РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 січня 2019 року

м. Рівне

Справа № 569/12699/18

Провадження № 22-ц/4815/89/19

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючого судді: Гордійчук С.О.

суддів: Боймиструка С.В., Бондаренко Н.В.

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1

відповідач: ОСОБА_2

розглянула в порядку письмового провадження в м. Рівне апеляційні скарги ОСОБА_2, ОСОБА_1 на рішення Рівненського міського суду від 18 жовтня 2018 року, ухваленого в складі судді Харечко С.П., у справі № 569/12699/18,

в с т а н о в и в :

У квітні 2018 року ОСОБА_1 звернулась з позовом до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів на неповнолітню дитину та про стягнення додаткових витрат на дитину покликаючись на те, що на даний час сума стягуваних аліментів за рішенням Рівненського міського суду від 08.10.2014 року є недостатньою для матеріального забезпечення належного рівня життя дитини, а відтак вважає, що розмір аліментів необхідно збільшити до 2000,00 грн., але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно.

Просить змінити розмір аліментів, що підлягають стягненню з .для утримання дочки в розмірі 2000 грн., але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до її повноліття та стягнути 15610,91 грн. понесених додаткових витрат на її утримання.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 18 жовтня 2018 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів на неповнолітню дитину та про стягнення додаткових витрат на дитину задоволено частково.

Збільшено розмір аліментів та стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання доньки - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 2 000 грн., але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, і до досягнення дитиною повноліття, починаючи з дня набрання рішенням законної сили.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 кошти в сумі 3402 грн. - відшкодування понесених додаткових витрат на неповнолітню дитину ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Вирішено питання про судовий збір.

Рішення суду мотивовано тим, що оскільки збільшились витрати на утримання дитини тому наявні підстави для збільшення розміру аліментів визначених рішенням суду від 08.10.2014 року.

В апеляційній скарзі відповідач посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права; вказує, що не заперечує проти необхідності збільшення розміру аліментів. Вважає що 2000 грн. є досить великою сумою, яку він не зможе сплачувати так як на його утриманні перебуває матір пенсіонерка та дитину від першого шлюбу своєї дружини. Просить змінити рішення суду першої інстанції в частині визначеного розміру аліментів встановивши його в твердій грошовій сумі в розмірі 1000 грн.

В поданій апеляційній скарзі на рішення суду в частині відмовлених позовних вимог, позивач вказує на порушення судом норм матеріального та процесуального права, оскільки частково відмовляючи у стягненні додаткових витрат на дитину суд не навів мотивів такої відмови та мотиви відхилення поданих нею доказів щодо додаткових витрат пов'язаних із розвитком здібносте дитини.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідача позивач вказує, що рішення суду в оскаржуваній частині є законним та обґрунтованим. Просить залишити його без змін, а скаргу без задоволення.

Апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає залишенню без задоволення, а апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

Із матеріалів справи вбачається, що рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 08 жовтня 2014 року стягнуто з відповідача аліменти на користь ОСОБА_1 на утримання дочки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, в твердій грошовій сумі в розмірі 500,00 грн., щомісячно, починаючи з 12.09.2014 року і до досягнення дитиною повноліття.

Статтею 51 Конституції України гарантовано, а статтею 180 Сімейного кодексу України передбачено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до вимог ст.182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно з вимогами ч.2 ст. 182 СК України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них, та в інших випадках передбачених цим Кодексом.

Виходячи з положень ч. 1 ст. 192 СК України та враховуючи вимоги ч. 2 ст. 182 СК України, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для збільшення розміру аліментів.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» та ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Частиною 1 статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У встановленому законом порядку, належними та допустимим доказами відповідач не довів факт погіршення свого матеріального стану з часу призначення аліментів за рішенням суду та не спростував доводи позивача про збільшення витрат на утримання дочки і такі обставини не були встановленні при перегляді справи в апеляційному порядку.

В матеріалах справи відсутні будь-які докази, що на утриманні відповідача перебувають інші особи, а саме батьки, яких він зобов'язаний утримувати та неповнолітні діти.

За таких обставин, аналізуючи наявні у матеріалах справи докази, виходячи із принципу справедливості, добросовісності та розумності, враховуючи обов'язок обох батьків утримувати неповнолітніх дітей, погіршення матеріального становища одержувача аліментів, стан здоров'я дітей та збільшення витрат на їх утримання , те що відповідач є працездатним і може отримувати дохід, апеляційний суд вважає, що стягнення аліментів у зазначеному розмірі є справедливим та достатнім з урахуванням наведеного вище, рівності прав та обов'язків батьків щодо дитини та фактичного приділення позивачкою більше сил та засобів на виховання та розвиток дитини через проживання останньої з нею.

Разом з тим, звертаючись до суду із позовом, ОСОБА_1 посилалася на те, що в період з 2015 року по 2018 рік вона понесла додаткові витрати на дитину у зв'язку з розвитком її здібностей, оздоровленням, навчанням, тощо в розмірі 31221,82 грн.

Згідно із вимогами частини першої статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

У постанові від 13 вересня 2017 у справі № 6-1489цс17 Верховний Суд України зробив правовий висновок, що «СК виходить з принципу рівності прав та обов'язків батьків. Відповідно до закону брати участь у додаткових витратах зобов'язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає дитина. При визначенні розміру стягнення з одного з батьків суд відносить частину витрат на іншого. Згідно із частиною першою статті 185 СК той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Це положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається цією статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат, у тому числі у зв'язку з розвитком певних її здібностей. Визначення таких особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними в кожному конкретному випадку. За частиною другою статті 185 СК розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення».

Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину. Доказами, що підтверджують наявність особливих обставин, що спричинили додаткові витрати на дитину, можуть бути документи, які свідчать про витрати на інструменти, призначені для розвитку здібностей дитини, або документи, що підтверджують необхідність здійснення додаткових витрат на лікування дитини.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду щодо стягнення половини вартості додаткових витрат на дитину в сумі 3402,00 грн., які складаються з витрат на санаторно-курортне лікування, придбання ортопедичних босоніжок та стоматологічне лікування. Рішення суду в цій частині не оскаржується.

Доводи апеляційної скарги позивача проте, що суд безпідставно не стягнув витрати стоматологічного лікування в сумі 1444 грн., не заслуговують на увагу, оскільки із довідки від 24.12.2015 року вбачається, що вартість лікування становить 2444 грн, позивач внесла на рахунок 1000 грн, та залишився борг в сумі 1444 грн., який позивач внесла в часу 25.12.2015 року (а.с.25,24), а отже зазначена сума не є доказом додаткових витрат на стоматологічне лікування 24.12.2015 року.

Поряд з тим, суд правомірно відмовив у стягненні додаткових витрат понесених позивачем на придбання ковзанів - 930 грн., на лікування відповідно до товарного чеку від 19.09.2017-1500 грн., членські внески в ГО «Усмішка» - 837,50 грн., оздоровлення на базі відпочинку «Рось» Одеська область - 6538,07 грн., благодійного внеску до Рівненської української гімназії, участі у Міжнародному багатожанровому фестивалі - 8000,20 грн.. оскільки такі витрати не відносяться до особливих обставин, що пов'язані з розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо.

Так, витрати на придбання ковзанів - 930 грн., членські та благодійні внески не відносяться до додаткових витрат на утримання дитини, пов'язаних з особливими обставинами в розумінні ст. 185 СК України, а є звичайними побутовими витратами тому не можуть бути враховані при визначенні загальної суми понесених додаткових витрат на утримання дитини.

Крім того, позивачкою не надано суду належних доказів, підтверджуючих наявність особливих обставин для понесення витрат на лікування в сумі -1500 грн., витрат на оздоровлення на базі відпочинку «Рось» Одеська область - 6538,07 грн., зокрема медичних документів, підтверджуючих наявність хронічних хвороб у дитини, а також медичних показань для проведення лікування та для проходження оздоровлення. Наявність самих по собі касових чеків за відсутності відповідної медичної документації (медичної виписки, довідки, рекомендацій лікаря, тощо) не підтверджує адресність таких витрат на дитину.

З тих же підстав не можна вважати додатковими витратами в розумінні ст. 185 СК України оплату поїздок дитини на Міжнародний багатожанровий фестиваль оскільки позивачем не надано суду доказів фактичного їх понесення та доказів, підтверджуючих необхідність таких поїздок у зв'язку з розвитком певних здібностей дитини.

Разом з тим, судом першої інстанції не враховано, що понесенні позивачем витрати на додаткове вивчення дитиною іноземної мови - 3344,50 грн, навчання у музичній школі-1503,50 грн., відносяться до особливих обставин, що пов'язані з розвитком здібностей дитини, відтак підлягає стягненню половина понесених цих витрат в сумі - 2424,00 грн.

Інші докази та обставини, на які посилаються сторони в апеляційних скаргах, були предметом дослідження судом першої інстанцій та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом попередньої інстанцій були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Керуючись ст.ст. 368, 369, 374, 375,376,382-384 ЦПК України, ст.182,192,185 СК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Рівненського міського суду від 18 жовтня 2018 року в частині відмови у стягненні додаткових витрат в сумі 2424,00 грн. скасувати.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 кошти в сумі 2424,00 грн. на відшкодування понесених додаткових витрат на неповнолітню дитину ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1.

В решті рішення залишити без зміни.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 24 січня 2019 року.

Головуючий:

Судді: