Ухвала

09 грудня 2019 року

м. Київ

справа № 242/1882/17

провадження № 61-31466св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Русинчука М. М. (суддя-доповідач), Антоненко Н. О., Журавель В. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

третя особа - ОСОБА_3 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу апеляційного суду Донецької області від 05 жовтня 2017 року у складі колегії суддів: Новосядлої В. М., Дундар І. О., Хейло Я. В.,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа - ОСОБА_3 , про визнання недійсним правочину та переведення прав покупця, визнання права власності та витребування майна з чужого незаконного володіння.

В обґрунтування позовних вимог зазначав, що укладений 03 травня 2012 року його сином ОСОБА_2 договір купівлі-продажу автомобіля Subaru Forester, 2007 року випуску, насправді укладався ним. Саме він надавав для купівлі цього автомобіля гроші, а також він мав намір використовувати цей автомобіль, тому зазначений договір купівлі-продажу в частині особи-покупця є недійсним з переведенням права покупця на позивача.

Крім того, просив визнати за ним право власності на спірний автомобіль та витребувати його з чужого незаконного володіння ОСОБА_2 .

Рішенням Селидівського міського суду Донецької області від 20 липня 2017 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що відповідачем ОСОБА_2 фактично було укладено договір купівлі-продажу автомобіля Subaru Forester, 2007 року випуску, (номер шасі НОМЕР_4 , об`єм двигуна 2457, колір сірий), державний номер НОМЕР_3 , але позивачем не були доведені підстави визнання правочину недійсним або нікчемним. Разом з цим, суд першої інстанції визнав факт укладення договору купівлі-продажу автомобіля і надав оцінку твердженням позивача щодо його недійсності.

Ухвалою апеляційного суду Донецької області від 05 жовтня 2017 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про визнання мирової угоди відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні заяви про визнання мирової угоди, апеляційний суд дійшов висновку, що вона суперечить нормам ЦК України, які регулюють відносини щодо укладення угод, визнання права власності за рішенням суду, Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 07 вересня 1998 року № 1388, та нормам процесуального права щодо надання доказів при розгляді цивільних справ.

Рішенням апеляційного суду Донецької області від 05 жовтня 2017 року рішення Селидівського міського суду Донецької області від 20 липня 2017 року скасовано, у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Апеляційний суд вказав, що позивачем не було доведено факт укладення договору купівлі-продажу автомобіля, тому суд першої інстанції передчасно дійшов висновку про відмову у задоволенні позову про визнання договору недійсним, визнання за ним права власності та витребування майна із чужого незаконного володіння. З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 з інших, ніж зазначенні у рішенні суду першої інстанції, підстав.

У листопаді 2017 року ОСОБА_1 подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права,крім іншого, просить скасувати ухвалу апеляційного суду Донецької області від 05 жовтня 2017 року.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 08 листопада 2017 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Селидівського міського суду Донецької області від 20 липня 2017 року, рішення апеляційного суду Донецької області від 05 жовтня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Донецької області від 05 жовтня 2017 року. Витребувано цивільну справу № 242/1882/17 із Селидівського міського суду Донецької області.

На виконання вимог підпункту 4 пункту 1 Розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України 29 травня 2018 року справа передана до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів Верховного Суду вважає, що касаційне провадження за касаційною ОСОБА_1 на ухвалу апеляційного суду Донецької області від 05 жовтня 2017 року підлягає закриттю з огляду на наступне.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до положень пункту 2 частини першої статті 324 ЦПК України (в чинній на час звернення до суду із касаційною скаргою редакції) сторони та інші особи, які беруть участь у справі, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права, свободи чи обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку ухвали суду першої інстанції, вказані у пунктах 1, 3, 4, 13, 14, 15, 16, 17, 18, 20, 24, 25, 26, 27, 28, 29, 31-33 частини першої статті 293 цього Кодексу, після їх перегляду в апеляційному порядку і ухвали апеляційного суду, якщо вони перешкоджають подальшому провадженню у справі.

Ухвала апеляційного суду Донецької області від 05 жовтня 2017 року про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про визнання мирової угодине підлягала оскарженню в касаційному порядку на підставі пункту 2 частини першої статті 324 ЦПК України (в чинній на час звернення до суду із касаційною скаргою редакції), оскільки вона постановлена апеляційним судом та не перешкоджає подальшому провадженню у справі.

Не передбачено право оскарження зазначеної ухвали в касаційному порядку частиною першою статті 389 ЦПК України (в редакції Закону від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII).

Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду, як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді може бути більш формальною (Levages Prestations Services v. France, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; Brualla Gomez De La Torre v. Spain, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).

Ураховуючи наведене, колегія суддів Верховного Суду дійшла висновку, що касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу апеляційного суду Донецької області від 05 жовтня 2017 року, у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - ОСОБА_3 , про визнання недійсним правочину та переведення прав покупця, визнання права власності та витребування майна з чужого незаконного володіння, відкрито помилково, а тому підлягає закриттю.

Керуючись статтею 389 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу апеляційного суду Донецької області від 05 жовтня 2017 рокуу справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - ОСОБА_3 , про визнання недійсним правочину та переведення прав покупця, визнання права власності та витребування майна з чужого незаконного володіння закрити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді М. М. Русинчук

Н. О. Антоненко

В. І. Журавель