Якимівський районний суд Запорізької області
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

Справа № 330/1226/19

2/330/385/2019

"03" грудня 2019 р. Якимівський районний суд Запорізької області у складі:

головуючого - судді Нестеренко Т.В.,

при секретарі - Корнієнко М.М.,

за участю представника позивача - Стуленя С.Ю. ,

за участю представника відповідача - Карягіна П.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт. Якимівка цивільну справу за позовом АТ КБ "Приватбанк" до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В:

Представник позивача ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, мотивуючи свої вимоги тим, що відповідно до укладеного договору № б/н від 06.12.2006 року відповідач отримала кредит у розмірі 8000.00 у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36.00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заяви разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку» складає між ним і Банком Договір, про що свідчить підпис Відповідача у заяві. Відповідно до умов договору, погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: позичальник зобов`язується погашати заборгованість за Кредитом, відсотками за його користування, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених Договором. У зв`язку з порушеннями зобов`язань за кредитним договором відповідач станом на 30.04.2019 року має заборгованість - 254139,79 грн., яка складається з наступного: 6660,81 грн. - заборгованість за кредитом; 242679,92 - заборгованість по процентам за користування кредитом; 4799,06 грн. - заборгованість за пенею та комісією. Представник ПАТ КБ «Приватбанк» зазначив, що законодавством не передбачено вимагати від боржника повернення лише повної суми заборгованості. А кредитодавець на свій розсуд може вимагати від боржника будь-яку частину суми заборгованості за кредитом. Таким чином, заборгованість до стягнення становить 122127,96 грн., та складається з наступного: 6660,81 грн. - заборгованість за кредитом; 115467,15 грн - заборгованість по процентам за користування кредитом з 17.12.2006 по 29.06.2018 року. На даний час Відповідач продовжує ухилятись від виконання зобов`язання і заборгованість за договором не погашає, що є порушенням законних прав АТ КБ "ПРИВАТБАНК". На підставі викладеного, позивач просить стягнути з відповідача ОСОБА_2 на користь АТ КБ "ПРИВАТБАНК" заборгованість у розмірі 122127,96 грн. за кредитним договором № б/н від 06.12.2006 року та судові витрати у розмірі 1921.00 грн.

Відповідач ОСОБА_2 до суду надала відзив, у якому зазначила наступне: в провадженні Якимівського районного суду Запорізької області знаходиться цивільна справа за позовом АТ КБ «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.Позивач за позовом АТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за наступними підставами.Так, позивач посилається на те, що відповідно до укладеного договору № б/н від 06 грудня 2006 року ОСОБА_2 отримала кредит у розмірі 8 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 відсотків на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку картки.Як зазначає позивач у позові, у зв`язку з порушеннями зобов`язань за кредитним договором, та з урахуванням внесених коштів на погашення заборгованості Відповідач станом на 30 квітня 2019 року має заборгованість - 254139,79 грн. яка складається: 6660,81 грн. - заборгованість за кредитом; 242679,92 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 4799,06 грн. - заборгованість за пенею та комісією. Також позивач зазначає, що законодавством не передбачено вимагати від боржника повернення лише повної суми заборгованості. А кредитодавець на свій розсуд може вимагати від боржника будь яку частину суми заборгованості за кредитом.Таким чином банк вирішив стягнути з відповідача 122127.96 грн. яка складається з наступного: 6660,81 грн. - заборгованість за кредитом; 115467,15 грн. В обґрунтування позовних вимог позивач надав суду розрахунок заборгованості, копію заяви позичальника, витяг з «Умов та правил надання банківських послуг та Правил користування платіжною карткою».Ознайомившись з матеріалами справи відповідач вважає, що позовні вимоги не обґрунтовані та не підтверджуються належними та допустимими доказами.Так, відповідно до змісту частини першої ст.1050 ЦК України з урахуванням статей 526, 527, 530 ЦК України, банк має довести надання позичальникові грошових коштів у розмірі та на умовах, встановлених договором.Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно вказаної норми Закону підставою для бухгалтерського облік господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це не можливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.Відповідно до пункту 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254. виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.Як вбачається з матеріалів справи, розрахунок заборгованості за кредитом здійснено за період починаючи із 06 грудня 2006 року, в той же час з розрахунку не вбачається, що відповідач отримав саме 8000 грн. з яких здійснено розрахунок, за які порушення нараховано штрафи, пеню та підстави таких нарахувань, строки виникнення права позивача на застосування відповідальності за неналежне виконання зобов`язань, за які порушення зобов`язання відповідальність настала і яку суму та в які строки відповідачем не повернуто.Таким чином, у відсутності належного розрахунку заборгованості, відсутності доказів отримання відповідачем саме 80000 грн. кредитних коштів неможливо встановити точну суму заборгованості.Наданий позивачем розрахунок заборгованості за кредитом, підготовлені робітниками банку - є відображенням односторонніх арифметичних розрахунків позивача і не є правовою підставою для стягнення відповідних сум та не може слугувати доказом безспірності розміру грошових вимог позивача до відповідача. Сама позовна заява не містить таких даних, а лише констатує наявність недоказаного розміру всієї суми непогашеного кредиту.Документами, які можуть підтвердити наявність або відсутність заборгованості, а також встановлювати розмір зазначеної заборгованості, можуть бути виключно документи первинної бухгалтерської документації, оформлені згідно нормам ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність", оскільки лише первинні документи, які фіксують, факти здійснення господарських операцій та складені під час здійснення господарської операції - є правовою підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій.Проте, позивачем не надано суду первинних бухгалтерських документів відносно видачі кредиту та його часткового погашення (платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки. чеки, та ін.), тому не має підстав вважати, що розмір заборгованості відповідача перед позивачем, а також суми відсотків, зазначені в розрахунку є правильними.Доведеність наявної суми заборгованості за кредитним договором, є обов`язком позивача, який він не виконав, оскільки не довів належними та допустимими доказами її розмір.На підставі викладеного, просить суду задоволенні позову акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про стягнення заборгованості відмовити повністю.

Представник ПАТ КБ «Приватбанк» Гаренко Н.В. до суду надала відповідь на відзив, у якій зазначила наступне: в провадженні Якимівського районного суду Запорізької обл. перебуває справа 330/1226/19 за позовом АТ КБ «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_2 , про стягнення заборгованості. Відповідач подав відзив на позовну заяву, на який вважаємо за необхідне надати наступну відповідь.Відповідно до укладеного договору Nо б/н від 06.12.2006 року ОСОБА_2 (далі - Відповідач) отримав кредит у розмірі 8000.00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36.00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.При укладанні Договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України. Згідно цієї статті ЦК договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.Стосовно наданих Банком доказів укладення кредитного договору Банком надані такі докази, які підтверджують факт укладання кредитного договору та наявність не виконаних кредитних зобов`язань:копія кредитного договору;розрахунок заборгованості;копія паспорта Відповідача, за яким був оформлений кредитний договір;виписка по рахунку.Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, атакож достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (ч.1 ст. 89 ЦПК України), Відповідачем не надано належних доказів не укладення кредитного договору.Відповідно до ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального Кодексу України (далі - ЦПК) Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Суд розглядає цивільні справи не інакше як на підставі доказів сторін, наданих суду для обґрунтування своєї правової позиції. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення в справі і щодо яких у сторін виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість,достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. У зв`язку з цим, обставини, на які відповідач посилається в своєму запереченні, не відповідають дійсності, а позовні вимоги Банку підлягають задоволенні в повному обсязі.Слід зауважити, що розрахунок заборгованості не є первинним документом за своєю природою, а є інформаційним документом по факту обробки фактичного операційного руху грошових коштів по рахунках кредитної угоди, а також відображує стан нарахувань в певні періоди часу.Тому надаємо виписку по рахунку. Банківська виписка має статус первинного документу, що підтверджено Переліком типових документів, затвердженого наказом Мін`юсту від 12.04.12 р. № 578/5 (далі - Перелік № 578/5), згідно якого до первинних документів, які фіксують факт виконання госоперації та служать підставою для записів у регістрах бух обліку і в податкових документах, віднесені: касові, банківські документи повідомлення банків; виписки банків; корінці квитанцій і касових чекових книжок. Із виписки вбачається, що Відповідач знімав кредитні кошти, потім частково погашав заборгованість за договором і знову користувався кредитними коштами. Користуючись кредитними коштами, відповідачу були добре відомі і зрозумілі умови договору, а тому його твердження щодо не знання тарифів, умов та правил не відповідають дійсним обставинам справи. Одночасно зазначаємо, що розрахунок заборгованості сформовано за допомогою автоматизованого програмного комплексу, а тому сумнівів у його достовірності не виникає. Судово-бухгалтерської експертизи з метою з`ясування питання наявності або відсутності заборгованості Відповідача за кредитним договором не проводилось, а тому підстави вважати наданий Банком розрахунок заборгованості неналежним відсутні. Також необхідно зауважити, що згідно виписки по рахунку, вбачається, що Відповідач до певного часу належним чином виконував свої зобов`язання за кредитом, що свідчить про те, що Відповідач знав про умови кредитування та визнав свої зобов`язання за Договором. Одночасно ст. 526 ЦК України наголошує нам, що Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Так, на даний час, Відповідач належним чином свої зобов`язання за Кредитним Договором не виконав. Враховуючи викладене, просить суд задовольнити позовні вимоги Банку в повному обсязі.

У судовому засідання представник позивача за довіреністю, Стулень С.Ю. підтримав вимоги викладені у позовній заяві та просив їх задовольнити. Вказав на те, що ОСОБА_2 неодноразово пере випускала кредитні картки, на підтвердження чого надав довідку з зазначенням карток, які були випущенні банком та строк їхньої дії. Також вказав на те, що з виписки наданої банком вбачається, що ОСОБА_2 користувалась карткою та періодично погашала заборгованість, що свідчить про її обізнаність про умови договору. Також зазначив, що відповідно до наданої виписки у ОСОБА_2 заборгованість не виникала до 2013 року.

Представник відповідача - адвокат Корягін П.І. у судовому засіданні посилався на доводи викладені у відзиві на позовну заяву, зазначив, що позовні вимоги не визнає та просить суд відмовити у їх задоволенні . Також вказав на те, що представником позивача не надано доказів підтвердження того, що картки, які пере випускалися ОСОБА_2 діяли на умовах укладеного договору б/н від 16.12.2006 року, також зазначив, що з анкети- заяви яку підписала ОСОБА_2 під час укладання кредитного договору вачається, що «строк дії кредитного ліміту відповідає строку дії картки», тобто наступні картки які були пере випущені відповідачем, мали інші умови ніж початкова картка.

Суд, заслухавши думку сторін та дослідивши матеріали справи, приходить до наступного.

Так, у даному випадку правовідносини, що склалися між сторонами, ґрунтуються на вимогах статей 526, 625, 1049, 1054 ЦК України.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно вимог ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором кредитодавець зобов`язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки.

Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок

Як зазначає позивач, відповідно до укладеного договору № б/н від 06.12.2006 року відповідач отримала кредит у розмірі 8000.00 у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36.00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Даний Кредитний договір, за посиланнями позивача, складається з Анкети-Заяви Позичальника, «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку» складає між ним і Банком Договір, про що свідчить підпис Відповідача у заяві.

Однак, з наданої копії Анкети-Заяви вбачається, що датою відкриття рахунку є відповідно 06.12.2006 року, проте підпис клієнта ОСОБА_2 та дата отримання платіжної картки з пін-кодом зазначена 18.12.2006 року. Представник позивача у судовому засіданні надав довідку про випущенні карки відповідно до укладеного договору б/н, та відповідно до цієї довідки датою відкриття картки « НОМЕР_1 » є 07.11.2016 року, тобто майже на місяць раніше ніж зазначена у анкеті-заяві дата коли між відповідачем та позивачем був укладений договір б/н від 06.12.2006 року. Також у анкеті-заяві зазначений тип картки: НОМЕР_2 , проте з даного числового вираження не можливо зробити висновок, яку саме картку отримав боржник, так як у матеріалах справи відсутні будь-які докази того як співвідносяться числові вираження типів карток з їх назвами та відповідно умовами користування даними картками. Сума кредитного ліміту, відповідно до наданої анкети-заяви на момент отримання картки відповідачем становила 1500 гривень з базовою відсотковою ставкою 36% із розрахунку 360 днів у році, що підтверджується наданою суду випискою з карткового рахунку, де зазначено, що 06/12/2006 року встановлено кредитний ліміт:1500 гривень (арк.51), проте позивач у позовній заяві зазначив, що відповідач уклала з АТ «Приватбанк» договір б/н від 06.12.2006 року та отрималакредит у розмірі 8000.00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36.00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Враховуючи викладене суд не має можливості встановити відповідність між позовними вимогами заявленими представником АТ «Приватбанк» та фактичними умовами викладеними у анкеті-заяві відповідача, які надані позивачем як письмові докази.

Відповідно до ст. 1055 ЦК України для кредитного договору обов`язкова письмова форма. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За приписами ч. 2 ст. 205 ЦК України лише правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

Таким чином, відповідно до вказаних норм ст.ст. 205, 207, 1055 ЦК України договір кредиту є укладеним з моменту підписання сторонами умов договору, стосовно яких вони дійшли згоди.

Відповідно до ст.ст. 610-612 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки; відшкодування збитків.

При цьому згідно зі ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання, тобто в даному випадку діє презумпція вини цієї особи.

Частиною 1 статті 622 ЦК України визначено, що боржник, який сплатив неустойку і відшкодував збитки, завдані порушенням зобов`язання, не звільняється від обов`язку виконати зобов`язання в натурі, якщо інше не встановлено договором або законом.

Тому, відповідно до ст. 81 ЦПК України у даному випадку тягар доведення факту невиконання або неналежного виконання зобов`язання контрагентом (у даному випадку позичальником), а значить і зміст цих зобов`язань та розмір боргу, у тому числі пені та штрафів (відповідальності) лежить на кредиторі-позивачеві. Той факт, що згідно з ч. 1 ст. 634 ЦК України частина банківських умов і правил, розроблених позивачем, до яких з підписанням договору кредиту приєднується позичальник, є стандартними і позичальник замість них не може запропонувати свої умови, в контексті вимог закону про обов`язкову письмову форму договору кредиту, - не звільняє кредитора від обов`язку при укладенні договору надавати ці стандартні умови і правила позичальнику у письмовому вигляді і цей юридичний факт відповідно до ст. 81 ЦПК України має доводитися позивачем за допомогою письмових доказів.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ "ПриватБанк").

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Розглядаючи справу №342/180/17 Верховний Суд зазначив, що у разі, якщо Умови та Правила надання банком кредиту, не містять підпису позичальника та при цьому банк не надає судам належних доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови розумів відповідач, підписуючи заяву позичальника, а також те, що Умови та Правила містили ту чи іншу спірну умову у момент підписання заяви позичальника, або в подальшому змінювались, то такі Умови та Правила надання банком кредиту не можуть вважатися складовою частиною кредитного договору банку з цим позичальником.

Позивачем на підтвердження того, що саме додані до позовної заяви «Умови та правила надання банківських послуг» діяли на момент отримання відповідачем кредитних коштів надав до суду наказ-шаблон №906 С-169 від 23.08.2006 року «Про внесення змін в договірну базу по платіжним картам, договірну базу по споживацькому кредитуванню та в депозитні договори (в частині погашення заборгованості за рахунок депозитів), наказ-шаблон №906 СП-2009-289 від 07.04.2009 року «Про внесення змін в тарифи по кредитним карткам», наказ-шаблон №906 СП-2013-6500941 від 28.01.2013 року «Про внесення змін в тарифи по карткам «Універсальна» та «Унівесальна GOLD» та наказ-шаблон №906 СП-2013-6776448 від 19.09.2013 «Про внесення змін в тарифи по карткам «Універсальна» та «Унівесальна GOLD», проте суд не вважає надані докази належними та достатніми, так як ознайомившись з ними суд не має можливості прийти до висновку що «Умови та правила» додані до позовної заяви діяли на момент укладання договору. Відповідно неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим позивачем, АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин (06.12.2006 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (12.06.2009 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Таким чином, в разі укладення договору кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

У Анкеті-заяві про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг ОСОБА_2 від 06.12.2006 року процентна ставка зазначена 36 % з розрахунку 360 днів у році, та зазначено розмір кредитного ліміту 1500 гривень. Банк, звертаючись з позовом, просив стягнути заборгованість за кредитом та заборгованість по процентам за користування кредитом. Позивачем заявлено вимоги про стягнення з відповідача 6660,81 гривень заборгованості за кредитом та 115467,15 гривень заборгованості по процентам за користування кредитом з 17.12.2006 по 29.06.2018 року. Проте, позивачем не вказано, яким чином, згідно до умов договору, вираховується заборгованість за тілом кредиту та заборгованість за простроченим тілом кредиту.

Відповідно до виписки з кредитної карти наданої представником позивача за період з 01.12.2006 року по 13.08.2019 року кредитний ліміт неодноразово змінювався. Також відповідно до довідки про видачу ОСОБА_2 кредитних карток відповідачу було видано картки № НОМЕР_1 (07.11.2006-11/13); НОМЕР_3 (02.08.2011- 11/13); НОМЕР_4 (22.08.2011-09/15) та НОМЕР_5(26.09.2013 - 05/17), проте ніяких доказів того, що дані картки випускалися на підставі кредитного договору б/н від 06.12.2006 року чи надано не було. Також у судовому засіданні не було належним чином обгрунтовано, чому у позовній заяві представник відповідача зазначив, що відповідно до вище вказаного договору відповідачу було встановлено кредитний ліміт у розмірі 8000.00 гривень, сума, яка різниться із сумою, зазначеною в Анкеті-заяві.

Відповідно дост.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову та вважає за необхідне у позові відмовити у зв`язку з тим, що позивачем не було надано належного обґрунтування заявлених позовних вимог

Крім того, у відповідності до ст. 141 ЦПК України, стягненню на користь позивача з відповідача не підлягають судові витрати по оплаті судового збору, оскільки у задоволенні позовних вимог повністю відмовлено.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.10-11, 19, 81-82, 133, 141,209, 247, 258, 263-265, 274-279, ЦПК України, ст. ст.205,207, 526, 527, 530, 599, 610-612,614, 622, 624-625, 1049, 1054, 1055 Цивільного кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог АТ КБ "Приватбанк" до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором - відмовити в повному обсязі.

Рішення суду може бути оскаржене учасниками справи, а також особами, які не брали участі у справі (якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки) повністю або частково шляхом подання до Запорізького апеляційного суду апеляційної скарги у письмовій формі з дотриманням вимог ст.356 ЦПК України, - протягом тридцяти днів з дня складення його повного тексту; учасником справи, якому повне рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - з дня отримання копії повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

В разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: Т.В. Нестеренко