Постанова

Іменем України

27 листопада 2019 року

м. Київ

справа № 373/212/16-ц

провадження № 61-36435св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Крата В. І.,

суддів: Антоненко Н. О., Дундар І. О., Журавель В. І., Краснощокова Є. В. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на заочне рішення Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 27 квітня 2016 року у складі судді Свояка Д. В. та ухвалу апеляційного суду Київської області від 30 березня

2017 року у складі колегії суддів: Журби С. О., Коцюрби О. П., Приходька К. П.

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог

У лютому 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» (далі -

ПАТ КБ «ПриватБанк») про визнання договору недійсним з моменту вчинення.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 29 січня 2013 року між нею та

ПАТ КБ «ПриватБанк» був укладений депозитний договір. Працівниками банку їй було повідомлено, що обов`язковою умовою оформлення депозитного договору є оформлення кредитної картки, після чого їй було видано кредитну картку

№ НОМЕР_1 .

При оформленні цієї кредитної картки вона підписала лише заяву на укладення договору. Вона не ознайомлювалась з умовами та правилами користування

і надання банківських послуг. Два роки вона не користувалась зазначеною карткою. Після несанкціонованого списання коштів з кредитного рахунку, незважаючи на його блокування, списання коштів без згоди позивача із цієї картки відбувалося знов, що мало ознаки шахрайських дій. Вона зверталась до ПАТ КБ «ПриватБанк» про надання договору на обслуговування карткового рахунку, але відповідач відмовив їй у цьому.

Посилаючись на порушення принципу рівності сторін договору та те, що не було дотримано форми правочину, не надано їй достовірної інформації про правочин, у тому числі щодо строку повернення кредиту, графіку погашення кредиту, відсутні відомості сукупної вартості кредиту за кожним платіжним періодом тощо, позивач просила суд визнати недійсним договір на обслуговування карткового рахунку по кредитній картці № НОМЕР_1 на отримання кредиту у національній валюті України - гривні.

Короткий зміст рішення суду першої та апеляційної інстанцій

Заочним рішенням Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 27 квітня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Київської області від 30 березня 2017 року, позов ОСОБА_1 задоволено.

Визнано недійсним договір на обслуговування кредитного рахунку по кредитній картці № НОМЕР_1 на отримання кредиту у національній валюті України - гривні, власником якої є ПАТ КБ «ПриватБанк».

Рішення суду першої та апеляційної інстанцій мотивоване тим, що при емісії кредитної картки та укладенні відповідного договору не було дотримано письмової форми договору, що відповідно до статті 1055 ЦК України свідчить про його недійсність.

Аргументи учасників справи

У квітні 2017 року ПАТ КБ «ПриватБанк» подало до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить судові рішення скасувати та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що висновки судів не відповідають фактичним обставинам справи, спірний кредитний договір відповідає вимогам частин першої-другої статті 207, частини другої статті 208 ЦК України, якими встановлено вимоги щодо письмової форми правочину, оскільки своїм підписом в анкеті-заяві позичальника клієнт висловив свою згоду, що заява разом

з Умовами та правилами складає укладений договір про надання банківських послуг.

У серпні 2017 року ОСОБА_1 подала заперечення на касаційну скаргу, вказуючи на те, що оскаржувані судові рішення є законними і обґрунтованими,

а тому підстав для їх скасування немає.

Рух справи

16 червня 2017 року ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ відкрито касаційне провадження в цій справі.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

На підставі підпункту 6 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України справу передано до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 14 листопада 2019 року справу призначено до судового розгляду.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція Верховного Суду

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Судами встановлено, що відповідач на підтвердження укладення між сторонами спірного договору саме в письмовій формі посилався на анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, яку позивач подала до банку 30 червня 2010 року. З вказаної анкети-заяви вбачається, що вона стосується платіжної картки «кредитка універсальна». Після закінчення строку дії цієї картки позивачу була видана інша картка класу «gold»

з № НОМЕР_1 відповідно до згаданої анкети-заяви 2010 року. При цьому, при видачі 29 січня 2013 року цієї картки жодних письмових договорів, заяв-анкет та інших відповідних документів між сторонами не підписувалося.

Задовольняючи позов ОСОБА_1 суд першої інстанції, з висновком якого погодився й суд апеляційної інстанції, виходив з того, що при емісії вказаної картки не було дотримано письмової форми відповідного договору, що відповідно до статті 1055 ЦК України свідчить про його недійсність. Такі висновки суд обґрунтовував тим, що відповідач, стверджуючи про наявність письмової форми договору, жодних належних доказів суду не надав.

Проте з таким висновком судів не можна погодитися з таких мотивів.

Право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, визначене частиною першою статті 15 ЦК України.

Відповідно до статей 16, 203, 215 ЦК України для визнання судом оспорюваного правочину недійсним необхідним є: пред`явлення позову однією із сторін правочину або іншою заінтересованою особою; наявність підстав для оспорення правочину; встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду. Таке розуміння визнання правочину недійсним, як способу захисту, є усталеним

у судовій практиці.

З урахуванням наведених норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення вимог або відмову в їх задоволенні.

Для визнання недійсним кредитного договору необхідним є встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду, у зв?язку з укладенням оспорюваного договору.

Згідно абзацу 1 частини першої статті 60 ЦПК України (у редакції, чинній на момент ухвалення оскаржених рішень) кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Встановивши, що відповідач підписала анкету-заяву від 30 червня 2010 року, отримувала платіжні картки (персональний ідентифікаційний номер для авторизації), користувалася кредитними коштами в межах встановленого кредитного ліміту, суди зробили помилковий висновок про недійсність договору. Перевипуск платіжних карток у подальшому, у тому числі з оформленням платіжної картки іншого класу, не свідчить про укладення іншого кредитного договору, недодержання його письмової форми та не є підставою недійсності кредитного договору.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Доводи касаційної скарги дають підстав для висновку, що оскаржені рішення ухвалені без додержанням норм матеріального права. У зв`язку з наведеним та зважаючи на те, що у справі не вимагається збирання або додаткової перевірки чи оцінки доказів, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід задовольнити частково, оскаржені рішення скасувати і ухвалити нове рішення про відмову

у позові ОСОБА_1 до ПАТ КБ «ПриватБанк» про визнання договору недійсним з моменту вчинення.

Керуючись статтями 400, 402, 409, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» задовольнити частково.

Заочне рішення Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 27 квітня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 30 березня 2017 року скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» про визнання договору недійсним з моменту вчинення відмовити.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. І. Крат

Судді: Н. О. Антоненко

І. О. Дундар

В. І. Журавель

Є. В. Краснощоков