РІШЕННЯ

Іменем України

28.11.2019 м. Жашків

Жашківський районний суд Черкаської області

у складі: головуючого судді - Шимчика Р.В.,

за участю секретарів судового засідання - Середюк О.А.,

-Коломієць С.В.,

позивачки - ОСОБА_1 ,

представника позивача-адвокатки - Шквири С.В.,

відповідача - ОСОБА_2 ,

представника відповідача-адвокатки - Швиденко М.Ю.,

розглянувши у порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні у залі суду м. Жашків цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя,

ВСТАНОВИВ:

Позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, посилаючись на наступні обставини.

23 травня 2005 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було зареєстровано шлюб, актовий запис №3, зареєстрований виконавчим комітентом Нагірнянської сільської ради Жашківського району Черкаської області.

Рішенням Жашківського районного суду Черкаської області від 22 липня 2016 року шлюб між сторонами було розірвано.

Від шлюбу позивачка та відповідач мають неповнолітню доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

За час спільного проживання за спільні гроші було придбано автомобіль JAC HFC1020K, 2006 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 .

У червні 2009 року позивачкою було придбано лотерею «Хто там» і всі реквізити у ній були заповнені на відповідача. Куплений білет був виграшний і відповідача було запрошено до студії телепередачі «Хто там», де він виграв автомобіль ЗАЗ LANOS, 2009 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_2 .

Автомобілем ЗАЗ LANOS користувалися усі члени сім`ї, а саме: возили дитину до школи, на базар, роботу, по справах сім`ї.

Статтею 61 СК України передбачено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Речі для професійних занять (музичні інструменти, оргтехніка, лікарське обладнання тощо), придбані за час шлюбу для одного з подружжя, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

У відповідності до ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Приблизна вартість спірного майна становить 185766 грн., а саме: автомобіля ЗАЗ LANOS - 113533 грн., автомобіля JAC HFC1020K - 72233 грн.

А тому як відповідач, так і позивачка має право на Ѕ частину зазначеного майна.

Згідно ч.1 ст.71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі.

При наявності двох автомобілів є можливість виділити кожному по одній машині.

У даний час виникло питання поділу спільно нажитого майна, проте відповідач у добровільному порядку не має наміру вирішити даний спір.

У зв`язку з вказаними вище обставинами позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою та просила визнати за нею право власності на автомобіль ЗАЗ LANOS, 2009 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_2 , а у власності ОСОБА_2 залишити автомобіль JAC HFC1020K, 2006 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 . Судові витрати стягнути з відповідача.

02 жовтня 2018 року на підставі ухвали Жашківського районного суду Черкаської області у справі було відкрито провадження.

23 жовтня 2018 року відповідач ОСОБА_2 на позовну заяву подав відзив, в якому позовні вимоги не визнав та просив залишити їх без задоволення, зазначивши наступне. У позовній заяві зазначено, що за час спільного проживання нами придбано автомобіль JАС 2006 року ДЗН НОМЕР_1 , і це відповідає дійсності, але придбано вище згаданий автомобіль не за спільні кошти подружжя, а за кошти, які були отримані 27.02.2007р. по борговій розписці у його брата ОСОБА_2 з метою придбання автомобіля та в подальшому за допомогою автомобіля займатися підприємницькою діяльністю (забезпечувати власний магазин (вагончик) товарами для подальшої їх реалізації). Згідно боргової розписки було взято зобов`язання про повернення коштів у сумі 10000 (десять тисяч) американських доларів до 01.05.2017р. Автомобіль JАС 2006 року випуску ДЗН НОМЕР_1 було придбано у торгівельній організації 22.03.2007р. і він спочатку був зареєстрований по тимчасовому талону, а з 10.07.2007р. відбулася зміна облікових даних та автомобіль поставлений на постійний облік.

На даний час кошти по борговій розписці не повернуто. Після придбання автомобіля відповідач зареєструвався приватним підприємцем, а саме 17.01.2008р. та кілька років займався підприємницькою діяльністю на цьому автомобілі. Кошти отримані від підприємницької діяльності використовував на потреби сім`ї. 17.05.2012р. у зв`язку з тим, що підприємництво не приносило доходу, відповідач припинив ведення підприємницької діяльності.

У позивачки та відповідача не було коштів для придбання автомобіля із салону так як на той період він взагалі не працював, позивачка працювала в Жашківському районному споживчому товаристві економістом та отримувала мінімальну заробітну плату, за яку на той час вони не могли придбати нового автомобіля.

Відповідно до частини третьої статті 61 СК України якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Частина четверта статті 65 СК України встановлює, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. До складу майна, що підлягає поділу, входить загальне майно, наявне у подружжя на час розгляду справи, і те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї. Таким чином, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то цивільні права та обов`язки за цим договором виникають в обох із подружжя. Оскільки кошти по борговій розписці ще не повернуті, то на даний час поділ автомобіля чи присудження його одному із подружжя неможливий оскільки автомобіль придбаний не за кошти, що належали позивачці та відповідачу.

Що стосується автомобіля ЗАЗ LANOS, 2009 року випуску, д.н.з. НОМЕР_2 , відповідач зазначив, що 07 квітня 2009 року йому на день народження його друзі подарували лотерейний білет «ХТО ТАМ» оскільки знали про те, що відповідач грає в лотереї і йому це подобається, в подальшому він особисто через свій телефон зареєстрував подарований білет для участі у грі у студії. У подальшому йому зателефонували та запросили взяти участь у грі в студії де 06.06.2009р. ОСОБА_2 виграв автомобіль. 18.11.2009р. даний автомобіль був поставлений на облік.

Квиток був особистою власністю відповідача, оскільки був подарований йому на день народження, завдяки якому він виграв автомобіль, а тому автомобіль ЗАЗ LANOS, 2009 року випуску, д.н.з. НОМЕР_2 , є його особистою власністю та не підлягає поділу.

Позивачка просить автомобіль ЗАЗ LANOS, 2009 року випуску, д.н.з. НОМЕР_2 , передати у її власність, а йому залишити інший автомобіль, який технічно несправний. Звертає увагу на те, що з моменту отримання автомобіля тільки відповідач особисто ним керував, так як має право на керування автомобілем, досвід керування, має на утримані двох літніх людей, та за допомогою автомобіля здійснює їх догляд у частині підвезення до медичних закладів при необхідності та підвезення медичних працівників до людей якими він опікується.

Стаття 57 СК України визначає перелік видів особистої приватної власності одного із подружжя та підстави її набуття.

Підстави набуття права спільної сумісної власності подружжя (тобто перелік юридичних фактів, які складають підстави виникнення права спільної сумісної власності на майно подружжя) визначені в ст.60 СК України.

За змістом цієї норми майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловіку на праві спільної сумісної власності.

Таким чином, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але і спільністю участі подружжя коштами або працею в набутті майна. Тобто, застосовуючи цю норму права (ст.60 СК України) та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття є спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

У судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 та її представник - адвокатка Шквира С.В. позовні вимоги підтримали повністю та просили їх задовольнити у повному обсязі.

У судовому засіданні відповідач ОСОБА_2 та його представник - адвокатка Швиденко М.Ю. позовні вимоги не визнали та просили відмовити в їх задоволенні.

Суд, вислухавши пояснення позивачки, відповідача та їх представників, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

У відповідності до положень ч.1 ст.2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Ч.1 ст.4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленному цим Кодеком, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно частин 1, 2 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Положеннями ч.1 ст.19 ЦПК України передбачено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи що, виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Судом установлені наступні обставини.

Позивачка ОСОБА_1 з 23.05.2003р. перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем ОСОБА_2 , який рішенням Жашківського районного суду Черкаської області від 22 липня 2016 року було розірвано.

Установлено, що за період шлюбу подружжя придбало наступне майно, а саме:

автомобіль JAC HFC1020K, 2006 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 , та автомобіль ЗАЗ LANOS, 2009 року випуску, д.н.з. НОМЕР_2 , що підтверджується копіями свідоцтв про реєстрацію транспортних засобів серії НОМЕР_3 та серії НОМЕР_4 .

17 січня 2008 року ОСОБА_2 зареєструвався як фізична особа-підприємець, що підтверджується копією свідоцтва про державну реєстрацію №0001815.

Згідно із ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Позивачка ОСОБА_1 звертаючись до суду з позовними вимогами, просила суд поділити спільне сумісне майна подружжя за кожним із подружжя в рівних частках.

Статтею 60 Сімейного кодексу України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить подружжю на праві спільної сумісної власності.

У відповідності до ст.61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Речі для професійних занять (музичні інструменти, оргтехніка, лікарське обладнання тощо), придбані за час шлюбу для одного з подружжя, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Ч.1 ст.63 СК України передбачено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Зі змісту вищевказаних свідоцтв про реєстрацію транспортних засобів серії НОМЕР_3 та серії НОМЕР_4 вбачається, що майно, а саме: автомобіль JAC HFC1020K, 2006 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 , та автомобіль ЗАЗ LANOS, 2009 року випуску, д.н.з. НОМЕР_2 , зареєстровані на ім`я ОСОБА_2 .

У позовній заяві позивачка вказала, що автомобіль ЗАЗ LANOS, 2009 року випуску, д.н.з. НОМЕР_2 , був придбаний відповідачем за кошти, виграні на підставі лотерейного білету «ХТО ТАМ», який вона сама придбала і вписала в нього дані відповідача, а автомобіль JAC HFC1020K, 2006 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 , було придбано за час спільного проживання за спільні гроші.

01 листопада 2018 року Жашківським районним судом Черкаської області було постановлено ухвалу про витребування у Державної лотереї «М.С.Л.» відомостей про участь ОСОБА_2 у розіграші лотереї «ХТО ТАМ».

На виконання ухвали суду від 01.11.2018р. про витребування відомостей оператор державних лотерей ТОВ «М.С.Л.» повідомив, що за проханням ОСОБА_2 його виграш 02.11.2009р. було перераховано оператором на р/р 9903 АТ «Українська автомобільна корпорація» для придбання автомобіля ЗАЗ LANOS. Інформація щодо надання ОСОБА_2 документів для підтвердження отримання виграшу відсутня.

Відповідач у відзиві заперечував з приводу придбання автомобіля автомобіль JAC HFC1020K, 2006 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 , за спільні кошти подружжя, надавши копію розписки, зякої вбачається, що ОСОБА_2 27 лютого 2007 року отримав кошти для придбання автомобіля в сумі 10000 американських доларів від ОСОБА_2 . Дані кошти ОСОБА_2 зобов`язався повернути до 01.05.2017р.

Також зазначив, що лотерейний білет «ХТО ТАМ» був подарований йому друзями, а тому належав йому на праві особистої приватної власності, але при цьому не надав належних доказів, які б підтверджували даний факт.

Ст.57 СК України передбачено, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка є:

1) майно, набуте нею, ним до шлюбу;

2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування;

3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто;

4) житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду";

5) земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України.

2. Особистою приватною власністю дружини та чоловіка є речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть тоді, коли вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя.

3. Особистою приватною власністю дружини, чоловіка є премії, нагороди, які вона, він одержали за особисті заслуги.

Суд може визнати за другим з подружжя право на частку цієї премії, нагороди, якщо буде встановлено, що він своїми діями (ведення домашнього господарства, виховання дітей тощо) сприяв її одержанню.

4. Особистою приватною власністю дружини, чоловіка є кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, яка їй, йому належала, а також як відшкодування завданої їй, йому моральної шкоди.

5. Особистою приватною власністю дружини, чоловіка є страхові суми, одержані нею, ним за обов`язковим особистим страхуванням, а також за добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою приватною власністю кожного з них.

6. Суд може визнати особистою приватною власністю дружини, чоловіка майно, набуте нею, ним за час їхнього окремого проживання у зв`язку з фактичним припиненням шлюбних відносин.

7. Якщо у придбання майна вкладені крім спільних коштів і кошти, що належали одному з подружжя, то частка у цьому майні, відповідно до розміру внеску, є його особистою приватною власністю.

Виходячи з аналізу вищевказаної норми, позивачкою не доведено придбання нею лотерейного білету «ХТО ТАМ» за власні кошти, а відповідачем у свою чергу не доведено,що лотерейний білет «ХТО ТАМ» був подарований йому друзями і належав йому на праві особистої приватної власності.

Що стосується автомобіля JАС 2006 року ДЗН НОМЕР_1, судом установлено, що даний автомобіль було придбано за кошти, які були отримані відповідачем 27.02.2007р. по борговій розписці (договору), і він в подальшому використовувався для зайняття підприємницькою діяльністю та в інтересах сім`ї, тому гроші, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя (ч.2 ст.61 СК України).

Отже, лотерейний білет «ХТО ТАМ» та обидва транспортні засоби були придбані за час шлюбу, а тому є спільним майном подружжя.

Згідно ч.1 ст.69 Сімейного кодексу України, подружжя має право на поділ майна, незалежно від розірвання шлюбу.

Згідно ст.70 Сімейного кодексу України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними.

Відповідно до ч.3 ст.368 Цивільного кодексу України майно, набуте подружжям під час шлюбу, є їх спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

На підставі ст.369 Цивільного кодексу України співвласники майна, що знаходиться у спільній сумісній власності, володіють та користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсними та поділ спільного майна подружжя» спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них; продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо.

Таким чином, факт придбання позивачкою та відповідачем автомобілів JAC HFC1020K, 2006 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 , та ЗАЗ LANOS, 2009 року випуску, д.н.з. НОМЕР_2 , які зареєстровані на ім`я ОСОБА_2 , за час шлюбу подружжям знайшов своє підтвердження у суді, а той факт, що воно зареєстровано на одного з подружжя, не позбавляє іншого права на частку у такому майні.

Отже, Сімейним кодексом України установлено, що майно набуте в період шлюбу належить чоловіку та дружині в рівних долях.

Ч.1 ст.71 СК України передбачено, що майно, яке є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Отже, при наявності двох транспортних засобів є можливість виділити кожному в натурі по одному автомобілю.

Отже, як відповідач так і позивачка мають рівні умови здійснення своїх прав, а тому майно, яке знаходиться у їхній спільній частковій власності може бути поділене в натурі.

Ст.370 ЦК України визначено, що співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності, крім випадків, установлених законом. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 цього Кодексу.

Згідно ст.372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Договір про поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності, укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

Поняття спільної часткової власності визначено в частині першій статті 356 ЦК України як власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності.

Отже, право спільної часткової власності - це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле.

Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно в цілому. Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними процентами від цілого чи у дробовому вираженні.

Згідно ч.3 ст.358 ЦК України кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Частинами 1 та 2 ст.364 ЦК України передбачено, що співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки.

У відповідності до ч.1 ст.183 ЦК України неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення.

Виходячи з аналізу змісту норм статей 183, 358, 364 ЦК України можна дійти висновку, що виділ часток (поділ) рухомого майна, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін буде виділено рухоме майно, яке за розміром відповідає розміру часток співвласників у праві власності.

15 грудня 2018 року на підставі ухвали Жашківського районного суду Черкаської області у даній справі було призначено судову товарознавчу експертизу.

Згідно висновку судової автотоварознавчої експертизи автомобіля ЗАЗ LANOS, д.н.з. НОМЕР_2 , від 12.03.2019р. ринкова вартість даного автомобіля становить 81033,00 грн., або 3080,00 доларів США при курсі НБУ на дату експертизи 26,31 грн. за 1 долар США.

Згідно висновку судової автотоварознавчої експертизи автомобіля JAC HFC1020K, д.н.з. НОМЕР_1 , від 12.03.2019р. ринкова вартість даного автомобіля становить 59828,00 грн., або 2274,00 доларів США при курсі НБУ на дату експертизи 26,31 грн. за 1 долар США.

Різниця у ринковій вартості автомобілів складає 10602,50 грн.

Отже, після поділу спільного майна в натурі частка позивачки стане більшою за ідеальну, тому суд вважає за необхідне стягнути з позивачки на користь відповідача грошову компенсацію в сумі 10602,50 грн.

Частиною 1 статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч.2 ст.76 ЦПК України ці данні встановлюються на підставі письмових, речових і електронних доказів; висновків експертів; показань свідків.

Згідно ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до уваги докази, які не стосуються предмета доказування.

Ч.1 ст.80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

У відповідності до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із ч.ч.1, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З урахуванням вищеустановленого, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивачки ОСОБА_1 до відповідача ОСОБА_2 про поділ майна подружжя є цілком обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

У відповідності до ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Статтею 141 ЦПК України встановлено порядок розподілу судових витрат між сторонами.

При зверненні до суду з позовною заявою позивачкою ОСОБА_1 був сплачений судовий збір в сумі 938 грн. 12 коп., що підтверджується квитанцією від 07.09.2018р.

Станом на 01.01.2018р. ставка судового збору становила 704 грн. 30 коп.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі: зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Оскільки позивачкою при зверненні до суду з позовною заявою судовий збір був сплачений у більшому розмірі ніж установлено законом, їй підлягає поверненню з державного бюджету надлишково сплачена сума судового збору, а саме 224 грн. 52 коп.

У ході судового розгляду позивачкою було сплачено 3000 грн. за проведення судової товарознавчої експертизиавтомобілів JAC HFC1020K, д.н.з. НОМЕР_1 , та ЗАЗ LANOS, д.н.з. НОМЕР_2 , що підтверджується квитанцією від 12.03.2018р.

Частиною 1 статті 137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

У відповідності до п.1 ч.2 ст.137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Згідно ч.ч.3,4 ст.137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Адвокаткою Шквирою С.В. 07.09.2018р. подано до суду попередній розрахунок суми судових витрат та квитанцію №79 від 07.09.2018р. на суму 3524 грн. 00 коп. за участь в судовому засіданні, але при цьому не надано детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги у даній справі, тому суд вважає за необхідне відмовити у стягненні витрат за правничу допомогу.

Оскільки позовні вимоги позивачки задоволено повністю, судові витрати окрім витрат на правничу допомогу підлягають стягненню з відповідача на користь позивачки.

На підставі викладеного та керуючись Пленумом Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсними та поділ спільного майна подружжя», п.1 ч.1 ст.7 Закону України «Про судовий збір», ст.ст.57, 60, 61, 63, 69, 70, 71 Сімейного кодексу України, ст.ст.183, 358, 364, 368, 369, 370, 372 ЦК України, ст.ст.2, 4, 12, 13, 19, 76, 77, 78, 80, 81, 133, 137, 141, 247, 258, 263, 265, 272-273, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на автомобіль ЗАЗ LANOS, 2009 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_2 , вартістю 81033 грн. 00 коп.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на автомобіль JAC HFC1020K, 2006 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , вартістю 59828 грн. 00 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошову компенсацію в сумі 10602 (десять тисяч шістсот дві) гривні 50 копійок.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати: суму сплаченого судового збору при поданні позовної заяви до суду в розмірі 704 (сімсот чотири) гривні 30 копійок, 3000 (три тисячі) гривень 00 копійок за проведення судової товарознавчої експертизи, всього 3704 (три тисячі сімсот чотири) гривні 30 копійок.

У частині стягнення витрат ОСОБА_1 на правничу допомогу - відмовити.

Повернути з державного бюджету ОСОБА_1 суму надлишково сплаченого судового збору в розмірі 224 (двісті двадцять чотири) гривні 52 копійки.

Рішення може бути оскаржено безпосередньо до суду апеляційної інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

У відповідності до п.п. 15.5 п. 5 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення буде складено 06 грудня 2019 року.

Головуючий суддя: Роман Васильович Шимчик