ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 554/4122/19 Номер провадження 22-ц/814/3025/19Головуючий у 1-й інстанції Турченко Т. В. Доповідач ап. інст. Карпушин Г. Л.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 грудня 2019 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:головуючого (судді-доповідача): Карпушина Г.Л., суддів: Панченка О.О., Пікуль В.П., при секретарі судового засідання: Філоненко О.В., -

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м. Полтави від 09 вересня 2019 року (ухвалене суддею Турченко Т.В., повний текст рішення складено 12.09.2019 року) у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про застосування наслідків недійсності правочину та повернення грошових коштів у порядку двосторонньої реституції,-

В С Т А Н О В И В :

У травні 2019 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 про застосування наслідків недійсності правочину та повернення грошових коштів у порядку двосторонньої реституції. В обгрунтування позовних вимог зазначив, що 21 червня 2014 року між ним та ОСОБА_3 було укладено договір купівлі-продажу розбірного металевого гаража, який був встановлений у 1982 році на подвір`ї будинку АДРЕСА_1 . Договір купівлі-продажу був укладений у простій письмовій формі за підписом обох сторін та в присутності свідків, які також виступали свідками передачі ним ОСОБА_3 коштів у сумі 5 000 грн. за вказаний гараж. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 померла. Спадкоємцем після її смерті став ОСОБА_2 . Рішенням Київського районного суду м.Полтави від 29.05.2018 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання договору купівлі-продажу гаража недійсним, стягнення збитків та моральної шкоди задоволено частково. Суд визнав договір купівлі-продажу металевого гаража від 21.06.2014 року, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 недійсним. У задоволенні інших позовних вимог ОСОБА_2 відмовив. Постановою Полтавського апеляційного суду від 11.12.2018 року рішення Київського районного суду м.Полтави від 29.05.2018 року залишено без змін. За договором ним було сплачено ОСОБА_3 5 000 грн. Для приведення гаража до стану придатного до можливості використання за призначенням, йому довелося найняти бригаду вантажників для прибирання та винесення непотребу з гаража, захаращеного речами ОСОБА_2 Вантажникам він сплатив кошти на загальну суму 300 грн. Крім того, ним були витрачені кошти на ремонт гаража в розмірі 1211 грн. 03 коп., з них на придбання труб профільних - 811 грн. 03 коп., на оплату електрозварювальних робіт - 400 грн. Таким чином, витрати на придбання гаража та приведення його до належного стану склали 6511 грн. 03 коп.

15.12.2018 року він письмово повідомив ОСОБА_2 проте, що готовий повернути йому гараж у присутності двох свідків, запрошених за їхньою спільною згодою, з підписанням відповідних документів про передачу йому ОСОБА_2 коштів у загальній сумі 6267 грн. 43 коп., а ним йому - гаража. Станом на день підписання даного позову відповідь на його пропозицію з мирного врегулювання спору від ОСОБА_2 не надійшла. Відповідно до даних Державної служби статистики України ним розраховано суму, що підлягає відшкодуванню ОСОБА_2 із застосуванням індексів інфляції (індексів споживчих цін) станом на 11 травня 2019 року в сумі 13707 грн. 54 коп. Водночас сума компенсації ним судових витрат ОСОБА_2 з моменту набрання законної сили постанови Полтавського апеляційного суду в справі №554/4200/15-ц (11.12.2018 року) становить 251 грн. 49 коп. Отже, сума, яку ОСОБА_2 належить повернути йому відповідно до визнаного недійсного правочину складає (13707 грн. 54 коп. 251 грн. 49 коп.) = 13456 грн. 05 коп. Тому він був змушений звернутись до суду за захистом своїх порушених прав, в звязку з чим, просив суд стягнути з ОСОБА_2 на його користь грошові кошти в сумі 13456 грн. 05 коп.

Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 09 вересня 2019 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про застосування наслідків недійсності правочину та повернення грошових коштів у порядку двосторонньої реституції - відмовлено за безпідставністю.

З даним рішенням суду не погодився ОСОБА_1 та подав на нього апеляційну скаргу, в якій прохає рішення Київського районного суду м. Полтави від 09 вересня 2019 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити, а також вирішити питання про розподіл судових витрат.Апелянт вважає, що рішення суду першоїє незаконним, необгрунтованим, а також таким, що прийняте з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права. Вказує, що судом не проведено дослідження наявних у справі доказів, не оцінено їх належність, допустимість, достовірність, а також не мотивовано причини їх відхилення.

Судове засідання проводилось в порядку письмового провадження за відсутності сторін по справі, з дотриманням принципу гласності судового процесу та забезпеченням сторонам права на своєчасне та повне отримання інформації про хід та результати розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів, приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення виходячи з наступних підстав.

У відповідності з ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Частиною 1 ст. 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України, за результатами розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно п.п.3, 4 ч.1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи та порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, що 21 червня 2014 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 був укладений простий письмовий договір купівлі-продажу металевого гаражу, що розташований у дворі будинку АДРЕСА_1 . Договір підписаний сторонами. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 померла.

Відповідно до заповіту від 07 травня 2013 року, посвідченого приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Полтавської області Сидоренко Ю.Ю., зареєстрованого в реєстрі №88, ОСОБА_3 за життя заповіла все належне їй майно ОСОБА_2 .

В провадженні Київського районного суду м. Полтави знаходилась цивільна справа за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання недійсним договору купівлі-продажу, стягнення збитків та моральної шкоди.

Рішенням Київського районного суду м.Полтави від 29.05.2018 року (яке набрало законної сили) позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання недійсним договору купівлі-продажу, стягнення збитків та моральної шкоди задоволено частково. Визнано договір купівлі-продажу металевого гаражу від 21 червня 2014 року, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 недійсним. В задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено (а.с.8-12).

Постановою Полтавського апеляційного суду від 11.12.2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення. Рішення Київського районного суду м.Полтави від 29 травня 2018 року залишено без змін (а.с.13-17).

На підтвердження своїх позовних вимог ОСОБА_1 щодо сплати ним вартості металевого гаража в сумі 5000 грн., додано до матеріалів справи договір купівлі-продажу металевого гаража (а.с.7).

Також до позовної заяви додано: розписку ОСОБА_4 про те, що останній 07.07.2007 року отримав від ОСОБА_1 300 грн як розрахунок за роботу бригати вантажників, які здійснили винесення речей з металевого гаража, встановленого на подвірї будинку АДРЕСА_1 ; видаткову накладну №382 від 12 листопада 2016 року про сплату ОСОБА_1 811 грн. 03 коп. за придбання труб профільних; розписку від 19.11.2016 року про те, що ОСОБА_5 отримав від ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 400 грн. за виконання електрозварювальних робіт з метою укріплення даху металевого гаража; розрахунок інфляційних витрат (а.с.19-23).

Відмовляючи ОСОБА_1 в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем окрім договору купівлі-продажу не надано інших документів (розписки, квитанції), які б підтверджували, що ОСОБА_1 дійсно сплатив ОСОБА_3 кошти за придбаний гараж, тому заявлені позовні вимоги є необгрунтованими та такими що не підлягають до задоволення.

Проте, повністю з таким висновком суду колегія суддів не може погодитися виходячи з наступних підстав.

Стаття_ 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий судовий розгляд.

Кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст.4 ЦПК).

Частинами 1 та 3 статті 13 ЦПК встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом (ч.ч. 1, 2 ст. 12 ЦПК).

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК).

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір купівлі-продажу - це угода, за якою продавець (одна сторона) зобов`язується передати майно у власність покупцеві (другій стороні), а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму (стаття 655 ЦК України).

Так, судовим рішенням Київського районного суду м. Полтави від 29.05.2018 року підтверджено факт укладення між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 договору купівлі-продажу, згідно з яким ОСОБА_1 придбав гараж за 5000 (п`ять тисяч) гривень, та цим же самим судовим рішенням суд визнав договір купівлі-продажу металевого гаража від 21.06.2014 р., який укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 недійсним.

Відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Тобто, факт встановлений рішенням суду, яке набрало чинності, (преюдиційний факт) є обов`язковим для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи.

Отже, зазначена обставина вимагає від ОСОБА_1 повернення ОСОБА_2 майна, отриманого за договором купівлі-продажу розбірного металевого гаража, а від ОСОБА_2 як спадкоємця майна за ОСОБА_3 - повернення коштів ОСОБА_1 , сплачених ним за придбання цього майна.

Відповідно до ст. ст. 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

За змістом ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до частини 1 статті 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Вимога про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, за правилами реституції може бути пред`явлена тільки стороні недійсного правочину.

Пленум Верховного Суду України у пункті 4 постанови від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» роз`яснив, що реституція як спосіб захисту цивільного права (частина перша статті 216 ЦК України застосовується лише в разі наявності між сторонами укладеного договору, який є нікчемним чи який визнано недійсним. У зв`язку з цим вимога про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, за правилами реституції може бути пред`явлена тільки стороні недійсного правочину.

Судам слід враховувати, що в разі застосування реституції за недійсним договором, у якому не встановлена вартість майна і вона не може бути визначена виходячи з його умов, вартість майна визначається виходячи із звичайних цін, що склалися на момент укладення договору.

Реституція як спосіб захисту цивільного права (частина перша статті 216 ЦК України) застосовується лише в разі наявності між сторонами укладеного договору, який є нікчемним чи який визнано недійсним.

З урахування вищевикладеного колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог ОСОБА_1 та стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 5000 (п`ять тисяч) грн., сплачених ним ОСОБА_3 згідно договору купівлі-продажу металевого гаражу від 21 червня 2014 року, який був укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , за умови повернення останнім відповідачу гаражу.

Одначасно, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відсутності підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 в іншій частині його позовних вимог, з огляду на наступне.

Так, заявлені для стягнення позивачем суми понесених ним витрат на ремонт та облаштування гаражу, не пов`язані з укладеним договором купівлі-продажу, проведені позивачем добровільно у власних інтересах, та не є збитками виходячи з положень ст. 22 ЦК України, а тому підстав для їх стягнення із відповідача не вбачається.

Наведений позивачем розрахунок інфляційних втрат також стягненню не підлягає, оскільки положення ст. 625 ЦПК України застосовується виключно у разі порушення грошового зобов`язання. Не підлягають індексуванню вказані кошти і відповідно до положень Закону України «Про індексацію грошових доходів громадян». Інших норм права, які були б підставою для проведення індексації коштів, які повертаються в порядку реституції позивачем не зазначено.

Тому, суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до висновку про те, що вимоги про стягнення на користь позивача інфляційних нарахувань не підлягають до задоволення.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1 , скасування рішення Київського районного суду м. Полтави від 09 вересня 2019 року, з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Згідно з ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір, покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (ч.13 ст.141 ЦПК України).

При подачі позову ОСОБА_1 було сплачено 768,40 грн. судового збору, а при подачі апеляційної скарги 1152,60 грн.

Оскільки даною постановою позов задоволено частково відтак, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути суму понесених ним судових витрат у розмірі частки задоволених позовних вимог, що становить 713,80 (5000*1921/13456,05) грн.

Керуючись ст. 367, 374, 376, 382-384 ЦПК України, Полтавський апеляційний суд-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Київського районного суду м. Полтави від 09 вересня 2019 року - скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про застосування наслідків недійсності правочину та повернення грошових коштів у порядку двосторонньої реституції - задовольнити частково.

За умови повернення ОСОБА_1 ОСОБА_2 металевого гаражу, стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 5000 (п?ять тисяч) гривень.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 713,80 (сімсот тринадцять гривень вісімдесят копійок) грн судового збору.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови виготовлено 05 грудня 2019 року.

Головуючий суддя : _________________ Г.Л. Карпушин

Судді: ________________ О.О. Панченко ________________ В.П. Пікуль