ЖОВТНЕВИЙ РАЙОННИЙ СУД
Миколаївської області
Справа №477/1846/18
Провадження №2/477/148/19
17 січня 2019 року Жовтневий районний суд Миколаївської області
в складі: головуючого у справі судді Глубоченка С.М.
за участі секретаря судових засідань ОСОБА_1,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Миколаєві цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3
про стягнення боргу та моральної шкоди,
В обґрунтування позову позивач вказував, що 16 грудня 2017 року між ним та ОСОБА_3 був укладений договір позики, відповідно до якого, він позичив відповідачу кошти в сумі 500000,00 грн. на строк до 27 лютого 2018 року. Однак, відповідач не виконав умови договору позики в частині вчасного повернення коштів, в звязку з чим виникла заборгованість в розмірі 520293,89 грн. Крім цього, вказав, що у звязку з невиконанням умов договору позики він зазнав переживань та душевних страждань та має право на відшкодування моральної шкоди.
Позивач та його представник у судове засідання не зявилися. Представник позивача надіслав суду заяву, в якій позовні вимоги свого довірителя підтримав в повному обсязі з підстав, викладених в позовній заяві та просив справу розглядати за його відсутності та позивача, не заперечував проти ухвалення судом заочного рішення.
Відповідач у судове засідання не зявився, причини неявки суду не повідомив, про дату та час розгляду справи судом повідомлений належним чином, відзив не подав.
Ухвалою суду від 17 січня 2019 року постановлено розгляд справи здійснювати в заочному порядку за правилами загального позовного провадження.
Відповідно до частини 2 статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального та відеозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
У судовому засіданні проголошено вступну та резолютивну частини рішення.
Дослідивши матеріали справи, оцінивши досліджені по справі докази в їх сукупності, суд встановив наступні факти та відповідні правовідносини.
16 грудня 2017 року між позивачем ОСОБА_2 та відповідачем ОСОБА_3 укладений договір позики, який викладений у простій письмовій формі у вигляді розписки, згідно якої відповідач отримав у борг від позивача кошти в сумі 500000,00 грн., які зобовязався повернути до 27 лютого 2018 року (а.с.38).
Вказана розписка написана відповідачем власноручно.
Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.
На підтвердження укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (стаття 1047 ЦК України).
Згідно правової позиції, яка викладена у постанові Верховного Суду України від 11 листопада 2015 року у справі №6-1967цс15, письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.
За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми.
Позичальник, у відповідності до приписів статті 1049 ЦК України, зобовязаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлений договором.
Згідно зі статтею 525 ЦК України одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до частини 1 статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Як зазначено в статті 610 ЦК України порушення зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).
Відповідно до частини 1 та 2 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобовязання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення.
Судом встановлено, що відповідач у передбачені розпискою строки, борг не повернув, чим порушив умови договору позики.
Належних та допустимих доказів, що спростовують зазначений висновок суду матеріали справи не містять.
Отже, з відповідача на користь позивача слід стягнути суму боргу згідно договору позики від 16 грудня 2017 року в розмірі 500000,00 грн.
Відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Судом встановлено, що договором позики, який укладений між сторонами, розмір процентів не визначений.
Згідно розрахунку суми боргу за договором позики, який складений станом на 28 липня 2018 року, кількість днів прострочення зобовязання складає 150 днів.
З вказаним розрахунком суд погоджується, оскільки розрахунок здійсненний з урахуванням визначених законодавством вимог.
На підставі викладеного, суд вважає, що позивачем доведена заборгованість відповідача за договором позики станом на 28 липня 2018 року в загальній сумі 530293,89 грн., яка складається з наступного:
500000,00 грн. сума основного боргу;
6164,00 грн. три проценти річних від простроченої суми;
Щодо стягнення моральної шкоди суд зазначає наступне.
Згідно частини 1 статті 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Відповідно до статті 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сімї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Відповідно до частини 4 та 5 зазначеної статі, моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не повязана з розміром цього відшкодування. Відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
За принципом змагальності сторін, визначеного в статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
З урахуванням обставин справи суд вважає, що вимоги позивача про стягнення завданої моральної шкоди підлягають задоволенню.
Ураховуючи викладені обставини, суд приходить до висновку про обґрунтованість позову, що є наслідком його задоволення в повному обсязі.
Відповідно до частини 1 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи.
Згідно пункту 1 частини 3 статті 133 ЦПК України, до витрат, повязаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Статтею 137 ЦПК України врегульовано порядок розподілу витрат на професійну правничу допомогу.
Згідно частини 2 статті 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, повязану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
У відповідності до частини 3 статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Згідно частини 4 статті 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу, позивачем наданий ордер серії МК №103067 від 30 липня 2018 року, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю №752 від 06 березня 2012 року, виданого Миколаївською обласною Кваліфікаційно-дисциплінарною комісією адвокатури (а.с.14, 15).
Відповідно до квитанції до прибуткового касового ордеру від 30 липня 2018 року №30/07/01 ОСОБА_2 сплатив адвокату ОСОБА_4 6000,00 грн. за договором від 30 липня 2018 року (а.с.13).
Згідно акту здачіприйняття робіт (послуг) з адвокатом від 03 серпня 2018 року було надано правову допомогу, що складається з надання консультації, підготовки процесуальних документів, позову та інше, здійснення сплати судового збору та подання позову до суду (а.с.12).
Вирішуючи питання про відшкодування витрат на професійну правову допомогу при розгляді справи в суді, суд приймає до уваги обставини справи, умови укладеного договору про надання правової допомоги, співмірність винагороди за надані юридичні послуги зі складністю справи; час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт та вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 6000,00 грн.
Крім цього, у відповідності до статті 141 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір в сумі 6964,94 грн.
Керуючись статями 258, 259, 263, 265, 279, 280-282 ЦПК України,
Позов задовольнити повністю.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 543258 (пятсот сорок три тисячі двісті пятдесят вісім) грн. 83 коп. що складається з:
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У відповідності до підпункту 15.5 пункту 1 Перехідних положень ЦПК України в редакції від 03 жовтня 2017 року, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Повне найменування сторін:

позивач ОСОБА_2, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, зареєстрований в ІНФОРМАЦІЯ_1;

відповідач ОСОБА_3, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2, зареєстрований в ІНФОРМАЦІЯ_2.

Повний текст рішення складено та підписано 25 січня 2019 року.

СУДДЯ С.М. ГЛУБОЧЕНКО