П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 березня 2019 року місто Київ

справа № 754/13373/16-ц

провадження №22-ц/824/3792/2019

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Шкоріної О.І., суддів - Поливач Л.Д., Стрижеуса А.М., за участю секретаря судового засідання - Станішевської Б.В.,

сторони:

позивач - Кредитна Спілка «Істок»,

відповідач - ОСОБА_2,

відповідач - ОСОБА_3

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2

на заочне рішення Деснянського районного суду м. Києва від 16 січня 2017 року, ухвалене у складі судді Петріщевої І.В.,

у справі за позовом Кредитної спілки «Істок» до ОСОБА_3, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2016 року позивач КС «Істок» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

В обґрунтування своїх вимог посилався на те, що 8 травня 2014 року між позивачем та ОСОБА_3 укладено кредитний договір №ДК2-167, відповідно до умов якого позичальник отримав кредит у розмірі 35000 грн. на строк до 10 травня 2016 року, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 33, 5% річних, до повного виконання умов договору. Для забезпечення виконання зобов'язань ОСОБА_3 за кредитним договором, між КС «Істок» та ОСОБА_2 8 травня 2014 року укладено договір поруки №ДП2-167 ДП1. Відповідач несвоєчасно та не в повному обсязі здійснював виплати по кредитному договору, систематично порушував його умови, в результаті чого виникла заборгованість.

Рішенням Деснянського районного суду м.Києва від 9 лютого 2015 року солідарно стягнуто з ОСОБА_2 та ОСОБА_2 на користь КС «Істок» заборгованість за кредитним договором у сумі 107 630, 75 грн.

Зазначене рішення суду відповідачами не виконано, а тому згідно з п.3.1 Кредитного договору КС «Істок» щомісячно нараховує відсотки до дня повного погашення кредиту.

На підставі ст. 1048 ЦК України та на підставі умов договору позивач просив стягнути солідарно з відповідачів суму несплачених відсотків за кредитним договором за період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 в розмірі 11 725 грн. та на підставі ч.2 ст. 625 ЦК України суму інфляційних нарахувань в розмірі 72 210,23 грн.

Заочним рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 16 січня 2017 року задоволені позовні вимоги КС «Істок» до ОСОБА_3, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

Стягнуто на користь КС «Істок» солідарно з ОСОБА_2, ОСОБА_2 заборгованість за кредитним договором № ДК2-167 від 8 травня 2014 року у розмірі 83 935, 23 грн.

Стягнуто на користь КС «Істок» солідарно з ОСОБА_2, ОСОБА_2 судові витрати у розмірі 1378 грн.

Ухвалою Деснянського районного суду м.Києва від 3 грудня 2018 року залишено без задоволення заяву ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення Деснянського районного суду м.Києва від 16 січня 2017 року.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, ОСОБА_2подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. В апеляційні скарзі зазначив, що суд першої інстанції безпідставно ухвалив рішення в заочному порядку, чим порушив норми процесуального права. Вважає, що суд не здійснив належних заходів для повідомлення відповідача про наявність справи, чим перешкодив йому доступ до правосуддя та порушив норми ст. ст. 128-130 ЦПК України. Крім того, суд першої інстанції не встановив фактичні обставини, що вплинуло на висновки суду, які він вважає необґрунтованими. При ухваленні рішення, суд першої інстанції порушив норми матеріального права, не застосував положення ст.ст. 5, 6 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та п.15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», а також не застосовано Закон України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

До суду надійшов відзив на апеляційну скаргу від представника КС «Істок» - Шкурат А.І., в якому останній просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_2, а рішення Деснянського районного суду м. Києва від 16 січня 2017 року залишити без змін.

Вважає безпідставними вимогу апеляційної скарги ОСОБА_2 щодо скасування рішення суду першої інстанції в частині стягнення боргу з ОСОБА_3, оскільки останній є іншим відповідачем у справі, а ОСОБА_2 не є належним представником боржника у справі. Відповідно до вимог договору поруки, поручитель зобов'язаний письмово повідомити кредитора про зміну свого місця проживання та/або реєстрації протягом трьох днів, з дня настання таких змін. Проте, ОСОБА_2 ці вимоги угоди не виконав, у зв'язку з чим судом було надіслано повістки на зазначену у Договорі поруки адресу, а тому відсутні підстави вважати, що апелянт не був повідомлений про день та час розгляду справи. Крім того, вважає, що оскільки апелянт є поручителем, тому на нього не можуть поширюватися пільги, встановлені п.15 ст. 14 Закону України « Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

В судове засідання ОСОБА_2 не з'явився, про день та час розгляду справи був повідомлений, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення, причини своєї неявки суду не повідомив, у зв'язку з чим колегія суддів вважала за можливе розглянути справу у його відсутність відповідно до вимог ч.2 ст.372 ЦПК України.

Представник КС «Істок», який з'явився в судове засідання, до участі у розгляді справи допущений не був, оскільки не є адвокатом

Представник ОСОБА_2 - адвокат Богдан О.О. апеляційну скаргу підтримала і просила її задовольнити.

Заслухавши доповідь судді Шкоріної О.І., вислухавши пояснення осіб, які з'явилися в судове засідання, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого у справі рішення, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Рішення суду першої інстанції ОСОБА_3 не оскаржується, а тому апеляційним судом в частині задоволення вимог КС «Істок» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості не переглядається.

Судом установлено, що 8 червня 2012 року ОСОБА_3 звернувся до Кредитної спілки «Істок» із заявою про прийняття його до членів кредитної спілки.

ОСОБА_3, будучи членом кредитної спілки, звернувся із заявою про надання йому кредиту в розмірі 35000 грн.

8 травня 2014 року між КС «Істок» та ОСОБА_3 був укладений кредитний договір № ДК2-167, відповідно до п.1.1 якого позичальник отримав кредит у розмірі 35000 грн., на строк користування до 10 травня 2016 року і зобов'язався повернути одержаний кредит в повному обсязі та у терміни встановлені кредитним договором, а також зобов'язався сплачувати відсотки по кредитному договору у розмірі 33,5% річних до повного виконання умов кредитного договору при дотриманні графіку повернення кредиту та сплати відсотків, виходячи з 365 календарних днів у році.

8 травня 2014 року між КС «Істок» та ОСОБА_2, з метою забезпечення виконання позичальником зобов'язань, укладений договір поруки № ДК2-167 ДП1, згідно з умовами якого останній взяв на себе зобов'язання відповідати всім своїм майном за повне та своєчасне виконання всіх зобов'язань ОСОБА_3 по кредитному договору.

Факт видачі кредитних коштів КС «Істок» на загальну суму 35000 грн. підтверджується Протоколом засідання кредитного комітету КС «Істок» та копією видаткового касового ордеру від 8 травня 2014 року.

Заочним рішенням Деснянського районного суду м.Києва від 9 лютого 2015 року з ОСОБА_2, ОСОБА_2 солідарно стягнуто на користь КС «Істок» заборгованість у сумі 107630 грн.75 коп., яка складається із заборгованості по кредиту в сумі 35000 грн. та заборгованості по відсоткам в сумі 72630 грн.

З наданого позивачем розрахунку заборгованості за Кредитним договором № ДК2-167 від 8 травня 2014 року, станом на 31 грудня 2016 року у відповідачів перед позивачем наявна заборгованість у розмірі 83935 грн.23 коп., яка складається із 11725 грн. - несплачених відсотків, та із 72210 грн.23 коп. - суми інфляційних втрат.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив із доведеності позовних вимог, відсутності належних та допустимих доказів з боку відповідачів у заперечення позовних вимог.

Проте, колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог КС «Істок» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, виходячи з наступного.

Установлено, що 8 травня 2014 року між КС «Істок» та ОСОБА_3 укладено кредитний договір № ДК2-167, згідно з умовами якого позичальник отримав у кредит кошти в сумі 35000 грн. , які зобов'язався повернути та сплатити проценти. Строк дії договору сторони встановили 24 календарних місяців, тобто з моменту підписання цього договору і до 10 травня 2016 року, але не менше, ніж строк повного виконання сторонами своїх зобов'язань за цим договором.

Згідно з графіком повернення кредиту та сплати відсотків, який є додатком до кредитного договору № ДК2-167 від 8 травня 2014 року, останній платіж підлягав сплаті позичальником 10 травня 2016 року.

8 травня 2014 року між КС «Істок» та ОСОБА_2 укладений договір поруки № ДК2-167 ДП1, згідно з умовами якого у випадку невиконання або неналежного виконання позичальником взятих на себе зобов'язань по кредитному договору, поручитель відповідає перед кредитором солідарно, нарівні з позичальником, за повернення суми кредиту та нарахованих відсотків, відшкодування збитків у відповідності до ст.ст.553-559 ЦК України.

Заочним рішенням Деснянського районного суду м.Києва від 9 лютого 2015 року з ОСОБА_2, ОСОБА_2 солідарно стягнуто на користь КС «Істок» заборгованість у сумі 107630 грн.75 коп., яка складається із заборгованості по кредиту в сумі 35000 грн. та заборгованості по відсоткам в сумі 72630 грн.

Отже, позивач, пред'явивши вимоги до відповідачів, просив достроково стягнути заборгованість за кредитним договором, яка була стягнута за рішенням суду.

Відповідно до ч.1 ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст.599 ЦК України).

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

За ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно з ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

КС «Сток» використала право вимоги дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних їй відповідно до ст.1048 ЦК України, звернувшись у жовтні 2014 року до суду з позовом про дострокове солідарне стягнення коштів у судовому порядку із боржника ОСОБА_2 та поручителя ОСОБА_2

Такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов'язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом, із чим погодився суд, який задовольнив позовні вимоги КС «Істок».

Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред'явлення до позичальника вимоги згідно з ч.2 ст.150 ЦК України (правові висновки ВеликоїПалати Верховного Суду, які містяться в постановах від 28 березня 2018 року (справи № 14-10цс18), від 4 липня 2018 року (справа № 14-154цс18), від 31 жовтня 2018 року (справа № 14-318цс18).

Таким чином, після зміни строку виконання основного зобов'язання, підстави для нарахування відсотків, у розмірі передбаченому кредитним договором, відсутні, а тому висновок суду про обґрунтованість позовних вимог КС «Істок» в частині стягнення з ОСОБА_2 заборгованості за процентами за період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року є неправильним.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, ОСОБА_2 також зазначив про те, що він є військовослужбовцем, підполковником, старшим офіцером служби пунктів управління командного центру штабу Командування Сухопутних військ Збройних Сил України, має статус учасника бойових дій з 2009 року, приймав участь в антитерористичній операції на території Донецької та Луганської областей в складі сектору «С» у період з 25 листопада 2014 року по 2 березня 2015 року, а тому на нього поширюються пільги, встановлені Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

На підтвердження зазначених обставин відповідачем надані довідки, накази Командувача Сухопутних військ Збройних Сил України (а.с.72-82).

Згідно зі ст.6 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» до осіб, які належать до учасників бойових дій, належать особи, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції.

Законом України від 20 травня 2014 року № 1275-VII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення оборонно-мобілізаційних питань під час проведення мобілізації» внесено зміни до ст.14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», яку доповнено п.15 наступного змісту - військовослужбовцям з початку і до закінчення особливого періоду, а резервістам та військовозобов'язаним - з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду штрафні санкції, пеня за невиконання зобов'язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються.

Згідно із Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» особливим періодом є функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов'язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

В Україні особливий період розпочався 18 березня 2014 року і триває по теперішній час.

Зважаючи на те, що ОСОБА_2 є військовослужбовцем, на якого поширюються пільги, встановлені п.15 ст.14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», сума у розмірі 72210 грн.23 коп. нарахована за період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року, що охоплюється існуючим в Україні особливим періодом, а відтак підстави для стягнення з ОСОБА_2 на користь КС «Істок» зазначеної суми відсутні.

Посилання представника позивача у відзиві на те, що на ОСОБА_2 пільги, передбачені п.15 ст.14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», не поширюються, оскільки він є поручителем, а не позичальником, колегія суддів відхиляє, оскільки законом будь-яких обмежень щодо застосування такої пільги до осіб - учасників кредитних правовідносинах не встановлено.

Суд першої інстанції обставин, що мають значення для вирішення спору, не встановив, допустив порушення норм процесуального права, розглянувши справу у відсутність відповідача, який належним чином не був повідомлений про розгляд справи в суді, ухвалив рішення з неправильним застосуванням норм матеріального права , що відповідно до ст.376 ЦПК України є підставою для скасування рішення, з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 374, 376, 381-384, 390 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2- задовольнити частково.

Заочне рішення Деснянського районного суду м. Києва від 16 січня 2017 року - скасувати в частині задоволених позовних вимог Кредитної спілки «Істок» до ОСОБА_2 про стягнення суми заборгованості та судового збору і в цій частині ухвалити нове рішення наступного змісту.

У задоволенні позовних вимог Кредитної спілки «Істок» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості - відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повна постанова виготовлена 21 березня 2019 року.

Суддя-доповідач: О.І. Шкоріна

Судді: Л.Д. Поливач

А.М. Стрижеус