Справа № 308/1530/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 листопада 2019 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі:

головуючого судді - Малюк В.М.,

при секретарі - Матіко Я.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в м. Ужгород цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Дієса», про відшкодування моральної шкоди, завданої порушенням прав споживача, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до Ужгородського міськрайонного суду з даним позовом посилаючись на те, що 25.11.2018 р. вона придбала у магазині ТОВ «Дієса» за адресою: м. Ужгород, вул. Минайська , 16 Г, хлібопіч марки «KENWOO DM250» вартістю 3 599,00 грн. Цього ж дня, при першому ж і одноразовому використанні, при випічці буханки хліба, було виявлено, що даний товар є неналежної якості, а саме: табло встановлення програми не освітлюється; кнопка випічки кольору скоринки хліба не працює; лопатка-тістоміс не вимішує тісто належним чином, в результаті чого після закінчення випікання всі сліди від тістоміса залишаються на поверхні скоринки. Хліб після завершення випічки залишився невипеченим.

На наступний день, о 10 год., вона відвезла хлібопіч у магазин, пояснивши менеджеру причини повернення, та попросила повернути гроші за хлібопіч неналежної якості. На що їй було відмовлено і запропоновано почекати місяць або своїми силами та коштами на проїзд вести хлібопіч в сервісний центр. В цей же день, при повторному зверненні для вирішення спірного питання вона знову отримала відмову у поверненні коштів, але хлібопіч прийняли в магазині назад. Так, як гроші їй не повернули, вона 27.11.2018 р. повернулась до магазину вже з написаною претензією, яку не хотіли прийняти, але згодом прийняли та повідомили, що на даний момент грошей не має. Оскільки добровільно працівники магазину кошти їй не повернули, вона змушена була звернутись до адвоката, який підготував їй претензію про повернення коштів, з якою 18.01.2018 р. вона звернулась до магазину. Після надіслання претензії, до неї зателефонував з магазина працівник і повідомив, що вона може прийти в магазин за грошима. 30.01.2019 р. вона пішла у магазин, але кошти не хотіли повертати. Від неї вимагали, щоб вона підписала певні документи, що ніяких претензій не має і не матиме у майбутньому, на що вона відмовилась. Їй довелось пробути в магазині декілька годин, аж поки директор не дав вказівку повернути їй кошти. Увесь цей час, що вона була у магазині, їй довелось пережити сильний стрес, щоб відстояти свої права, адже без її підписів, що вона не має претензій, кошти повертати не хотіли. Зрештою кошти за вказівкою директора їй повернули. Звертає увагу суду, що хлібопіч була нею придбана напередодні новорічних та різдвяних свят, тоді як кошти вона отримала лише 30.01.2019 року. За весь цей час їй довелось пережити сильні душевні хвилювання, витрачати свій час та здоров`я на повернення коштів, що завдало їй моральної шкоди.

Таким чином, виходячи з вищенаведеного просить суд стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Дієса» на її користь суму моральної шкоди в розмірі 5000 грн. та понесені нею судові витрати.

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 18.02.2019 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі за вказаною позовною заявою, постановлено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження. Згідно даної ухвали відповідачу встановлений строк не менше п`ятнадцяти днів з дня вручення йому цієї ухвали для подання відзиву на позов.

Від представника відповідача до суду надіслано відзив на позовну заяву, посилаючись на те, що відповідно до п.5 ч.1 ст. 4 Закону України «Про захист прав споживачів», споживачі під час придбання продукції для задоволення своїх особистих потреб мають право на відшкодування шкоди (збитків), завданих дефектною чи фальсифікованою продукцією або продукцією неналежної якості, а також майнової та моральної (немайнової) шкоди, заподіяної небезпечною для життя і здоров`я людей продукцією, у випадках передбачених законодавством. Зазначена норма Закону передбачає право споживача на відшкодування моральної шкоди лише у випадках, коли така заподіяна небезпечною для життя і здоров`я людей продукцією. Крім того, Судова практика з розгляду цивільних справ про захист прав споживачів (2009-2012рр.) стверджує, посилаючись на п.5 ч.4 Закону України «Про відповідальність за шкоду завдану внаслідок дефекту в продукції», що було розділено підстави для відшкодування матеріальної та моральної шкоди. Зокрема в разі заподіяння шкоди небезпечною для життя і здоров`я людей продукцією споживач має право на відшкодування як майнової, так і моральної шкоди у випадках, передбачених законодавством. Оскільки позивачем не надано жодних доказів, що товар є небезпечним для життя та здоров`я людей продукцією, позивач не довів того факту, що ТОВ «ДІСЄА» було завдано шкоду здоров`ю та життю. Таким чином, просить у задоволенні позову відмовити.

Позивачем було подано відповідь на відзив, посилаючись на те, що відповідач посилається на п.5 ч.1 ст. 4 Закону України «Про захист прав споживачів» в редакції закону, яка діла до внесення змін - 19.05.2011 р. Однак, з внесення змін та відповідно до чинної на час продажу товару редакції Закону України «Про захист прав споживачів», позивачка має право на відшкодування моральної шкоди.

В судове засідання позивачка ОСОБА_1 не з`явилася, однак її представник-адвокат Чундак М.В. подала до суду заяву про розгляд справи у їх відсутності. Позовні вимоги просили задоволити.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, хоча про час і місце розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином, однак надіслав на адресу суду заяву, в якій просить розглянути справу у його відсутності, відмовивши у задоволенні позовних вимог.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані сторонами докази, виходячи з їх належності, допустимості, достовірності та достатності, суд приходить до наступного висновку.

Правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються Законом України «Про захист прав споживачів», який регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.

Згідно зі статтею 42 Конституції України, держава захищає права споживачів, здійснює контроль за якістю і безпечністю продукції та усіх видів послуг і робіт, сприяє діяльності громадських організацій споживачів.

З досліджених судом матеріалів справи вбачається, що 25.11.2018 р. ОСОБА_1 у магазині ТОВ «Дієса», що за адресою: АДРЕСА_1 , придбала хлібопіч марки «KENWOO DM250» вартістю 3 599,00 грн., що підтверджується чеком на придбання товару №03 від 25.11.2018 р.

Встановлено, що при першому ж і одноразовому використанні, при випічці буханки хліба, було виявлено, що даний товар є неналежної якості, а саме: табло встановлення програми не освітлюється; кнопка випічки кольору скоринки хліба не працює; лопатка-тістоміс не вимішує тісто належним чином, в результаті чого після закінчення випікання всі сліди від тістоміса залишаються на поверхні скоринки. Хліб після завершення випічки залишився невипеченим.

Згідно ч.1 ст.4 ЗУ «Про захист прав споживачів» споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на: захист своїх прав державою; належну якість продукції та обслуговування; безпеку продукції; необхідну, доступну, достовірну та своєчасну інформацію про продукцію, її кількість, якість, асортимент, а також про її виробника (виконавця, продавця); відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону; звернення до суду та інших уповноважених державних органів за захистом порушених прав.

Згідно ч.1, 3 ст.7 ЗУ «Про захист прав споживачів» виробник (виконавець) забезпечує належну роботу (застосування, використання) продукції, в тому числі комплектуючих виробів, протягом гарантійного строку, встановленого нормативно-правовими актами, нормативними документами чи договором.

Гарантійний строк зазначається в паспорті на продукцію або будь-якому тому документі, що додається до продукції.

Позивачка зазначає, що вона придбала товар, на який надавалась гарантія 12 місяців, товар не міг використовуватись за призначенням та був неналежної якості. (підтверджується чеком на придбання товару №03 від 25.11.2018 р.).

Згідно ч.1 ст.8 ЗУ «Про захист прав споживачів» у разі виявлення протягом встановленого гарантійного строку недоліків споживач, в порядку та у строки, що встановлені законодавством, має право вимагати: пропорційного зменшення ціни; безоплатного усунення недоліків товару в розумний строк; відшкодування витрат на усунення недоліків товару.

У разі виявлення протягом встановленого гарантійного строку істотних недоліків, які виникли з вини виробника товару (продавця, виконавця), або фальсифікації товару, підтверджених за необхідності висновком експертизи, споживач, в порядку та у строки, що встановлені законодавством і на підставі обов`язкових для сторін правил чи договору, має право за своїм вибором вимагати від продавця або виробника: розірвання договору та повернення сплаченої за товар грошової суми; вимагати заміни товару на такий же товар або на аналогічний, з числа наявних у продавця (виробника), товар.

Згідно ч.3 ст.8 ЗУ «Про захист прав споживачів» вимоги споживача, встановлені частиною першою цієї статті, пред`являються на вибір споживача продавцеві за місцем купівлі товару, виробникові або підприємству, що задовольняє ці вимоги за місцезнаходженням споживача.

Споживач має право пред`явити одну з вимог, передбачених частиною першою цієї статті, а в разі її невиконання заявити іншу вимогу, передбачену частиною першою цієї статті.

Згідно ч.5 ст.8 ЗУ «Про захист прав споживачів» продавець, виробник підприємство, що задовольняє вимоги споживача, встановлені частиною першою цієї статті, зобов`язані прийняти товар неналежної якості у споживача і задовольнити його вимоги.

Судом встановлено, що на неодноразові звернення ОСОБА_1 до відповідача з претензіями про повернення коштів за неякісний товар, які містяться у матеріалах справи, їй було відмовлено.

Встановлено, що 30.01.2019 р. позивачка ОСОБА_1 повторно пішла у магазин, з претензією про повернення коштів, яку було складено адвокатом, від 18.01.2019 р., але кошти останні не бажали повернути, і від неї вимагали, щоб вона підписала певні документи, що ніяких претензій не має і не матиме у майбутньому, на що позивачка відмовилась. Зрештою кошти за вказівкою директора позивачці ОСОБА_1 були повернуті, що підтверджується фіскальним чеком №03 від 30.01.2019 року.

В своєму позові позивач ОСОБА_1 посилається на те, що за період часу з 27.11.2019 р. по 30.01.2019р., вона змушена була пережити сильні душевні хвилювання, витрачати свій час та здоров`я на повернення коштів перед новорічними та різдвяними святами.

Відповідач в своєму відзиві посилається, на те, що відповідно до п.5 ч.1 ст. 4 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі під час придбання продукції для задоволення своїх особистих потреб мають право на відшкодування шкоди (збитків), завданих дефектною чи фальсифікованою продукцією або продукцією неналежної якості, а також майнової та моральної (немайнової) шкоди, заподіяної небезпечною для життя і здоров`я людей продукцією, у випадках передбачених законодавством. Зазначена норма Закону передбачає право споживача на відшкодування моральної шкоди лише у випадках, коли така заподіяна небезпечною для життя і здоров`я людей продукцією.

Однак, суд не погоджується з такою позицією відповідача, оскільки відповідач посилається на п.5 ч.1 ст. 4 Закону України «Про захист прав споживачів» в редакції закону, яка діяла до внесення змін 19.05.2011 р.

Згідно п.5 ч.1 ст. 4 ЗУ «Про захист прав споживачів» в редакції Закону № 3390-VI від 19.05.2011 р., яка є чинною і на теперішній час, споживачі мають право на відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону.

Право особи на відшкодування моральної шкоди завданої внаслідок недоліків продукції зазначено і в постанові Верховного Суду від 26.09.2018 року у справі №490/8831/15-ц (провадження №61-4309св18).

Згідно ч.3 ст.2 ЗУ «Про відповідальність за шкоду, завдану внаслідок дефекту в продукції» цей Закон не обмежує будь-яких прав потерпілого згідно з договірними чи недоговірними зобов`язаннями, що встановлюють іншу, ніж передбачена цим Законом, відповідальність, зокрема права на відшкодування моральної шкоди або права на відшкодування шкоди в окремих сферах цивільних відносин відповідно до законодавства.

Відповідно до ч. 2 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» при задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Відповідно до постанови Пленуму ВСУ № 4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються, зокрема, при порушенні зобов`язань, які підпадають під дію Закону України «Про захист прав споживачів» чи інших законів, що регулюють такі зобов`язання і передбачають відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру, яких споживач зазнав унаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, що настали через незаконні винні дії продавця, виробника, виконавця або через їх бездіяльність. Розмір відшкодування моральної шкоди встановлюється судом і визначення його не ставиться в залежність від наявності матеріальної шкоди, вартості товару (робіт, послуг), суми неустойки, а має ґрунтуватися на характері й обсязі моральних і фізичних страждань, заподіяних споживачеві у кожному конкретному випадку.

Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема, у порушенні прав, наданих споживачам. В даному випадку така шкода полягає у нервовому потрясінні в зв`язку з придбанням дорого вартісного неякісного товару, неможливості його використовувати в заплановані терміни.

З огляду на викладене та беручи до уваги те, що позивачка ОСОБА_1 , внаслідок неправомірних дій відповідача, напередодні новорічних та різдвяних свят з 25.11.2018 р. по 30.01.2019 року, пережила душевні хвилювання, витрачала свій час та здоров`я на повернення коштів за несправну придбану хлібопіч, що призвело до моральних страждань, суд виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості, враховуючи характер та тривалість страждань, приходить до висновку, що моральна шкода завдана позивачці підлягає частковому відшкодуванню, зокрема в розмірі 2500 грн.

Щодо вимоги позивача про стягнення судових витрат варто зазначити наступне.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно п.п. 1,2 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу та на залучення експертів.

Відповідно до ч. 1, 2, 3 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Позивачка ОСОБА_1 надала суду докази витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 1400,00 гривень та 5600,00 грн., що підтверджується договором про надання правової допомоги №б/н від 18.01.2019 року, актом прийому-передачі наданих послуг від 11.02.2019 року наданих адвокатом Чундак М.В. , квитанцією до прибуткового касового ордеру №11 від 20.06.2019 р., розрахунком суми гонорару за надану правову допомогу від 20.06.2019 р.

Суд вважає надані позивачкою вказані вище докази понесених витрат належними, а тому приходить до висновку, що з відповідача слід стягнути на користь позивача 7000 грн. витрат затрачених на правову допомогу.

Крім цього, відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір у розмірі 768,40 грн.

Керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 77, 81, 89, 206 259, 263, 264, 265, 268, 280-284 ЦПК України, ст. 23 ЦК України,ст.42 Конституції України, п.5 ч.1 ст. 4, ч.1, ч.3 ст.7, ч.1 ст.8, ч.5 ст.8, ч. 2 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів»,-

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Дієса», про відшкодування моральної шкоди, завданої порушенням прав споживача - задоволити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Дієса» ( , адреса: 03150, м. Київ, вул. Червоноармійська, буд.45) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , мешк. АДРЕСА_2 ) спричинену моральну шкоду в розмірі 2500 гривень.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Дієса» ( , адреса: 03150, м. Київ, вул. Червоноармійська, буд.45) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , мешк. АДРЕСА_2 ) витрати затрачені на правничу допомогу в розмірі 7000 гривень.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Дієса» ( , адреса: 03150, м. Київ, вул. Червоноармійська, буд.45) на користь держави судовий збір у розмірі 768,40 гривень.

В решті вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Відповідно до п.п.15.5 п.15 розділу 13 Перехідних положень ЦПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються до або через суд першої інстанції, який ухвалив відповідне рішення.

Повний текст рішення суду складено 06 грудня 2019 року.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду В.М. Малюк