Справа № 496/1043/19
Провадження № 2-о/496/65/19
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
06 грудня 2019 року Біляївський районний суд Одеської області у складі:

головуючого - судді Галич О.П.,

за участю:

секретаря Ткаченко В.М.,

заявника ОСОБА_1 ,

розглянувши у судовому засіданні в залі суду в місті Біляївка Одеської області в порядку окремого провадження цивільну справу
за заявою: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ,
заінтересовані особи: Міністерство соціальної політики України, місце знаходження: 01601, м. Київ, вул. Еспланадна, 8/10; Посольство Російської Федерації в Україні, місце знаходження: 03049, м. Київ, Повітрофлотський проспект, 27
вимоги заявника: про встановлення факту, що має юридичне значення,

В С Т А Н О В И В:

І. Виклад позиції заявника та заінтересованої особи.
1. 21 березня 2019 року ОСОБА_1 (далі - заявник) звернувся до суду із заявою про встановлення юридичного факту поранення ним при виконанні обов`язку військової служби 24 серпня 2014 року поблизу м. Тельманово (Бойківське) Бойківського району Донецької області України внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України. Заява обґрунтована тим, що 13.11.2013 року призивною комісією Біляївського району Одеської області заявник був призваний на строкову військову службу і направлений до військової частини НОМЕР_1 . 06.07.2014 року за контрактом на підставі наказу командира в/ч НОМЕР_1 № 20 о/с був призначений на посаду командира 2 комендантського відділення комендантського взводу роти бойового забезпечення. Крім цього, був залучений та брав безпосередню участь в бойових діях на території Донецької та Луганської областей, в секторі «М» (з 17 квітня 2014 року по 16 травня 2014 року; з 13 червня 2014 року по 21 липня 2014 року; з 06 серпня 2014 року по 07 жовтня 2014 року;) зони проведення бойових дій. Станом на середину серпня 2014 року їх підрозділ перебував поблизу м. Тельманово (Бойківське) Бойківського району Донецької області. В середині серпня 2014 року заявник пересуваючись в БТР ЗЕ під час попадання ворожого снаряду РПГ в машину поблизу м. Тельманово (Бойківське) Бойківського району Донецької області отримав травму лівої ноги і лівої руки. Першу допомогу (оброблення ран) було надано у військовій частині НОМЕР_1 , де він і служив. Продовжував службу до жовтня 2014 року. Після того як він приїхав додому, його почали турбувати постійні болі в нозі, а особливо при фізичному навантаженні, оніміння лівої стопи і гомілки, відчуття «мурашок» в тих же місцях. В серпні 2015 року заявник звернувся за медичною допомогою до Військово-медичного клінічного центру Південного регіону, де йому поставили діагноз - посттравматична оклюзія лівої стегнової артерії. Там йому зробили операцію і він знаходився на стаціонарному лікуванні у відділенні судинної хірургії. 02 листопада 2015 року медичною комісією при ГУМВС України в Київській області був визнаний непридатним до служби в мирний і обмежено придатний у воєнний час. Також було встановлено, що його травма дійсно - пов`язана із захистом Батьківщини. Згідно з п.13 Свідоцтва про хворобу № 260/3в від 02.11.2015 року Військово-лікарської комісії ГУ МВС України в Київській області був визнаний непридатним до військової служби в мирний і обмежено придатний у воєнний час. На підставі Постанови КМУ від 25.12.2013 року № 975 заявник був направлений на МСЕК для визначення ознак інвалідності та відсотків втрати працездатності. Відповідно до Довідки МСЕК серія 12 ААА № 922688 від 22.05.2018 року встановлена III (третя) група інвалідності. З 28 грудня 2015 року заявник був звільнений з військової служби в запас «за станом здоров`я», виключений зі списків особового складу. Отже, саме в результаті збройної агресії та воєнного конфлікту, який був розпочатий Російською Федерацією проти України заявник отримав поранення в серпні 2014 року в районі м. Тельманово (Бойківське) Бойківського району Донецької області. Проте, лікарське свідоцтво про хворобу № 260/3в від 02.11.2015 року видане на його ім`я, як і інші документи, що відповідно до законодавства встановлюють причинний зв`язок травм не визначають причинно-наслідкового зв`язку цих травм із збройною агресією Російської Федерації проти України, що необхідно йому для досягнення мети цього звернення - набуття ним статусу жертви міжнародного збройного конфлікту. Заявник вважає, що внаслідок саме військової агресії Російської Федерації на території Донецької області України було порушено його право на життя і здоров`я, передбачене статтею 27 Конституції України, ст. 2 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року. Згідно з ч. 3 ст. 8 Конституції України звернення до суду для захисту конституційні свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується. Це право також гарантовано статтями 6, 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року. Посилаючись на викладене, заявник просить суд встановити юридичний факт його поранення при виконанні обов`язку військової служби 24 серпня 2014 року поблизу м. Тельманово (Бойківське) Бойківського району Донецької області України внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України.

2. Заявник у судовому засіданні на вимогах викладених у заяві наполягав, просив їх задовольнити. Пояснив, що 24.08.2014 року пересуваючись в БТР ЗЕ під час попадання ворожого снаряду РПГ в машину поблизу м. Тельманово (Бойківське) Бойківського району Донецької області отримав травму лівої ноги і лівої руки.

3. Представник заінтересованої особи - Російської Федерації (Посольство Російської Федерації в Україні) в судове засідання не з`явились, пояснень щодо заяви не надавали, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. (а.с. 143, 145)
ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи.
4. Представник заінтересованої особи - Міністерства соціальної політики України в судове засідання не з`явились, але надали до суду заяву в якій просили розглянути справу за їх відсутності. (а.с. 138-139)
ІІІ. Інші процесуальні дії у справі.
5. Згідно автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17.05.2019 року, цивільну справу № 496/1845/19, передано судді Біляївського районного суду Одеської області Галич О.П.

6. Ухвалою судді Біляївського районного суду Одеської області Галич О.П. від 21 травня 2019 року було відкрито окреме провадження та призначено справу до розгляду.

ІV. Фактичні обставини, встановлені Судом та зміст правовідносини.
7. Судом встановлено, що відповідно до військового квитка серії НОМЕР_2 , заявник 13.11.2013 року призивною комісією Біляївського району Одеської області був призваний на строкову військову службу і направлений до військової частини НОМЕР_1 . На підставі наказу командира в/ч НОМЕР_1 № 20 о/с від 06.06.2014 року заявник був зарахований на військову службу за контрактом на посаду ст. оператор електрик. Приймав участь в АТО на території Донецької області у складі військової частини НОМЕР_1 у період з 17 квітня 2014 року по 16 травня 2014 року; з 13 червня 2014 року по 21 липня 2014 року; з 06 серпня 2014 року по 07 жовтня 2014 року. (а.с. 15-26)

8. З витягів із наказу командира військової частини НОМЕР_1 внутрішніх військ МВС України (по строковій частині) вбачається, що ОСОБА_1 перебував у службових відрядженнях та брав участь в антитерористичній операцій у період з 17 квітня 2014 року по 16 травня 2014 року; з 13 червня 2014 року по 21 липня 2014 року; з 06 серпня 2014 року по 07 жовтня 2014 року. (а.с. 27-31)

9. У довідці № 700 від 15.12.2014 року, яка видана т.в.о. командира військової частини НОМЕР_1 полковником ОСОБА_2 зазначено, що старший солдат ОСОБА_1 дійсно в період з 06.08.2014 року по жовтень 2014 року безпосередньо брав участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районі «М», м. Маріуполь Донецької області. (а.с. 32)

10. Відповідно до довідки Військово-медичного клінічного центру Південного регіону від 14 серпня 2015 року та виписки епікриз НОМЕР_3 , заявнику було поставлено діагноз - посттравматична оклюзія лівої стегнової артерії, зроблено операцію та перебував на стаціонарному лікуванні у відділенні судинної хірургії. (а.с. 68-70)

11. 02 листопада 2015 року медичною комісією при ГУМВС України в Київській області заявник був визнаний непридатним до служби в мирний час і обмежено придатний у воєнний час. Також було встановлено, що його травма дійсно - пов`язана із захистом Батьківщини. (а.с. 71)

12. Відповідно до Довідки МСЕК серія 12 ААА № 922688 від 22.05.2018 року заявнику встановлена III (третя) група інвалідності. (а.с. 73)

13. Згідно витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України (по строковій частині) заявник з 28 грудня 2015 року звільнений з військової служби відповідно до підпункту «б» пункту 1 частини 8 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» в запас за станом здоров`я, виключений зі списків особового складу. (а.с. 74)

14. За даними статті ЗМІ під назвою «Шахтарськ Донецької області після обстрілу: фоторепортаж» від 09.08.2014 року зазначено, що м. Шахтарськ (Донецька область) уже другий тиждень знаходиться на лінії фронту і переживає потужні артобстріли. У місті зруйновані і спалені житлові будинки, автозаправки, навчальні заклади і держустанови. Спалений центральний ринок і кілька магазинів. 1 серпня в Шахтарську колона українських військових потрапила в засідку десантників, загинули 14 людей. (а.с. 64)

15. У статті під назвою «В районі Дебальцево колона ЗСУ потрапила в засідку: 4 солдат загинули, 19 - поранені» від 29.08.2014 року вказано, що в ході запеклого бою отримали вогнепальні поранення різного ступеня тяжкості 19 військовослужбовців батальйону оперативного призначення столичної конвойної бригади, 4 військовослужбовців загинули. (а.с. 66)

16. Згідно інформації в статті: «В Петровском районе Донецка идет настоящая война» від 13.07.2014 року, ввечері 12 липня в результаті артобстрілу, за даними прес-служби Донецької ОДА загинули шестеро людей, вісім отримали поранення. Неспокійно і в інших районах міста. Жителі Будьонівського і Ленінського районів повідомляють про колони військової техніки, яка рухається по вулицях. На території колишнього заводу хімічних реактивів (вулиця Умова) відмічено скупчення озброєних людей. Також жителі мікрорайону Азотний періодично повідомляють про звуки вибухів і одиночних пострілів з боку автодрому. (а.с. 67)

17. Аналізуючи вказану вище інформацію, що міститься на сторінках Інтернет-видань, суд робить висновок про участь у бойових діях регулярних військ Російської Федерації в районі м. Тельманово (Бойківське) Бойківського району Донецької області, яким протистояли українські військовослужбовці, що відносились до складу військової частини НОМЕР_1 , де ОСОБА_1 проходив військову службу та був поранений 24.08.2014 року під час виконання бойового завдання.
V. Оцінка Суду.
18. Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

19. Положенням ст. 3 Конституції України встановлено, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

20. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

21. Згідно із ст. 27 Конституції України, кожна людина має невід`ємне право на життя. Ніхто не може бути свавільно позбавлений життя. Обов`язок держави - захищати життя людини. Кожен має право захищати своє життя і здоров`я, життя і здоров`я інших людей від протиправних посягань.

22. Отже, Конституцією України зобов`язано державу за будь-яких обставин захищати життя людей.

23. Крім того, Конституцією України визначено, що Президент України як глава держави, гарант державного суверенітету, територіальної цілісності України забезпечує державну незалежність, національну безпеку держави, є Головнокомандувачем Збройних Сил України; здійснює керівництво у сферах національної безпеки та оборони держави; вносить до Верховної ради України подання про оголошення стану війни та у разі збройної агресії проти України приймає рішення про використання Збройних Сил України та інших утворених відповідно до законів України військових формувань, приймає відповідно до закону рішення про загальну або часткову мобілізацію та введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях у разі загрози нападу, небезпеки державній незалежності України (ст. 106 Конституції України).

24. До повноважень Верховної ради України, відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 85 Конституції України, належить оголошення за поданням Президента України стану війни і укладення миру, схвалення рішення Президента України про використання Збройних Сил України та інших військових формувань у разі збройної агресії проти України.

25. Статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та статтею 8 Конституції України гарантовано кожному право звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина.

26. За змістом частини першої статті 293 ЦПК України (далі ЦПК України) окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

27. Відповідно п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України в порядку окремого провадження встановлюються факти, що мають юридичне значення.

28. Згідно з ч. 1 та ч. 2 статті 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначеного іншого порядку їх встановлення.

29. Зі змісту зазначеної норми права, а також роз`яснень, викладених у пункті 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» випливає, що в порядку окремого провадження суд розглядає справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений або знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; із заяви про встановлення факту не вбачається спору про право; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

30. Отже, у судовому порядку встановлюються тільки такі факти, які мають юридичні наслідки і від встановлення яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав заявника і в судовому порядку можливе лише тоді, коли діючим законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення.

31. При зверненні до суду із заявою про встановлення юридичного факту важливе значення має мета його встановлення, оскільки саме вона дає можливість зробити висновок, чи дійсно цей факт є юридичним і чи тягне він правові наслідки.

32. Судом встановлено, що ОСОБА_1 звернувся до суду у порядку окремого провадження з метою встановлення факту, що має юридичне значення у порядку, передбаченому статтею 315 ЦПК України. Метою встановлення такого факту є визначення його статусу як особи, яка перебуває під захистом Конвенції про поліпшення долі поранених і хворих у діючих арміях (далі - Конвенція), яка набрала чинності 21 жовтня 1950 року, ратифікована Президією Верховної Ради Української РСР від 03 липня 1954 року, тобто отримати статус жертви міжнародного збройного конфлікту та з подальшим отримання допомоги від гуманітарних організацій.

33. Статтею 2 Конвенції передбачено, що крім положень, які виконуються в мирний час, ця Конвенція застосовується в усіх випадках оголошеної війни чи будь-якого іншого збройного конфлікту, що може виникнути між двома чи більше Високими Договірними Сторонами, навіть якщо одна з них не визнає стану війни. В усіх випадках оголошеної війни чи будь-якого іншого збройного конфлікту, що може виникнути між двома чи більше Високими Договірними Сторонами, навіть якщо одна з них не визнає стану війни. Конвенція також застосовується в усіх випадках часткової або повної окупації території держави однієї з Високих Договірних Сторін, навіть якщо цій окупації не чиниться жодний збройний опір. Хоча одна з держав, які перебувають у конвенції може не бути учасницею цієї Конвенції, держави, які є її учасницями, залишаються зобов`язаними нею у своїх взаємовідносинах. Крім того, вони зобов`язані Конвенцією стосовно зазначеної держави, якщо остання приймає та застосовує її положення.

34. Статтею 4 Конвенції передбачено, що нейтральні держави за аналогією застосовують положення цієї Конвенції щодо поранених і хворих, а також медичного та духовного персоналу збройних сил конфлікту, прийнятих або інтернованих на території їхніх держав, а також знайдених померлих.

35. Приписами статті 13 Конвенції передбачено, що вона застосовується до поранених і хворих, які належать, зокрема, до категорії та особового складу збройних сил сторони конфлікту, а також членів ополчення або добровольчих загонів, які є частиною цих збройних сил.

36. Частиною четвертою статті 2 Закону України «Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях» від 18 січня 2018 року визначено, що відповідальність за матеріальну чи нематеріальну шкоду, завдану Україні внаслідок збройної агресії Російської Федерації, покладається на Російську Федерацію відповідно до принципів і норм міжнародного права. При цьому, відповідно до абзацу 6 преамбули вказаного Закону датою початку окупації частини території України, зокрема Автономної Республіки Крим та міста Севастополя, є дата, визначена Законом України від 15 квітня 2014 року «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», а саме: 20 лютого 2014 року.

37. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про оборону України» збройна агресія це застосування іншою державою або групою держав збройної сили проти України. Збройною агресією проти України вважається будь-яка з таких дій: вторгнення або напад збройних сил іншої держави або групи держав на територію України, а також окупація або анексія частини території України; блокада портів, узбережжя або повітряного простору, порушення комунікацій України збройними силами іншої держави або групи держав; напад збройних сил іншої держави або групи держав на військові сухопутні, морські чи повітряні сили або цивільні морські чи повітряні флоти України; засилання іншою державою або від її імені озброєних груп регулярних або нерегулярних сил, що вчиняють акти застосування збройної сили проти України, які мають настільки серйозний характер, що це рівнозначно переліченим в абзацах п`ятому - сьомому цієї статті діям, у тому числі значна участь третьої держави у таких діях; дії іншої держави (держав), яка дозволяє, щоб її територія, яку вона надала в розпорядження третьої держави, використовувалася цією третьою державою (державами) для вчинення дій, зазначених в абзацах п`ятому - восьмому цієї статті; застосування підрозділів збройних сил іншої держави або групи держав, які перебувають на території України відповідно до укладених з Україною міжнародних договорів, проти третьої держави або групи держав, інше порушення умов, передбачених такими договорами, або продовження перебування цих підрозділів на території України після припинення дії зазначених договорів.

38. Відповідно до ст. 4 Закону України «Про оборону України» у разі збройної агресії проти України або загрози нападу на Україну Президент України приймає рішення про загальну або часткову мобілізацію, введення воєнного стану в Україні або окремих її місцевостях, застосування Збройних Сил України, інших військових формувань, утворених відповідно до законів України, подає його Верховної Раді України на схвалення чи затвердження, а також вносить до Верховної Ради України подання про оголошення стану війни. Органи державної влади та органи військового управління, не чекаючи оголошення стану війни, вживають заходів для відсічі агресії. На підставі відповідного рішення Президента України Збройні Сили України разом з іншими військовими формуваннями розпочинають воєнні дії. З моменту оголошення стану війни чи фактичного початку воєнних дій настає воєнний час, який закінчується у день і час припинення стану війни.

39. Територія проведення антитерористичної операції - територія України, на якій розташовані населені пункти, визначені у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" від 14.04.2014 року № 405/2014.

40. Закон України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» визначає статус території України, тимчасово окупованої внаслідок збройної агресії Російської Федерації, встановлює особливий правовий режим на цій території, визначає особливості діяльності державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій в умовах цього режиму, додержання та захисту прав і свобод людини і громадянина, а також прав і законних інтересів юридичних осіб.

41. Відповідно до абзацу другого Постанови Верховної Ради України «Про Заяву Верховної Ради України про визнання Україною юрисдикції Міжнародного кримінального суду щодо скоєння злочинів проти людяності та воєнних злочинів вищими посадовими особами Російської Федерації та керівниками терористичних організацій "ДНР" та "ЛНР", які призвели до особливо тяжких наслідків та масового вбивства українських громадян» від 04.02.2015 року №145-VІІІ, зазначено, що з 20 лютого 2014 року проти України триває збройна агресія Російської Федерації та підтримуваних нею бойовиків-терористів, під час якої було анексовано Республіку Крим та місто Севастополь, які є частиною території незалежної та суверенної держави Україна, окуповано частину Донецької та Луганської областей України, загинуло тисячі громадян України, серед яких діти, поранено тисячі осіб, зруйновано інфраструктуру цілого регіону, сотні тисяч громадян вимушені були покинути свої домівки.

42. 27.04.2015 року постановою Верховної Ради України затверджено Звернення Верховної Ради України до Організації Об`єднаних Націй, Європейського Парламенту, Парламентської асамблеї Ради Європи, Парламентської асамблеї НАТО, Парламентської асамблеї ОБСЄ, Парламентської асамблеї ГУАМ, національних парламентів держав світу про визнання Російської Федерації державою-агресором, в якому зазначено наступне: Україна залишається об`єктом воєнної агресії з боку Російської Федерації, яку вона здійснює, серед іншого, і через підтримку та забезпечення масштабних терористичних атак (абзац 1 Звернення); Верховна Рада України визнає Російську Федерацію державою-агресором та закликає міжнародних партнерів України визнати Російську Федерацію державою-агресором, що всебічно підтримує тероризм та блокує діяльність Ради Безпеки ООН, чим ставить під загрозу міжнародний мир і безпеку, а так звані «ДНР» і «ЛНР» визнати терористичними організаціями (абзаци 6 та 8 Звернення); міжнародне співтовариство закликано визнати факт агресії проти України, окупації її території і посилити вимоги щодо повернення до міжнародно визнаних кордонів України, запобігши створенню небезпечного прецеденту у вигляді грубого порушення світового порядку та системи безпеки, що склалися після Другої світової війни (абзац 12 Звернення).

43. Указом Президента України від 24.09.2015 року № 555 введено в дію рішення Ради національної безпеки і оборони України від 02.09.2015 року «Про нову редакцію Воєнної доктрини України» та затверджено Воєнну доктрину України, в якій визнано та зафіксовано факт збройної агресії Російської Федерації проти України.

44. Крім того, Постановою Верховної Ради України від 27.01.2015 року № 129-VІІІ законодавчий орган України затвердив Звернення до Організації Об`єднаних Націй, Європейського Парламенту, Парламентської Асамблеї Ради Європи, Парламентської Асамблеї НАТО, Парламентської Асамблеї ОБСЄ, Парламентської Асамблеї ГУАМ, національних парламентів держав світу про визнання Російської Федерації державою-агресором.

45. Результатом такого звернення стало визнання міжнародним співтовариством через схвалення 08.07.2015 року переважною більшістю членів Парламентської ОСОБА_2 ОБСЄ двох резолюцій, зокрема Резолюції «Продовження очевидних грубих і невиправлених порушень Російською Федерацією міжнародних норм і принципів ОБСЄ» та резолюції «Викрадені і незаконно утримувані громадяни України на території Російської Федерації», які засвідчили факт здійснення Російською Федерацією збройної агресії проти держави України та факт протиправності утримання українських політичних в`язнів в Російській Федерації. 46.Крім того, військові дії Російської Федерації на території України були фактично визнані та засуджені рядом міжнародних інстанцій.

46. Так, 15 січня 2015 року Європейський парламент затвердив резолюцію щодо України, в якій вказано: «Європарламент рішуче засуджує агресивну і експансіоністську політику Росії, що ставновить загрозу цілісності та незалежності України, а також потенційну загрозу для самого Європейського Союзу, включаючи незаконну анексію Криму та ведення неоголошеної гібридної війни проти України, у тому числі інформаційної війни, поєднуючи елементи кібервійни, використання регулярних та нерегулярних збройних сил, пропаганди, економічного тиску, енергетичного шантажу, дипломатії та політичної дестабілізації; підкреслює, що такі дії є порушенням міжнародного права та становить серйозний виклик для безпекової ситуації в Європі».

47. Резолюція Парламентської асамблеї Ради Європи «Зниклі особи під час конфлікту в Україні» від 25 червня 2015 року визнає, що військові дії на частині територій Донецької та Луганської областей України є агресією зі сторони Російської Федерації.

48. Відтак, уся відповідальність за матеріальну чи нематеріальну шкоду, завдану Україні внаслідок збройної агресії Російської Федерації, покладається на Російську Федерацію відповідно до принципів і норм міжнародного права.

49. Аналізуючи наведені обставини, що містяться у досліджених судом нормах міжнародного та національного законодавства, суд приходить до висновку про те, що факт збройної агресії Російської Федерації проти України, наслідком якої стала окупація частини території України, є загальновідомим, а тому не потребує доказування відповідно до ч. 3 ст. 82 ЦПК України.

50. Дослідивши докази, надані заявником, суд вважає вірним констатувати факт отримання ним поранення 24.08.2014 року поблизу м. Тельманово (Бойківське) Бойківського району Донецької області України, де проходив військову службу заявник, під час бойових дій, спрямованих на відсіч збройної агресії Російської Федерації відносно України.

51. Російська Федерація, здійснивши збройну агресію відносно України, та відповідно окупувавши частину території України, а саме Автономної Республіки Крим, м. Севастополь, та частину Донецької та Луганської областей, порушила норми та принципи Статуту ООН, Загальної декларації прав людини, Будапештського меморандуму, Гельсінського заключного акту наради по Безпеці та Співробітництву в Європі від 01 серпня 1975 р. та Договору про дружбу, співробітництво і партнерство між Україною і Російською Федерацією.

52. Зокрема, пунктом 1 Будапештського меморандуму передбачено, що Російська Федерація, Сполучене Королівство Великої Британії та Північної Ірландії і Сполучені Штати Америки підтверджують Україні їх зобов`язання згідно з принципами Гельсінського заключного акту Наради по Безпеці та співробітництву в Європі від 01 серпня 1975 р. поважати незалежність і суверенітет та існуючі кордони України.

53. Пункт 2 Будапештського меморандуму говорить, що Російська Федерація, Сполучене Королівство Великої Британії та Північної Ірландії і Сполучені Штати Америки підтверджують їх зобов`язання утримуватися від загрози силою чи її використання проти територіальної цілісності чи політичної незалежності України, і що ніяка їхня зброя ніколи не буде використовуватися проти України, крім цілей самооборони або будь-яким іншим чином згідно зі Статутом Організації Об`єднаних Націй.

54. Згідно із Гельсінським заключним актом Наради по Безпеці та співробітництву в Європі від 01 серпня 1975 року суверенні права держави мають узгоджуватись із міжнародним правом, зокрема Статутом ООН, Загальною декларації прав людини та Гельсінським заключним актом Наради по Безпеці та співробітництву в Європі від 01 серпня 1975 року, які визначають права та законні інтереси людини як найвищу суспільну цінність, гарантують людині право жити в мирі та безпеці. Виходячи із викладеного, держава, яка грубо порушує гарантовані нормами міжнародного права основні свободи та права людини, не може використовувати імунітет від судового переслідування іноземними судами, як гарантію уникнення відповідальності за вчинені проти життя та здоров`я людини злочини.

55. Конституція України визначає, що права та свободи людини і громадянина захищаються судом (стаття 55).

56. Враховуючи викладене, а також те, що встановлення юридичного факту поранення ОСОБА_1 при виконанні обов`язку військової служби 24.08.2014 року поблизу м. Тельманово (Бойківське) Бойківського району Донецької області України внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України необхідне заявнику для визначення статусу як особи, яка перебуває під захистом Конвенції про поліпшення долі поранених і хворих у діючих арміях, яка ратифікована Україною, 03 липня 1954 року, тобто, жертви міжнародного збройного конфлікту, що обумовлює виникнення прав та обов`язків, передбачених цією Конвенцією, іншими нормами міжнародного права, суд прийшов до висновку, що вимоги заяви є обґрунтованими, доведеними, а тому заява підлягає до задоволення.

Керуючись ст. ст. 5, 12, 13, 81, 211, 258, 259, 263-265, 268, 273, 315-319, 354 ЦПК України, ст. 8 розділу II Конституції України, Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, постановою Верховної Ради України від 17 березня 2015 року №254-VIII «Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями», суд

У Х В А Л И В:

1. Заяву ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Міністерство соціальної політики України, Посольство Російської Федерації в Україні про встановлення факту, що має юридичне значення - задовольнити.
2. Встановити юридичний факт поранення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , при виконанні обов`язку військової служби 24 серпня 2014 року поблизу м. Тельманово (Бойківське) Бойківського району Донецької області України внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України.
3. Рішення може бути оскаржене до Одеського апеляційного суду на протязі 30 днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги до суду першої інстанції.

4. Повний текст рішення складено 11 грудня 2019 року.

Суддя О.П. Галич