Постанова

Іменем України

27 листопада 2019 року

місто Київ

справа № 303/4229/16-ц

провадження № 61-28192св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Ступак О. В.,

суддів: Олійник А. С., Погрібного С. О. (суддя-доповідач), Усика Г. І., Яремка В. В.,

учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство «Банк Форум»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Банк Форум» на ухвалу Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 11 жовтня 2016 року у складі судді Монич В. О. та ухвалу Апеляційного суду Закарпатської області від 12 квітня 2017 року у складі колегії суддів: Кондора Р. Ю., Куштана Б. П., Кожух О. А.,

ВСТАНОВИВ:

І. ІСТОРІЯ СПРАВИ

Стислий виклад позиції позивача

У липні 2016 року Публічне акціонерне товариство «Банк Форум» (далі - ПАТ «Банк Форум», банк) звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовні вимоги обґрунтовувались тим, що відповідно до кредитного договору від 31 березня 2008 року № 0177/08/26-CL (із урахуванням наступних змін до нього) Акціонерний комерційний банк «Форум» (далі - АКБ «Форум»), правонаступником якого є ПАТ «Банк Форум», надав ОСОБА_1 кредит у розмірі 30 000, 00 дол. США зі сплатою за нього 14, 00 % річних і строком до 30 березня 2018 року.

Банк свої зобов`язання виконав, позичальник свої зобов`язання порушив і допустив виникнення боргу, що станом на 30 червня 2016 року складався з простроченої заборгованості за кредитом у розмірі 6 448, 02 дол. США, поточної заборгованості за кредитом - 8 152, 69 дол. США, простроченої заборгованості за процентами - 630, 99 дол. США, загальної заборгованості без штрафних санкцій - 15 231, 70 дол. США; пені з розрахунку 0, 2 % на день за простроченим кредитом та процентами у розмірі 3 943, 35 дол. США і штрафу за порушення умов підпункту 3.3.7 кредитного договору у розмірі 5 000, 00 грн. Позивач просив позов задовольнити, посилаючись на право дострокового стягнення суми кредиту з позичальника.

Стислий виклад заперечень відповідача

Відповідач проти позову заперечував, вважав його передчасним, вимоги завищеними. Зазначав, що відповідно до умов додаткового договору від 26 грудня 2013 року № 3 датою повернення кредиту вважається дата зарахування коштів на рахунок № НОМЕР_1 , проте відділення банку в Закарпатській області ліквідовані, а рахунки закриті.

Стислий виклад змісту рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Ухвалою Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 11 жовтня 2016 року провадження у справі закрито.

Ухвала суду першої інстанції обґрунтовувалася тим, що 22 вересня 2015 року з приводу вирішення цього спору ухвалено судове рішення у справі

№ 303/7399/14-ц, що набрало законної сили 09 грудня 2015 року.

Ухвалою Апеляційного суду Закарпатської області від 12 квітня 2017 року апеляційну скаргу ПАТ «Банк Форум» задоволено частково, ухвалу Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 11 жовтня 2016 року про закриття провадження у справі в частині вимог позову про стягнення боргу за процентами, пенею та штрафу скасовано, у цій частині справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду. У частині закриття провадження за позовною вимогою про стягнення боргу за сумою кредиту у розмірі 14 600, 71 дол. США ухвалу Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 11 жовтня 2016 року залишено без змін.

ІІ. АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Короткий зміст вимог касаційної скарги

ПАТ «Банк Форум» у травні 2017 року звернулося до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ із касаційною скаргою, в якій просило скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій у частині закриття провадження у справі за позовною вимогою про стягнення боргу за кредитом у розмірі 14 600, 71 дол. США, справу в цій частині направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга обґрунтовувалась тим, що рішенням, на яке посилався суд першої інстанції в ухвалі про закриття провадження у справі, банку відмовлено у задоволенні позову з підстав недоведеності позивачем факту належного повідомлення відповідача про порядок та реквізити для здійснення платежів з повернення кредиту внаслідок ліквідації ПАТ «Банк Форум». Предметом спору є кредитна заборгованість у розмірі 15 370, 47 дол. США та 44 859, 17 грн, в той час як у зазначеній цивільній справі предметом спору є кредитна заборгованість у розмірі 15 231, 70 дол. США та 103 009, 72 грн. Заявник вважає, що у зазначених цивільних справах відмінний предмет спору.

Узагальнений виклад позиції інших учасників справи

У серпні 2017 року на касаційну скаргу надійшов відзив, у якому відповідач просив відхилити касаційну скаргу, залишити оскаржувані судові рішення без змін. Зазначає, що предметом спору цивільних справах № 303/7399/14 та № 303/4229/16 є вимога про стягнення заборгованості за договором кредиту від 31 березня 2008 року № 0177/08/26-CL, тобто предмет спору у цих справах не є відмінним, як зазначає заявник у касаційній скарзі. Вважає, що суди першої та апеляційної інстанцій зробили обґрунтований висновок про закриття провадження у справі в частині стягнення кредитної заборгованості за сумою кредиту (тілом кредиту) у розмірі 14 600, 71 дол. США.

ІІІ. ВІДОМОСТІ ПРО РУХ СПРАВИ У СУДАХ КАСАЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЇ ТА МЕЖІ РОЗГЛЯДУ СПРАВИ СУДОМ

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 липня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» (далі - ЦПК України), за яким судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд (стаття 388 ЦПК України).

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Справу разом із матеріалами касаційного провадження передано до Верховного Суду у травні 2018 року.

З метою визначення меж розгляду справи Верховним Судом застосовані правила статті 400 ЦПК України, відповідно до яких під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Критерії оцінки правомірності оскаржуваних судових рішень визначені в статті 213 ЦПК України (в редакції Закону України від 18 березня 2004 року № 1618-IV, далі - ЦПК України 2004 року), відповідно до яких рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом; обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

ІV. ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Верховний Суд перевірив правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права в межах доводів касаційної скарги, за наслідками чого зробив такі висновки.

Обставини, встановлені в рішеннях судів першої та апеляційної інстанцій

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що ПАТ «Банк Форум», яке є правонаступником АКБ «Форум», у липні 2016 року звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про дострокове повне стягнення заборгованості за кредитним договором від 31 березня 2008 року № 0177/08/26-CL (з урахуванням змін), що станом на 30 червня 2016 року складалася з простроченої заборгованості за кредитом у розмірі 6 448, 02 дол. США, поточної заборгованості за кредитом у розмірі 8 152, 69 дол. США, простроченої заборгованості за процентами у розмірі 630, 99 дол. США, загальної заборгованості без штрафних санкцій - 15 231, 70 дол. США; пені з розрахунку 0, 2 % на день за простроченим кредитом та процентами у розмірі 3 943, 35 дол. США, а також штрафу за порушення умов підпункту 3.3.7 кредитного договору у розмірі 5 000, 00 грн.

За результатами розгляду іншої справи рішенням Мукачівського міськрайонного суду від 22 вересня 2015 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Закарпатської області від 09 грудня 2015 року у справі № 303/7399/14-ц, у позові ПАТ «Банк Форум» до ОСОБА_1 про стягнення боргу відмовлено. Зі змісту зазначеного рішення суду випливає, що ПАТ «Банк Форум» пред`явило до ОСОБА_1 позов про дострокове повне стягнення боргу, що визначений станом на 19 серпня 2015 року і складався з простроченої заборгованості за кредитом у розмірі 3 354, 26 дол. США, поточної заборгованості за кредитом у розмірі 11 246, 45 дол. США, простроченої заборгованості за процентами - 769, 76 дол. США, загальної заборгованості без штрафних санкцій - 15 370, 47 дол. США; пені з розрахунку 0, 2 % на день за простроченим кредитом та процентах у розмірі 1 804, 61 дол. США і штрафу за порушення умов підпункту 3.3.7 кредитного договору у розмірі 5 000, 00 грн.

Суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що позовом, який ПАТ «Банк Форум» 21 листопада 2014 року пред`явило до ОСОБА_1 у справі

№ 303/7399/14-ц, кредитор реалізував право, передбачене підпунктом 3.2.2 та пунктом 5.3 договору і статтями 11-16, 202, 509, 525, 526, 611, 612, 614, 622-625, 1050, 1054 ЦК України, за змістом яких кредитор вправі вимагати дострокового повернення усієї суми заборгованості, тобто дострокового повного виконання зобов`язання боржником, чим визначив строк повного виконання зобов`язання таким, що настав (змінив строк виконання зобов`язання), вимагав стягнення усієї суми боргу.

Оцінка аргументів, викладених у касаційній скарзі

Зобов`язання виникають з підстав, передбачених статтею 11 ЦК України, зокрема із договорів.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

За приписами частини першої статті 1048 ЦК Українипозикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

У частині другій статті 1050 ЦК України передбачено, що якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Якщо в зобов`язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (стаття 611 ЦК України).

Згідно з частиною третьою статті 61 ЦПК України 2004 року, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Відповідно до частини другої статті 223 ЦПК України 2004 року після набрання рішенням суду законної сили сторони та треті особи із самостійними вимогами, а також їх правонаступники не можуть знову заявляти в суді ту саму позовну вимогу з тих самих підстав, а також оспорювати в іншому процесі встановлені судом факти і правовідносини.

Під час розгляду цієї справи суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що обставини, встановлені у зазначених цивільних справах, дають підстави для висновку, що предметом позову у наведених випадках є вимога про стягнення боргу, що виник із кредитного договору від 31 березня 2008 року № 0177/08/26-CL. При цьому, у справі № 303/7399/14-ц вирішувалася вимога про дострокове стягнення боргу станом на 19 серпня 2015 року за сумою кредиту, яка складалася з простроченої заборгованості у розмірі 3 354, 26 дол. США і поточної заборгованості у розмірі 11 246, 45 дол. США, що разом становить 14 600, 71 дол. США. У справі № 303/4229/16-ц пред`являлася вимога про дострокове стягнення боргу станом на 30 червня 2016 року за сумою кредиту, яка складалася з простроченої заборгованості у розмірі 6 448, 02 дол. США і поточної заборгованості у розмірі 8 152, 69 дол. США, що разом становить 14 600, 71 дол. США. А отже, у частині вирішення позовних вимог про стягнення суми кредиту (тіла кредиту) зазначені позови за предметом розгляду є тотожними.

Суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що має місце спір між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, на що зміна відповідно до правової позиції позивача внутрішніх пропорцій між простроченою і поточною заборгованістю за сумою кредиту та зміна відповідного гривневого еквівалента валютного боргу не впливає.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 205 ЦПК України 2004 року суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі у зв`язку з відмовою позивача від позову або укладенням мирової угоди сторін, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Аналіз пункту 2 частини першої статті 205 ЦПК України 2004 року дає підстави для висновку, що позови вважаються тотожними, якщо в них одночасно збігаються сторони, підстави та предмет спору, тобто коли позови повністю збігаються за складом учасників цивільної справи, матеріально-правовими вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду. Нетотожність хоча б одного із цих чинників не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням спору.

Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

У процесуальному законодавстві закріплена конструкція позовного провадження як певна процедура розгляду і вирішення цивільних справ зі спорів про право цивільне.

Позовному провадженню притаманна позовна форма як модельна, узагальнююча конструкція процедури позовного провадження. Для неї характерні такі ознаки, як наявність матеріально-правової вимоги, яка випливає із порушеного або оспорюваного права сторони і яка підлягає в силу закону розгляду в певному порядку, встановленому законом; наявність спору про суб`єктивне право; наявність двох сторін із протилежними інтересами, які наділені законом певними правомочностями щодо захисту своїх прав, свобод чи інтересів у суді.

Цивільні процесуальні правовідносини персоніфікують учасників цивільного судочинства, визначають їхні права і обов`язки відповідно до процесуальних функцій і гарантії забезпечення справедливого судочинства.

Отже, провадження цивільного процесу - це специфічна модель розгляду цивільної справи, що відбиває предметну характеристику цивільного судочинства з точки зору матеріально-правової природи справ, що розглядаються, специфіку доказування фактів як юридико-фактологічної основи справи та результатів розгляду справи, які відбиваються у процесуальних актах - певного роду документах.

Предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, відносно якої суд має ухвалити рішення. Ця вимога повинна мати правовий характер, тобто бути врегульованою нормами матеріального права.

Матеріально-правова вимога позивача повинна спиратися на підставу позову. Підставою позову визнають обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги. Цими обставинами можуть бути лише юридичні факти, тобто такі факти, які тягнуть за собою певні правові наслідки: виникнення, зміну чи припинення правовідносин. Тому до підстави позову не можуть входити обставини, що виступають доказами у справі. З ними закон не пов`язує виникнення, зміну або припинення прав чи обов`язків. Вони лише підтверджують наявність чи відсутність юридичних фактів, які входять у підставу позову.

Верховний Суд врахував, що, звернувшись до суду з позовом у справі № 303/7399/14-ц, позивачем підставою вимоги про стягнення заборгованості за тілом кредиту у розмірі 14 600, 71 дол. США визначено порушення його прав як кредитора у спірних правовідносинах, зокрема неналежне виконання взятих на себе позичальником зобов`язань за кредитним договором.

Відмовляючи у задоволенні позову у справі № 303/7399/14-ц, суд зробив висновок, що позичальник був позбавлений можливості здійснити належне виконання зобов`язань за договором. У справі відсутні докази повідомлення позичальника банком відповідно до умов договору про час і місце відкриття нового рахунку, його реквізити, порядок сплати коштів за кредитним договором на такий новий рахунок у відповідному підрозділі банку належному отримувачу коштів за відповідними реквізитами, не дивлячись на те, що зміна рахунку відбулася, як випливає з листа ПАТ «Банк Форум», а згідно з пунктом 7.6 кредитного договору усі повідомлення здійснюються у письмовій формі шляхом направлення листів, телеграм чи факс-повідомлень з подальшим направленням оригіналів таких повідомлень рекомендованим листом.

У справі, що переглядається, ПАТ «Банк Форум» звернулося з позовом також у зв`язку з порушенням його прав як кредитора у спірних правовідносинах, зокрема неналежного виконання взятих на себе позичальником зобов`язань за кредитним договором, сума заборгованості за тілом кредиту банком визначена також у розмірі 14 600, 71 дол. США. Проте, звернувшись до суду з позовом у справі, що переглядається, банк зазначив серед фактичних підстав позову, що ним повідомлено позичальника про нові реквізити для перерахування заборгованості за кредитним договором, втім боржник зобов`язання за кредитним договором не виконав, що і стало підставою для звернення до суду з позовом.

Таким чином, апеляційний суд, помилково встановивши, що позови мають однакові сторони, правові підстави та предмет спору, дійшов передчасного висновку про залишення без змін ухвали суду першої інстанції про закриття провадження у справі у частині вирішення позовних вимог про стягнення заборгованості за тілом кредиту у розмірі 14 600, 71 дол. США, не врахувавши інші фактичні підстави позову, визначені у справі, що переглядається, та у справі № 303/7399/14-ц.

Звернувшись до суду з позовом у справі, що переглядається, банк навів інші фактичні підстави позову, які не є тотожними тим, що наведені у справі № 303/7399/14-ц, а отже, відсутня повна тотожність позовів у цих справах.

Вирішуючи питання про законність та обґрунтованість оскаржуваних судових рішень, Верховний Суд врахував, що стягнення відсотків за користування кредитом не може бути вирішено без з`ясування розміру заборгованості за кредитом, вирішення позовних вимог про стягнення заборгованості за кредитом, відсотками є взаємопов`язаними, їх вирішення окремо одна від однієї є неможливим з урахуванням усіх обставин цієї справи.

Одночасно Верховний Суд врахував, що у позичальника існують альтернативні способи виконання грошового зобов`язання, зокрема внесенням боргу в депозит нотаріуса, нотаріальної контори. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 537 ЦПК України боржник має право виконати свій обов`язок шляхом внесення належних з нього кредиторові грошей або цінних паперів у депозит нотаріуса, нотаріальної контори в разі відсутності кредитора або уповноваженої ним особи у місці виконання зобов`язання.

Грошове зобов`язання не є таким, що тісно пов`язане з особою кредитора, а тому у законодавстві передбачено декілька способів виконання боржником грошового зобов`язання, зокрема погашення боргу безпосередньо кредиторові, внесення боргу в депозит нотаріуса. ЦК України встановлює імперативне правило для наведеної правової ситуації, який визначає правило поведінки сторін грошового зобов`язання у таких відносинах.

Враховуючи встановлення Верховним Судом того, що звернення до суду з позовом у справі, що переглядається, зумовлене невиконанням боржником грошових зобов`язань за умови повідомлення банком позичальника про способи здійснення погашення заборгованості, натомість у справі № 303/7399/14-ц були відсутні такі обставини, а отже справи не є тотожними, це свідчить про відсутність підстав для закриття провадження у справі, що переглядається.

Верховний Суд врахував, що відміна хоча б однієї з наведених складових (сторони, підстави, зокрема й фактичної підстави, предмета спору) не перешкоджає заінтересованим особам звернутися до суду з позовною заявою і не дає суду підстави для закриття провадження у справі.

У розумінні цивільного процесуального закону предмет позову це матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої він просить ухвалити судове рішення.

При визначенні підстави позову як елемента його змісту суд повинен перевірити, на підставі чого, тобто яких фактів (обставин) і закону позивач просить про захист свого порушеного права.

Отже, суди першої та апеляційної інстанцій дійшли помилкових висновків про закриття провадження у справі в частині позовних вимог щодо стягнення простроченої і поточної заборгованості за сумою кредиту, яка є тотожною у цивільних справах № 303/7399/14-ц та № 303/4229/16-ц і становить 14 600, 71 дол. США.

Водночас суд апеляційної інстанції правильно встановив невідповідність вимогам пункту 2 частини першої статті 205 ЦПК України 2004 року висновків суду першої інстанції щодо закриття провадження у справі в частині позовних вимог про стягнення з відповідача боргу за процентами, пенею та штрафу.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що у справах № 303/7399/14-ц та № 303/4229/16-ц є відмінним період, за який здійснений розрахунок заборгованості за процентами та пенею, що виключає тотожність позовів в цій частині вимог та відсутність підстав для закриття провадження у справі.

Отже, висновки судів першої та апеляційної інстанцій у частині закриття провадження у справі в частині вимог про стягнення заборгованості за сумою кредиту (тілом кредиту) не відповідають обставинам справи та не узгоджуються з нормами права, які підлягають застосуванню до спірних правовідносин.

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України і статтею 17 Закону України

«Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України (далі - Конвенція), та практику Європейського суду з прав людини

(далі - ЄСПЛ) як джерело права.

ЄСПЛ зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (рішення у справі «Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

З огляду на викладене Верховний Суд, підсумовуючи висновки, дійшов переконання, що судами першої та апеляційної інстанцій порушено норми процесуального права у частині вирішення вимог позову про стягнення заборгованості за кредитом, що відповідно до частини шостої статті 411 ЦПК України є підставою для скасування оскаржуваних судових рішень в частині закриття провадження у справі та направлення справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Відповідно до частини шостої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судових рішень суду першої та апеляційної інстанцій і направлення справи для продовження розгляду є порушення норм матеріального чи процесуального права, що призвели до постановлення незаконної ухвали суду першої інстанції та (або) постанови суду апеляційної інстанції, що перешкоджають подальшому провадженню у справі.

Керуючись статтями 400, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Банк Форум» задовольнити.

Ухвалу Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 11 жовтня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Закарпатської області від 12 квітня 2017 року в частині закриття провадження у справі скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий О. В. Ступак

Судді А. С. Олійник

С. О. Погрібний

Г. І. Усик

В. В. Яремко