Постанова

Іменем України

23 січня 2019 року

м. Київ

справа № 206/6078/16-ц

провадження № 61-26738св17

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду:

Коротуна В. М. (суддя-доповідач), Курило В. П., Червинської М. Є.,

учасники справи:

позивачі: ОСОБА_4, ОСОБА_5,

представник позивачів - ОСОБА_6,

відповідач - публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

представники відповідача: Крапівцева Олена Олександрівна, Данильченко Олена Олександрівна, Сокуренко Наталія Вікторівна,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Жовтневого районного суду

м. Дніпропетровська від 10 травня 2017 року в складі судді Демидової С. О. та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 20 вересня 2017 року в складі колегії суддів: Варенко О. П., Городничої В. С., Лаченкової О. В.,

В С Т А Н О В И В:

У липні 2016 року ОСОБА_4, ОСОБА_5звернулися до суду з позовом до публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») про стягнення коштів.

Позовна заява мотивована тим, що 11 листопада 2011 року між ОСОБА_4 та ПАТ КБ «ПриватБанк» укладено договір банківського вкладу

№ SAMDN7299 «Стандарт», за яким сума вкладу склала

50 000,00 грн, зі сплатою 13 % річних на строк до 11 травня 2012 року. У подальшому цей договір неодноразово продовжувався шляхом укладення додаткових угод, останній раз 12 листопада 2013 року строком до 11 травня 2014 року включно, зі сплатою 17 % річних. 28 січня 2011 року між ОСОБА_5 та ПАТ КБ «ПриватБанк» укладено договір вкладу № SAMDN9917 «Стандарт», сума вкладу за умовами якого склала 30 000,00 грн, зі сплатою 14 % річних на строк до 28 липня 2011 року. Договір також неодноразово продовжувався шляхом укладення додаткових угод, останній раз 05 лютого 2014 року строком до 28 липня 2014 року, зі сплатою 18 % річних. З квітня

2014 року позивачі неодноразово зверталися до відділень банку з заявами про повернення депозитних вкладів та процентів за ними, на що отримували відмову.

З урахуванням викладеного, ОСОБА_4, ОСОБА_5 просили суд: стягнути з відповідача на користь ОСОБА_4 грошові кошти за договором банківського вкладу в розмірі 50 000,00 грн, нараховані відсотки у розмірі 26 208,21 грн,

3 % річних у розмірі 4 231, 42 грн, індекс інфляції у розмірі 47 339,18 грн, а всього 127 778,81 грн, судові витрати та витрати, пов'язані з переїздом до іншого населеного пункту та найманням житла у м. Дніпро; стягнути з відповідача на користь ОСОБА_5 грошові кошти за договором банківського вкладу в розмірі 30 000,00 грн, нараховані відсотки у розмірі 15 300,00 грн, 3 % річних у розмірі

2 344,00 грн, індекс інфляції 25 709,09 грн, а всього 73 753,09 грн, судові витрати, в тому числі витрати, пов'язані з переїздом до іншого населеного пункту та найманням житла у м. Дніпро.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 10 травня

2017 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 20 вересня 2017 року, позов ОСОБА_4 та ОСОБА_5 задоволено частково.

Стягнуто з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_4 банківський вклад за договором № SAMDN7299 «Стандарт» від 11 листопада 2011 року в розмірі 50 000,00 грн, нараховані відсотки за користування коштами відповідно до договору в розмірі 26 208,21 грн, 3 % річних в розмірі 4 231,42 грн, індекс інфляції 47 339,18 грн.

Стягнуто з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_5 банківський вклад за договором № SAMDN9917 «Стандарт» від 28 січня 2011 року в розмірі 30 000,00 грн, нараховані відсотки за користування коштами відповідно до договору в розмірі 15 300,00 грн, 3 % річних в розмірі 2 344,00 грн, індекс інфляції 25 709,09 грн.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У задоволенні іншої частини позову відмовлено.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, виходив із того, що відповідач не виконав свої зобов'язання за договором і не повернув позивачам суми вкладів, нараховані відсотки за користування депозитними коштами, 3 % річних та індекс інфляції.

У жовтні 2017 року ПАТ КБ «ПриватБанк»подало до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій, та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що судами попередніх інстанцій не застосовано норми матеріального права, що підлягали застосуванню до правовідносин сторін, допущено порушення норм процесуального права щодо законності та обґрунтованості судового рішення, що призвело до неправильного вирішення справи.

У грудні 2017 року ОСОБА_4, ОСОБА_5подали до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ заперечення на касаційну скаргу, в якому зазначили, що рішення суду першої та апеляційної інстанцій є законними і обґрунтованими.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

На підставі підпункту 6 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України справа передана до Касаційного цивільного суду.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Встановлено, що між ОСОБА_4 та ПАТ КБ «ПриватБанк» було укладено договір банківського вкладу № SAMDN7299 на оформлення вкладу «Стандарт», 6 місяців, за умовами якого сума вкладу склала 50 000,00 грн, зі сплатою 13 % річних на строк до 11 травня 2012 року. У подальшому між

ОСОБА_4 та ПАТ КБ «ПриватБанк» укладалися додаткові угоди, зокрема остання 12 листопада 2013 року, за умовами якої строк договору продовжено до

11 травня 2014 року, зі сплатою 17 % річних.

Також між ОСОБА_5 та ПАТ КБ «ПриватБанк» 28 січня 2011 року укладено договір № SAMDN9917 «Стандарт» з щомісячними виплатами, за умовами якого сума склала 30 000,00 грн, зі сплатою 14 % річних на строк до

28 липня 2011 року. У подальшому між сторонами укладалися додаткові угоди, зокрема остання 05 лютого 2014 року, за умовами якої строк дії договору подовжено до 28 липня 2014 року, зі сплатою 18 % річних.

Позивачі неодноразово звертались до відповідача з заявами про повернення суми вкладу та нарахованих відсотків, проте банк зазначені вимоги не виконав та грошові кошти не повернув.

Доказів повернення ПАТ КБ «ПриватБанк» позивачам суми банківських вкладів та нарахованих процентів за ними матеріали справи не містять, тобто відповідач не виконав взяті на себе договірні зобов'язання, внаслідок чого за договорами виникла заборгованість.

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутністю таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною першої статті 530 ЦК України визначено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (частина перша статті 629 ЦК України).

Згідно із статтею 610 ЦК України порушення зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до частини першої статті 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона, що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку , встановлених договором.

Згідно з частиною першою статті 1059 ЦК України договір банківського вкладу укладається в письмовій формі. Письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. За частиною першою статті 1075 ЦК України договір банківського рахунку розривається за заявою клієнта у будь-який час.

Відповідно до частини першої, другої статті 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад).

Згідно з частиною п'ятою статті 1061 ЦК України проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунка вкладника з інших підстав.

Згідно із частиною другою статті 625 ЦК України в разі порушення грошового зобов'язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (стаття 212 ЦПК України 2004 року), з урахуванням встановлених обставин і вимог (статей 10, 60 ЦПК України

2004 року),встановивши, що відповідач не виконав свої зобов'язання за договорами та не повернув позивачам суми вкладів, внаслідок чого виникла заборгованість, яка підлягає стягненню з відповідача, з урахуванням положень частини другої статті 625 ЦК України.

Докази та обставини, на які посилається заявник в касаційній скарзі, були предметом дослідження судами першої та апеляційної інстанцій та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судами попередніх інстанцій були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані рішення - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.

Відповідно до частини 3 статті 436 ЦПК України суд касаційної інстанції у постанові за результатами перегляду оскаржуваного судового рішення вирішує питання про поновлення його виконання (дії).

Враховуючи те, що ухвалою судді Верховного Суду від 29 травня 2018 року зупинено виконання рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 10 травня 2017 року до закінчення касаційного провадження, тому виконання рішення на підставі частини 3 статті 436 ЦПК України підлягає поновленню.

Керуючись статтями 400, 401, 416, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 10 травня

2017 року та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 20 вересня 2017 року залишити без змін.

Поновити виконання рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 10 травня 2017 року.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: В. М. Коротун

В. П.Курило

М. Є.Червинська