Справа № 723/1396/19
Провадження № 2/723/1868/19
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 листопада 2019 року м.Сторожинець

Сторожинецький районний суд Чернiвецької областi в складі: головуючого судді Дедик Н.П.,

за участю секретаря судового засідання Петреску Л.М.,

представника позивача за первісним та відповідача за зустрічним позовами Роговського В.П.,

відповідача за первісним та позивача за зустрічним позовами ОСОБА_1 ,

представника відповідача за первісним та позивача за зустрічним позовами Берника О.П.,

представника відповідача за зустрічним позовом Гринчука С.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Сторожинець цивільну справу за позовом ОСОБА_2 , представник позивача ОСОБА_3 , до ОСОБА_1 про усунення перешкод у здійсненні права власності шляхом виселення з житлового будинку та за зустрічним позовом ОСОБА_1 , представник позивача ОСОБА_4 , до ОСОБА_2 та ОСОБА_5 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог, приватний нотаріус Сторожинецького районного нотаріального округу Хоміцька Наталя Георгіївна, про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання права власності на майно і визнання частково недійсним договору дарування,-

В С Т А Н О В И В:
Позивач ОСОБА_2 , від імені якої діє адвокат Роговський В.П., звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про усунення перешкод у здійсненні права власності шляхом виселення з житлового будинку, посилаючись на те, що на підставі договору дарування житлового будинку від 11.02.2019 року вона є власником житлового будинку з належними до нього господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться в АДРЕСА_1 . В даному житловому будинку зареєстрований та проживає відповідач ОСОБА_1 , співмешканець попереднього власника будинку ОСОБА_5 , який був вселений до будинку зі згоди останньої до укладення вищевказаного договору дарування. Вказує, що відповідач не є членом її сім`ї, між ними відсутня будь-яка угода щодо користування вказаним житлом, проживання останнього в будинку створює перешкоди для неї у здійсненні нею права володіння та користування будинком, оскільки має намір вселитись в будинок та проживати в ньому за відсутності відповідача. Вважає, що відповідач втратив право користування житловим будинком з дня його відчуження. Просила усунути їй перешкоди у здійсненні права володіння та користування житловим будинком з належними до нього господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться в АДРЕСА_1 шляхом виселення з нього ОСОБА_1 .

Відповідач ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат Берник О.П., звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог, приватний нотаріус Сторожинецького районного нотаріального округу Хоміцька Н.Г., про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання права власності на майно і визнання частково недійсним договору дарування, який ухвалою суду від 07.05.2019 року об`єднаний в одне провадження з первісним позовом.

В зустрічній позовній заяві позивач ОСОБА_1 посилається на те, що з вересня 1987 року по даний час проживає з ОСОБА_5 однією сім`єю без реєстрації шлюбу, в АДРЕСА_2 , а згодом по АДРЕСА_1 . Під час спільного проживання у них народилося троє дітей: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Зазначає, що будинок в АДРЕСА_1 , в якому проживає він та ОСОБА_5 будувався ними під час спільного проживання та за спільні кошти в період з 1989 року по 2010 рік. ОСОБА_5 у 2010 році отримала свідоцтво про право власності на даний будинок. В 2012 році за особисті кошти, отримані від продажу частки в домоволодінні по АДРЕСА_2 він проводив покращення домогосподарства по АДРЕСА_1 , а саме було споруджено ганок з козирком та криницю. Вказує, що за весь час спільного проживання із ОСОБА_5 він дбав про добробут своєї сім`ї, вони вели спільне господарство, спільно облаштовували будинок і виховували дітей, він неодноразово сплачував комунальні послуги. Факт проживання однією сім`єю підтверджується рішенням Сторожинецького районного суду від 28.11.2017 р. у справі №723/2112/17. Хоча після звернення ОСОБА_5 з позовом про виселення їх стосунки дещо погіршилися, однак в жовтні 2018 року він із ОСОБА_5 проводили поточний ремонт будинку та по даний час мешкають в одній кімнаті. Зазначає, що про укладення ОСОБА_5 зі своєю дочкою від першого шлюбу ОСОБА_2 договору дарування житлового будинку він дізнався, отримавши матеріали позовної заяви та своєї згоди на таке відчуження він не давав. Оскільки відповідачі порушили п.8 даного договору, надавши під час його укладення нотаріусу неправдиву інформацію про відсутність осіб, які б могли заявити свої права на предмет договору, це є підставою для визнання його частково недійсним. Просив встановити факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_5 у період з вересня 1987 року до жовтня 2018 року, визнати житловий будинок з належними до нього господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться в АДРЕСА_1 об`єктом спільної сумісної власності його та ОСОБА_5 , визнати за ним право власності на Ѕ ідеальну частку зазначеного житлового будинку, а також визнати частково недійсним договір дарування цього будинку у частині передачі ОСОБА_2 права власності на Ѕ ідеальну частку.

В судовому засіданні представник позивача за первісним позовом адвокат Роговський В.П. позовні вимоги за первісним позовом підтримав, пославши на викладені в ньому обставини. Позовні вимоги за зустрічним позовом не визнав, вважає їх недоведеними. Його довірительці відомо, що житловий будинок по АДРЕСА_1 будувала одноособово ОСОБА_5 протягом 1995-1997 р.р. особистими коштами. ОСОБА_1 коштів в будівництво не вкладав, ремонтні роботи не проводив. Про отримання ОСОБА_5 в 2010 році свідоцтва про право власності на будинок ОСОБА_1 було відомо. Просив відмовити в задоволенні зустрічного позову за спливом строку позовної давності.

Представник відповідача за первісним позовом та позивача за зустрічним позовом ОСОБА_4 позовні вимоги за первісним позовом не визнав, позовні вимоги за зустрічним позовом підтримав. Пояснив, що ОСОБА_1 розпочав проживати спільно з ОСОБА_5 в 1987 році, вони вели спільне господарство, у них народилося 3 дітей. В 1989 році на виділеній останній земельній ділянці розпочали будівництво житлового будинку, яке здійснювали спільними коштами та зусиллями. Так, в 1989 році був закладений фундамент, в 90-х роках зводили стіни, дах встановлений в 1992-1993 р.р. В 2004 році завершили будівництво будинку, але продовжували виконувати внутрішні роботи по облаштуванню кімнат. В 2011 році ОСОБА_1 за кошти отримані від продажу будинку матері в сумі 1000 дол.США будували літню кухню, сараї, колодязь, провели водопостачання. Договору про створення спільної сумісної власності сторони не укладали. Сімейні відносини у них збереглися, хоча виникають сварки. Вони проживають в одній кімнаті, проводили ремонт в інших кімнатах. З 2018 року з метою виселення ОСОБА_1 ОСОБА_5 відмовляє у ведення спільного господарства, у них немає спільного бюджету, не підтримують відносин, як чоловік і жінка. В будівництво будинку було вкладено не менше 5-6 тис.дол.США, скільки вкладено кожною з сторін йому невідомо. ОСОБА_1 приймав участь не лише коштами, а й надавав лісоматеріал на будівництво будинку. Протягом проживання однією сім`єю з вересня 1987 р. по жовтень 2018 року у ОСОБА_1 та ОСОБА_5 був спільний бюджет, кошти зберігали вдома, спільно витрачали на покупки для сім`ї та потреби дітей. ОСОБА_1 ніс витрати по утриманню будинку, але документи про платежі зберігала ОСОБА_5 .. Для спільного користування ОСОБА_1 облаштував колодязь та придбав електронасос, облаштував дашок для літньої кухні, придбав керамблоки, лісодеревину для даху. З 1987 року ОСОБА_1 та ОСОБА_5 проживали в будинку матері останньої, протягом 1992-1997 років проживали в об лаштованих кімнатах спірного будинку, з 1997 по 2004 роки вони жили в будинку матері ОСОБА_1 , а в 2004 році перейшли у спірний будинок. Протягом 2012-2013 років були збудовані ще літня кухня, стодола, сарай. Вважає, що спір має вирішуватися на підставі ст.74 СК України, оскільки відносини між сторонами хоч і розпочалися до 2004 року, але є триваючими. Вважає, що строк позовної давності не сплив, так як хоч ОСОБА_1 було відомо про отримання в 2010 році ОСОБА_5 свідоцтва про право власності на будинок, але його права не порушувалися, він безперешкодно проживав у будинку.

Відповідач ОСОБА_1 в судовому засіданні пояснив, що з ОСОБА_5 почали жити разом в 1987 року, в 1989 році почали будувати житловий будинок. В 1997 році після смерті його матері вони перейшли жити в будинок останньої. Пізніше цей будинок був проданий і вони перейшли жити у новозбудоване житло. У них з ОСОБА_5 народилося троє дітей, крім того в неї було ще семеро дітей. ОСОБА_9 є його сином, але він не записаний його батьком, так як на той час з ОСОБА_5 вони посварилися. Він раніше вживав алкоголь, але останні декілька років не п`є. Однак ОСОБА_5 провокує його на скандали, викликає поліцію, так як хоче його виселити з будинку. Будували будинок самостійно, він сам виконував багато будівельних робіт. В 1992-1993 роках були облаштовані дві кімнати в будинку, в них він з ОСОБА_5 почали проживати, а коли перейшли в будинок його матері, то в цих кімнатах жили діти. Пізніше завершили ще одну кімнату, а четверта кімната була об лаштована в 2008-2010 роках. В 2012 році сам перекривав дах, також встановлював підлогу. Від продажу будинку матері отримав 1000 дол. і за них зробили ганок, викопали криницю. Будинок був зданий в експлуатацію в 2012 році. Він працював на різних роботах, в певний період неофіційно, підробляв по людях. Всі зароблені кошти передавав для сім`ї ОСОБА_5 , їх вона зберігала у сестри. На будівництво кухні він позичав гроші в директора по місцю роботи, та у сестри, яка працювала бухгалтером. В 2017 році у них з ОСОБА_5 почалися незгоди. В 2018 році вони в одній кімнаті робили ремонт, він для цього купив фотошпалери, фарбу, щітки, оплатив майстру, який поклеїв фотошпалери. В даний час в будинку проживають семеро осіб, він з ОСОБА_5 та її онуком проживають в одній кімнаті. Він зареєстрований в спірному будинку з 2012 року, для того, щоб безперешкодно продати будинку матері, в якому до цього був прописаний. Він не може сказати скільки коштів було вкладено в будівництво та скільки вклав він особисто. Йому невідомо, хто були класними керівниками синів. Він оплачував комунальні послуги, але всі документи були на ім`я ОСОБА_5 , так як на неї оформлене право власності. На своє ім`я він не оформляв ніяких документів щодо будинку, так як не передбачав, що буде спір і справа в суді. В 1989 році, коли закладали фундамент під будинок, він в цей час був на Чорнобильській АЕС, куди був направлений військоматом з серпня на 3 місяці. До цього він працював в колгоспі в с.Кам`яна в дорожній бригаді, коли повернувся з Чорнобильської АЕС, продовжив роботу в колгоспі . В 1991 році працював в м.Чернівці в дитячій лікарні, в 1993 р. в дорожньо-експлуатаційному управлінні, в 1994-1995 р.р. кочегаром в дитячому садочку. З 2004 року працював у ПП ОСОБА_10 неофіційно, а в 2008 році був оформлений офіційно, звідки у 2018 році вийшов на пенсію. ОСОБА_5 працювала прибиральницею в колгоспі, в 50 років вийшла на пенсію. На будівництво будинку витрачали кошти від заробітку його та ОСОБА_5 , кошти, які вона отримувала на дітей, а також від оплати його послуг підсобника на будівництві. З 2017 року вони з ОСОБА_5 зберігають кошти окремо. Вони разом побудували кухню, сарай, стодолу, за спільні кошти придбали шлакоблок. Він позичав кошти для придбання деревоматеріалу, докуповував цемент, якого не вистачало, коли будували кухню. Також в кухню придбав вживані вікна. Його сестра дала керамблок на фронтони будинку. Фотошпалери, які він купив в 2018 році, приклеїв ОСОБА_11 в кімнаті, де він живе.

Представник відповідача за зустрічним позовом ОСОБА_5 - ОСОБА_12 в суді позовні вимоги не визнав, вважає їх необґрунтованими та недоведеними, пояснив, що в 1985 році ОСОБА_5 придбала житловий будинок в с.Кам`яна. В 1987 році познайомилася з ОСОБА_1 , який постійно проживав зі своєю матір`ю по АДРЕСА_1 . Вони зустрічалися, він приходив до неї, вони мали інтимні стосунки і вона народила трьох синів двох з яких ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , позивач визнав своїми синами, а ОСОБА_15 , який народився в 1995 році, відмовився визнати своїм сином. Після народження ОСОБА_15 вона почала будівництво будинку, який є предметом спору. Позивач лише приходив до неї як коханець, але не бажав разом проживати, так як в неї була велика сім`я і не було де жити, а також він доглядав за матір`ю. В 1995 році сталася пожежа і куплений нею будинок частково згорів, але сім`я ОСОБА_5 продовжувала в ньому проживати і одночасно будувала спірний будинок. ОСОБА_5 не переходила в інший будинок, щоб проживати з ОСОБА_1 . Новий будинок збудований з шлакоблоку, а не керамблоку, як вказує позивач. Також позивач не надавав лісоматеріал на дах будинку. Для покрівлі був використаний лісоматеріал, який був придбаний для обгорілого будинку за кошти, збір яких в селі був організований головою сільської ради. Вони обгорілий будинок накрили рубероїдом, а лісоматеріал вирішили використати вже для завершення будівництва нового будинку. В кінці 2011 року ОСОБА_1 попросив ОСОБА_5 прописати його в її будинку, так як сестра бажає продати будинок матері, як отриману спадщину, а наявний покупець не погоджується купити дім, якщо в ньому є прописані особи. ОСОБА_5 погодилася його прописати, а на початку 2012 року на прохання останнього дозволила пожити в будинку, доки той не знайде інше житло. З того часу ОСОБА_1 проживає в будинку, але вони не живуть як сім`я і до цього теж не жили як сім`я. З 1985 р. по 2008 р. ОСОБА_5 працювала прибиральницею в різних організаціях та мийницею посуду, про що є записи в трудовій книжці. Відповідачці невідомо про роботу ОСОБА_1 . Будівництво спірного будинку розпочалося в 1995 році і тривало протягом 3 років, до нього перейшли проживати в 1998 році, дах облаштували пізніше. ОСОБА_1 в спірному будинку живе в одній кімнаті з ОСОБА_5 та її онуком, в цій кімнаті фотошпалер немає, він участі в ремонті не приймав. Будинок має 4 житлові кімнати, в ньому проживають 12 осіб. Перед вселенням ОСОБА_1 домовилися, що буде нести витрати по утриманню будинку, але він цього не виконує. Він коштів на будівництво будинку не надав і не виконував ніяких будівельних робіт. Просив до позовних вимог застосувати строк позовної давності, оскільки слід вважати, що права позивача були порушені з часу, коли ОСОБА_5 звернулася з позовом про його виселення.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог, приватний нотаріус Сторожинецького районного нотаріального округу Хоміцька Н.Г. в судове засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи у її відсутності.

Заслухавши учасників справи, показання свідків, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків.

Свідок ОСОБА_16 в суді дав показання про те, що ОСОБА_1 та ОСОБА_5 жили по сусідству з ним як чоловік і жінка, в будинку матері ОСОБА_17 після її смерті. Жили там протягом 6-7 років. Вони виглядали як сім`я, разом працювали на городі. Ходили разом на весілля, приходили до нього в гості, а він до них. З ними жили їхні спільні діти, старший з яких з його сином ходив разом до школи. Вони разом будувалися. В 90-х роках він допомагав ОСОБА_1 тесати дерево на дах, останній за це допомагав йому на будівництві як підсобник. В 90-х роках до 2000 року ОСОБА_1 працював його підсобником на будівництві кілька разів на рік, за це отримував гроші, скільки не пам`ятає. Йому невідомо чи був у них спільний бюджет, зі слів Ауріки він розумів, що гроші на будівельні матеріали вона давала, говорила, що має купити. Йому відомо, що ОСОБА_17 працював трактористом в колгоспі, Ауріка продавала пиво в м.Чернівці.

Свідок ОСОБА_18 в суді дала показання про те, що є рідною сестрою ОСОБА_1 . Останній жив разом з ОСОБА_19 з 1987 року, однією сім`єю, спочатку в неї, а після смерті їхньої матері в будинку померлої. Після добудови будинку перейшли туди проживати. Хату їхньої матері за згодою всі дітей вирішили продати і поділити кошти, для цього вона оформила спадщину на своє ім`я, вчинила продаж будинку за 5 тис.дол. США і кожному з братів і сестер передала по 1 тис.дол.США. Петро був прописаний в тому будинку, перед продажею ОСОБА_5 сказала, що він буде проживати в неї. Вона прийняла ОСОБА_19 як невістку, вони зустрічалися як рідні, мали добрі стосунки. Її чоловік та син не раз допомагали, коли організовували толоки по виконанню якихось робіт в господарстві, де жили ОСОБА_17 та ОСОБА_19 . Коли ОСОБА_17 отримав 1 тис.дол США від продажу будинку матері, то ще добудували кухню, сарай, підвал. Вони добудовували будинок з господарськими спорудами поступово. Брат коли не мав грошей, то позичав в неї чи директора підприємства, де працював, а потім повертав із зарплати. Вона дала з дому цеглу на будівництво фронтонів в будинку, який будували ОСОБА_17 з ОСОБА_19 . Кількість цегли сказати не може, але вона вмістилася на причіп трактора. В 2018 році брат говорив, що в будинку робили ремонт. З ОСОБА_19 не спілкуються вже 4 роки. Мамину хату продали за 5 тис.дол., але в договорі зазначена менша сума, бо так домовилися з покупцем.

Свідок ОСОБА_20 в суді дав показання про те, що ОСОБА_17 та ОСОБА_19 проживають разом з 1987 року, мають трьох спільних дітей, разом будували хату. Будівництво велося в 90-х роках, точніше не пам`ятає. Він допомагав закладати фундамент під кухню, стайню, стодолу, ОСОБА_17 приймав в цьому участь, а також мурував, перекривав верх. Також він бачив, що ОСОБА_17 працював на городі біля будинку. Ауріка готувала їжу, яку їли разом. Йому невідомо, чи у Петра та Ауріки були спільні кошти. Від ОСОБА_17 йому відомо, що свою частку від продажу маминої хати дав на будівництво нового будинку. Він є хрещеним їхнього сина ОСОБА_13 . Петро і ОСОБА_19 приходили до нього в гості, він також приходив до них, бачив, що вони жили в одній кімнаті, разом спали. Він підписував акт від 22.04.2019 р., але не пам`ятає, що написано в акті.

Судом встановлено, що згідно договору дарування житлового будинку від 11.02.2019 року, посвідченого приватним нотаріусом Сторожинецького районного нотаріального округу Хоміцькою Н.Г., зареєстрованого в реєстрі за №301, ОСОБА_5 подарувала ОСОБА_2 житловий будинок з належними до нього господарськими будівлями та спорудами, розташований в АДРЕСА_1 , який належний дарувальнику на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого виконавчим комітетом Кам`янської сільської ради Сторожинецького району Чернівецької області 25.10.2010 року. З п.8 договору вбачається, що дарувальник довів до відома обдаровуваної, зокрема, що житловий будинок, який відчужується за чим договором, не є спільною сумісною власністю, і особи, які б могли поставити питання про визнання за ними права власності на вищевказане нерухоме майно, у тому числі відповідно до ст.ст.65,74,97 СК України, відсутні.

Належність ОСОБА_2 житлового будинку з належними до нього господарськими будівлями та спорудами, який розташований в АДРЕСА_1 підтверджується також витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №155756410 від 11.02.2019 року

Згідно довідки Кам`янської сільської ради від 19.03.2019 року №506 в житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровані: ОСОБА_2 , її мати ОСОБА_5 , співмешканець матері ОСОБА_1 , сестра ОСОБА_2 , брати ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , син ОСОБА_24 , племінник ОСОБА_25 . Наведене відповідає відомостям в облікової картки погосподарського обліку на 2016-2020 роки.

Відповідно до акта обстеження житлово-побутових умов ОСОБА_2 від 19.03.2019 року, складеного комісією в складі: секретаря сільської ради Грицяк С.С., депутата сільської ради ОСОБА_26 , соціального працівника ОСОБА_27 будинок за адресою: АДРЕСА_1 має загальну площу 86,3 кв.м., складається з 3-х кімнат. Домашню живність не утримують. ОСОБА_1 фактично проживає в даному будинку, був вселений як співмешканець ОСОБА_5 .

Рішенням Сторожинецького районного суду від 08.07.1983 року по справі №2-389 за 1983 рік шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_28 розірваний, що підтверджується випискою з рішення.

Згідно копії свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_1 від 29.10.2019 р. шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_28 розірвано, про що 13.11.1995 року складено відповідний актовий запис №217.

Відповідно до копій свідоцтв про народження серій НОМЕР_2 та НОМЕР_3 ОСОБА_1 та ОСОБА_5 є батьками ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відповідно до копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_4 ОСОБА_29 та ОСОБА_5 є батьками ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

З акту обстеження житлово-побутових умов ОСОБА_1 від 22.04.2019 р., складеного комісією в складі ОСОБА_30 , ОСОБА_31 , ОСОБА_20 , вбачається, що з вересня 1987 року по даний час ОСОБА_1 проживає з ОСОБА_5 однією сім`єю без реєстрації шлюбу в АДРЕСА_1 , де зареєстрований з 2012 року. Під час спільного проживання у них народилося троє дітей: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Будинок, в якому проживають ОСОБА_1 та ОСОБА_5 будувався ними під час спільного проживання та за спільні кошти в період з 1989 року по 2010 рік. В 2012 році за особисті кошти, отримані від продажу частки в домоволодінні по АДРЕСА_2 , ОСОБА_1 проводив покращення домогосподарства по АДРЕСА_1 , а саме було споруджено ганок з козирком та криницю.

З листа Кам`янської сільської ради від 11.05.2019 р. на запит адвоката Роговського В.П. вбачається, що ОСОБА_30 , ОСОБА_31 , ОСОБА_20 не являються депутатами або працівниками сільської ради, а є сусідами ОСОБА_1 .

Відповідно до копії свідоцтва про право на спадщину за законом від 01.08.2006 року спадкоємцем в цілому майна ОСОБА_32 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_5 є її дочка ОСОБА_18 , яка отримала це свідоцтво на спадкове майно, що складається з права на земельну частку (пай) в розмірі 1.95 в умовних кадастрових гектарах у землі, яка перебуває в колективній власності Кам`янської селянської спілки села Кам`яна, Сторожинецького району.

Згідно копії договору купівлі-продажу житлового будинку, посвідченого 29.12.2011 року державним нотаріусом Сторожинецької державної нотаріальної контори Хоміцькою Н.Г., зареєстрованого в реєстрі за №2521, ОСОБА_18 продала ОСОБА_33 житловий будинок з належними до нього господарськими будівлями та спорудами, розташований в АДРЕСА_2 , який належний продавцю на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 02.11.2007 року. З п.4 договору вбачається, що продаж житлового будинку з належними до нього господарськими будівлями та спорудами за домовленістю сторін вчиняється за 5939 грн., які отримані покупцем до оформлення договору.

Та обставнина, що ОСОБА_1 та ОСОБА_18 є рідними братом та сестрою, підтверджується копіями свідоцтв про народження серій НОМЕР_5 та НОМЕР_6 , з яких вбачається, що їх батьками є ОСОБА_34 та ОСОБА_35 , а також копією свідоцтва про одруження серії НОМЕР_7 з якого вбачається, що ОСОБА_36 та ОСОБА_37 01.10.1972 року уклали шлюб, після реєстрації якого ОСОБА_37 обрала прізвище « ОСОБА_38 ».

Відповідно до товарного чека №У000013230 від 17.10.2018 року було придбано фотошпалери на загальну суму 240 грн.
Рішенням Сторожинецького районного суду від 28.11.2017 року у справі №723/2112/17 ОСОБА_5 було відмовлено в задоволенні позовних вимог до ОСОБА_1 про усунення перешкод в користуванні житловим будинком, шляхом виселення особи із житлового будинку з подальшим зняттям з реєстраційного обліку за безпідставністю.

Для вирішення спору в даній справі суду в першу чергу слід встановити обґрунтованість позовних вимог за зустрічним позовом, так як їх задоволення виключає можливість задоволення вимог за первісним позовом.

Позивач за зустрічним позовом вважає, що спір по заявлених ним вимогам про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання майна спільним сумісним та визнання за ним права на Ѕ ідеальну частку спірного майна підлягає вирішенню на підставі ст.74 СК України.

Відповідно до ч.1 ст.74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сімєю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно набуте ними за час спільного проживання належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними.
Позивач за зустрічним позовом ОСОБА_1 просить встановити факт спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, починаючи з вересня 1987 року.
Сімейний кодекс України набрав чинності з 01.01.2004 року і ним не передбачено можливості застосування положень цього кодексу до тих прав і обов`язків, що виникли до набрання ним чинності або продовжують існувати після набрання ним чинності.
Таким чином, щодо правовідносин між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 що стосуються вимог про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу в період з вересня 1987 р. по 01.01.2004 року підлягають застосуванню норми Кодексу про шлюб та сім`ю України.
Відповідно до ч.2 ст.6 КпШС України визнається тільки шлюб, укладений у державних органах реєстрації актів громадянського стану.
Відповідно до ч.1 ст.12 КпШС шлюб укладається в державних органах реєстрації актів громадянського стану.
Згідно ч.2 ст.13 КпШС права і обов`язки подружжя породжує лише шлюб, укладений у державних органах реєстрації актів громадянського стану.
Відповідно до ст.17 КпШС не допускається укладення шлюбу між особами, з яких хоча б одна перебуває вже в іншому шлюбі.
Статтею 44 КпШС встановлено, що шлюб вважається припиненим з моменту реєстрації розлучення в органах реєстрації актів громадянського стану.
Як встановлено в ході розгляду справи ОСОБА_1 з 28.02.1981 року перебував в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_39 , який було розірвано рішенням суду від 08.07.1983 року. Реєстрація розірвання шлюбу була вчинена відділом ДРАЦС Сторожинецького РУЮ 13 листопада 1995 року.
Таким чином, відсутні підстави для встановлення факту проживання однією сім`єю ОСОБА_1 та ОСОБА_5 без реєстрації шлюбу в період з вересня 1987 року по 13.11.1995 року, так як позивач вважається таким, що перебував в шлюбі, а як наслідок він не має права на майно, яке було набуте ОСОБА_5 в цей період, оскільки судом не встановлено наявності угод про спільне набуття майна.
Норми Кодексу про шлюб та сім`ю України регулювали особисті і майнові відносини, які виникають в сім`ї між подружжям, між батьками і дітьми, між іншими членами сім`ї на основі кровного споріднення. За змістом ст.22 КпШС спільна сумісна власність могла набуватися лише подружжям. Положеннями кодексу не було передбачено правових наслідків для чоловіка і жінки, які проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу, в тому числі і таких, що встановлені ст.74 СК України.
З набранням чинності Сімейним кодексом України правовідносини чоловіка і жінки, які проживають однією сім`єю без реєстрації шлюбу регулюються, зокрема положеннями частин 2, 4 статті 3, частини 2 статті 21, статтею 74 кодексу.
Згідно ч.2 ст.3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.
Відповідно до ч.1 ст.74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сімєю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно набуте ними за час спільного проживання належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними.

Згідно ч.2 ст.74 СК на майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 Сімейного Кодексу.

Статтею 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).
Разом з тим, інститут спільної сумісної власності регулюється главою 26 ЦК України.

Згідно ч.3 ст.368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

При цьому, частиною 4 вказаної статті визначено, що майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі.
Пунктом 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України визначено, що Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.
Крім того, до набрання чинності Цивільним кодексом України, діяв Закон України «Про власність», який був введений в дію з 15.04.1991 року. Згідно статей 16, 17 цього закону майно, нажите подружжям за час шлюбу, належить їм на праві спільної сумісної власності. Здійснення ними цього права регулюється цим Законом і Кодексом про шлюб та сім`ю України. Майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім`ї, є їх спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними.
Таким чином, для визначення позивача за зустрічним позовом ОСОБА_1 та відповідача ОСОБА_5 як таких, що є членами сім`ї, та вирішення майнового спору між ними , суд повинен встановити факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу в період, протягом якого було придбане спірне майно. Належними та допустимими доказами проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу, є зокрема докази: спільного проживання, ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї, наявності між сторонами подружніх взаємних прав та обов`язків, інших доказів, які вказують на наявність встановлених між сторонами відносин притаманних подружжю.
Наведене відповідає правовій позиції Верховного Суду України у справі № 6-148цс12 та правовому висновку Верховного Суду у справі №588/350/15-ц.
Згідно рішення Конституційного Суду України від 03.06.1999 року №5-рп/99 обов`язковою умовою для визнання осіб членами однієї сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт, наявність інших обставин, які підтверджують реальність сімейних відносин.
Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
В ході розгляду справи згідно наданих доказів судом встановлено, що житловий будинок з належними до нього господарськими будівлями та спорудами, розташований в АДРЕСА_1 , належав ОСОБА_5 на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого виконавчим комітетом Кам`янської сільської ради Сторожинецького району Чернівецької області 25.10.2010 року.

Позивач за зустрічним позовом ОСОБА_1 вказав, що будівництво спірного будинку розпочалося в 1989 році, а зданий в експлуатацію він був в 2012 році. Перейшли в ньому проживати після продажу будинку його матері, який, як встановлено в судовому засіданні, був проданий 29.12.2011 року. Однак, згідно пояснень представника ОСОБА_5 спірний будинок будувався в період з 1995 до 1998 року. Крім того, ОСОБА_1 в судовому засіданні пояснив, що разом з ОСОБА_5 побудували кухню, сарай, стодолу, він надав кошти від продажу будинку матері, за які влаштували ганок, викопали криницю, для якої придбав електронасос. Тобто, за поясненнями позивача, він приймав участь в спорудженні об`єктів, які є приналежністю до головної речі житлового будинку.

На думку суду, для вирішення спору є необхідними встановлення часу побудови спірного будинку, здачі в експлуатацію, даних щодо його технічної характеристики, а також вартості витрат на його будівництво. Однак позивачем в обґрунтування позовних вимог не надано доказів щодо зазначених обставин, внаслідок чого суд позбавлений можливості їх встановити.

Позивач не зміг пояснити та підтвердити доказами скільки коштів витрачено на будівництво спірного будинку в загальному, так і ним особисто. Ним не конкретизовано, які саме роботи під час будівництва будинку виконував.

Допитані в судовому засіданні свідки пояснили, що ОСОБА_1 та ОСОБА_5 разом будували хату, при цьому не вказали конкретних обставин на підтвердження таких пояснень. З їх показів вбачається, що ОСОБА_1 приймав участь спільно з іншими особами, які допомагали у будівництві, у виконанні деяких робіт тесанні деревини на дах, закладанні фундаменту під кухню і сараї, перекриванні даху. Свідки не могли вказати, час, коли споруджувалися житловий будинок та інші споруди, вказавши, що це було в 90-х роках, а свідок ОСОБА_18 пояснила, що кухню, сарай, підвал добудували після отримання ОСОБА_1 коштів від продажу будинку матері, тобто, починаючи з 2012 року. З показів свідків не вбачається, що ОСОБА_1 та ОСОБА_5 вели спільне господарство, мали спільний бюджет, здійснювали спільні витрати, спільно придбавали майно в інтересах сім`ї. При цьому, як пояснив свідок ОСОБА_16 , чув від ОСОБА_5 , що гроші на будівельні матеріали давала вона, вирішувала, що має купити для будівництва.
Суд вважає, що позивачем за зустрічним позовом не доведено, що він проживав з ОСОБА_5 однією сім`єю як чоловік та жінка з 14.11.1995 року ( тобто після реєстрації розірвання шлюбу з ОСОБА_39 ) до жовтня 2018 року коли здійснювали ремонтні роботи в будинку, як про це зазначає в позові. Позивачем не підтверджено, що станом на жовтень 2018 року в будинку проводився ремонт і він приймав в ньому участь спільно з ОСОБА_5 , як член сім`ї. Сам по собі товарний чек на придбання фотошпалер не доводить даних обставин.
Та обставина, що ОСОБА_1 в 2012 році був зареєстрований в будинку АДРЕСА_1 , підтверджує лише факт його проживання в цьому будинку, який не доводить, проживання сторін однією сім`єю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу. Те, що до цього часу ОСОБА_1 не проживав в спірному будинку підтверджується показаннями свідка ОСОБА_18 , відповідно до яких перед продажем будинку матері ОСОБА_5 сказала, що ОСОБА_17 буде проживати в неї.
Також, на думку суду, та обставина, що судом у 2017 році розглядався позов ОСОБА_5 до ОСОБА_1 про усунення перешкод в користуванні житловим будинком шляхом виселення, підтверджує відсутність між ними проживання однією сім`єю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу.
Виходячи з викладеного, суд вважає, що вимоги позивача ОСОБА_1 в частині встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_5 в період з вересня 1987 року по 13.11.1995 року є безпідставними, оскільки суперечать закону. Вимоги в частині встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_5 у період з 14.11.1995 року до жовтня 2018 року, визнання житлового будинку з належними до нього господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться в АДРЕСА_1 об`єктом спільної сумісної власності його та ОСОБА_5 , визнати за ним право власності на Ѕ ідеальну частку зазначеного житлового будинку є недоведеними.

Внаслідок того, що позовні вимоги про визнання частково недійсними договору дарування житлового будинку від 11.02.2019 року у частині передачі ОСОБА_2 права власності на Ѕ ідеальну ґрунтуються на тому, що позивач вважає даний житловий будинок спільною сумісною власністю, а суд знаходить такі вимоги недоведеними, то відповідно відсутні підстави для задоволення позовних вимог за зустрічним позовом в цій частині.

Таким чином, суд дійшов висновку, що в задоволенні зустрічного позову слід відмовити в повному обсязі.

Відповідно до ст.319 ЦК України власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ч.1 ст.383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб.

Згідно ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Судом встановлено, що житловий будинок з належними до нього господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться в АДРЕСА_1 належить ОСОБА_2 на праві власності на підставі договору дарування. В даному будинку прописаний ОСОБА_1 , який не є членом сім`ї власника будинку.

Відповідно до ст.395 ЦК України речовим правами на чуже майно є, зокрема право володіння, право користування.

Згідно ст.398 ЦУК України право володіння виникає на підставі договору з власником або особою,якій майно було передане власником, а також на інших підставах, встановлених законом.

Згідно ст.401 ЦК України право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлений, зокрема щодо нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом.

За змістом ч.1 ст.405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом.

В судовому засіданні встановлено, що будь-яка угода між сторонами за первісним позовом щодо користування житловим будинком не укладалася.

Таким чином, законодавством не передбачено перехід прав та обов`язків попереднього власника житла до нового власника в частині збереження прав користування житлом особами, які не є членами сім`ї нового власника.

Виходячи з викладеного суд вважає, що первісний позов є обґрунтованим і його слід задовольнити.

На підстав викладеного, керуючись ст.ст. ст.ст.3,4,5,12,13,76,81,263-265 ЦПК України, суд, -

ухвалив:
Позовні вимоги ОСОБА_2 задовольнити.

Усунути ОСОБА_2 перешкоди у здійсненні права володіння та користування власністю шляхом виселення ОСОБА_1 з житлового будинку з належними до нього господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_5 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог, приватний нотаріус Сторожинецького районного нотаріального округу Хоміцька Наталя Георгіївна, про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання права власності на майно і визнання частково недійсним договору дарування відмовити в повному обсязі.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Чернівецького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя