виконавчий комітет Білоцерківської міської ради діяв у межах своїх повноважень зі згоди інших співвласників спільного майна, в тому числі і ОСОБА_5, яка не заперечувала проти визнання за ОСОБА_8 права на самочинно збудований металевий гараж, перерахунок часток проведено з урахуванням фактичного користування приміщень домоволодіння всіма співвласниками з урахуванням їхніх заяв, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й суд апеляційної інстанції, дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

ОСОБА_4 та ОСОБА_6 набули право на домоволодіння вже після визначення часток співвласників та встановлення порядку користування будинком і до них перейшли права на майно в тому обсязі, яке було у попереднього власника ОСОБА_5

Аргументи касаційної скарги не спростовують висновків судів попередніх інстанцій, обґрунтовано викладених у мотивувальній частині судових рішень, а зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновками суду щодо їх оцінки, що згідно з положеннями статті 400 ЦПК України не належить до повноважень суду касаційної інстанції.

Відповідно до частин першої, другої статті 31 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» (чинної на час прийняття оскаржуваного розпорядження від 01 грудня 2004 року № 802 Р) виконавчі комітети місцевих рад мали право надавати дозволи на спорудження об'єктів містобудування незалежно від форм власності та дозволи щодо проведення проектування на будівництво, реконструкцію будинків і споруд, благоустрою території, тому колегія суддів відхиляє доводи скарги щодо неправомірності дій виконавчого комітету Білоцерківської міської ради.

Посилання у скарзі на те, що самочинно встановлений гараж включений до складу частки права власності на житловий будинок ОСОБА_8 за відсутності письмової згоди інших співвласників домоволодіння, є безпідставними, оскільки вказані обставини перевірялися судами першої та апеляційної інстанцій під час розгляду справи та не знайшли свого підтвердження.

Інші доводи касаційної скарги також не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржені судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.

За правилами статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду дійшла висновку про залишення без задоволення касаційної скарги та залишення без змін рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 10 березня 2017 року та ухвали апеляційного суду Київської області від 31 липня 2017 року, оскільки судові рішення є законними та обґрунтованими.

Керуючись статтями 400, 401, 409, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 та ОСОБА_4, подану представником ОСОБА_11, залишити без задоволення.

Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 10 березня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 31 липня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді В. І. Журавель

Н. О. Антоненко

В.І. Крат