РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 643/15005/18

Провадження № 2/643/1464/19

19.03.2019 року м. Харків

Московський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді Харченко А.М.

за участю секретаря Горборукової М.О.,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: ОСОБА_3, Департамент реєстрації Харківської міської ради, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та знаття з реєстраційного обліку,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2, в якому просить визнати її такою, що втратила право користування житловою площею в однокімнатній ізольованій квартирі АДРЕСА_1 зі знаттям її з реєстраційного обліку, посилаючись на те, що 11 лютого 2014 року її мати, ОСОБА_3, подарувала їй однокімнатну ізольовану квартиру АДРЕСА_2, загальною площею 34,2 кв.м., житловою площею 17,5 кв.м., згідно з договором дарування, посвідченому приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу. 11 лютого 2014 року згідно з витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, право власності на зазначену квартиру зареєстровано за нею, ОСОБА_1 Згідно з довідки про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб від 18 вересня 2018 року дільниці №36 Московського району м. Харкова, у квартирі зареєстровані: мати ОСОБА_3 та ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, її онука. 20 січня 1951 року її батько ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, уклав шлюб із ОСОБА_4 (до шлюбу Гончаренко) ОСОБА_5, її матірю. Від шлюбу у них народилися діти: вона, ОСОБА_4 (у шлюбі ОСОБА_1) ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3, та її сестра ОСОБА_4 (у шлюбі ОСОБА_2) ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_4. ОСОБА_8 уклала шлюб, від якого має двох дітей: сина ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_5, та дочку ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1. 12 листопада 1999 року її сестра з чоловіком та одинадцятирічною дочкою ОСОБА_10 виїхали з України на постійне місце проживання в Ізраїль. ОСОБА_2 навчалася у школі в Ізраїлі, а десятий та одинадцятий клас вирішила закінчити в України. Саме тоді її батьки емігрували з Ізраїлю до Канади. ОСОБА_2 не захотіла їхати у Канаду, вирішила переїхати в Україну, закінчити тут навчання у середній школі, вступити до вищого учбового закладу і взагалі, нікуди не відїжджати з України. Тому вона й була прописана у бабусі ОСОБА_3 Після закінчення середньої школі у Харкові, вступу у вищий учбовий навчальний заклад, знайти роботу в Україні ОСОБА_2 не вдалося і вона повернулася в Ізраїль, де живе постійно, працює у м.Кфар Сабо, повертатись не збирається.

Позивач ОСОБА_1 направила суду заяву, в якій позовні вимоги підтримала та просила задовольнити позовну заяву, справу слухати за її відсутності.

Відповідач ОСОБА_2 направила суду заяву, в якій позовні вимоги ОСОБА_1 визнала повністю, не заперечувала проти знаття її з реєстраційного обліку, просила розглядати справу за її відсутності, оскільки вона постійно мешкає в Ізраїлю.

Третя особа ОСОБА_3 направила суду заяву, в якій позовні вимоги підтримала, не заперечувала проти знаття ОСОБА_2 її з реєстраційного обліку за адресою: АДРЕСА_3, слухати справу просила за її відсутності, у звязку із станом здоровя.

Третя особа Департамент реєстрації Харківської міської ради направили суду пояснення, в яких просили розглянути справу за відсутності їхнього представника та прийняти рішення відповідно до норм матеріального та процесуального права.

Згідно з ч.2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Матеріалами справи встановлено, що згідно з договором дарування від 11 лютого 2014 року, посвідченому приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу, мати ОСОБА_1 ОСОБА_3 подарувала їй однокімнатну ізольовану квартиру АДРЕСА_2, загальною площею 34,2 кв.м., житловою площею 17,5 кв.м. (а.с. 19 20).

11 лютого 2014 року згідно з витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, право власності на зазначену квартиру зареєстровано за ОСОБА_1 (а.с. 21).

Відповідно до довідки про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб від 18 вересня 2018 року у квартирі зареєстровані: ОСОБА_3 та ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, (а.с. 26).

Згідно з актом від 01 жовтня 2018 року, складеному за участі ОСОБА_11, що мешкає у АДРЕСА_4, ОСОБА_12, що мешкає у АДРЕСА_5 та ОСОБА_13, що мешкає у АДРЕСА_6, ОСОБА_2 в квартирі АДРЕСА_7 зареєстрована, фактично не проживала за вказаною адресою ніколи з часу реєстрації з 18 лютого 2009 року, 15 травня 2012 року виїхала на постійне місце проживання у Ізраїль, де постійно мешкає та працює у м. Кфар Сабо (а.с. 27).

Відповідно до відповіді № 250 а/з-119-67/01 від 02 жовтня 2018 року Московського відділу поліції ГУНП у Харківській області, ОСОБА_2 за фактами перешкоджання їй у здійсненні права на мешкання у ІНФОРМАЦІЯ_6 до відділу поліції з 01 січня 2015 року не зверталася (а.с. 31).

Відповідач ОСОБА_2 квартирою за місцем реєстрації не цікавиться, в квартирі не мешкає з часу реєстрації, а саме: з лютого 2009 року, комунальні платежі не сплачує.

18.11.2016 року ОСОБА_2 надсилала на адресу ВГіРФО ХМУ УВМВС в Харківській області заяву про зняття її з реєстрації у квартирі АДРЕСА_7 (а.с. 29), однак з реєстрації вона може бути знята у разі особистого звернення. Приїхати у м. Харків тільки заради цього питання ОСОБА_2 не бажає.

Згідно з положеннями ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Частиною другою статті 405 ЦК України передбачено, що член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Пленум Верховного Суду України в частині 2 пункту 15 Постанови від 1 листопада 1996 року № 9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» розяснив, що при розгляді справи про право користування жилим приміщенням необхідно брати до уваги, що ст.33 Конституції гарантує кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, свободу пересування та вільний вибір місця проживання. Це означає, що наявність чи відсутність прописки самі по собі не можуть бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім'ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому.

Крім того, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, предявивши водночас одну із таких вимог: про позбавлення права власності на житлове приміщення; про позбавлення права користування житловим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. Така позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 16.01.2012 року (справа № 6-57цс11).

Статтею 6 Конституції України визначено право кожного на житло та передбачено, що ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Факту порушення позивачем ОСОБА_1 права ОСОБА_2 на проживання за вказаною адресою судом не встановлено. Відповідач ОСОБА_2 позов визнала та не заперечувала проти зняття її з реєстраційного обліку за адресою: АДРЕСА_3.

Відповідно до ч.4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Таким чином, визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

На підставі викладеного, суд вважає можливим задовольнити позов ОСОБА_1 та визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право користування житловою площею в однокімнатній ізольованій квартирі АДРЕСА_1; зняти ОСОБА_2 з реєстраційного обліку за вказаною адресою.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 89, 141, 206 ч.4, 258, 259, 264-265 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_7, такою, що втратила право користування житловою площею в однокімнатній ізольованій квартирі АДРЕСА_1.

Зняти ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_7, з реєстраційного обліку за адресою: АДРЕСА_3.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Харченко А.М.