Провадження № 2/325/82/2019
Справа № 325/45/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2019 року Приазовський районний суд Запорізької області у складі головуючого судді Пантилус О.П., за участю секретаря Орманджи Ф.К., розглянувши в смт.Приазовське Запорізької області у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом акціонерного товариства комерційного банку "ПРИВАТБАНК" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором;

ВСТАНОВИВ:

позивач АТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача ОСОБА_1 на користь АТ КБ "ПриватБанк заборгованість за кредитним договором № б/н від 28 січня 2014 року у розмірі 33971,80 грн. та судові витрати - 1921,00 грн., з підстав, передбачених ст.ст. 526, 610, 1054 ЦК України.

Позов обґрунтований тим, що згідно укладеного між АТ КБ «ПРИВАТБАНК» і ОСОБА_1 договору б/н від 28 січня 2014 року, відповідач отримав кредит у розмірі 300 гривень, у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач, згідно ч.1 ст.634 ЦК України, підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом із Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами банку, які викладені на банківському сайті, складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Згідно пунктів 2.1.1.2.3., п.2.1.1.2.4 Умов та правил надання банківських послуг відповідач надав згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, і надав право банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. Відповідач зобов'язався слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення Овердрафту. Договором, який є укладеним відповідно до ч.2 ст.639, ч.2 ст.638, ч.2 ст.642 ЦК України, передбачені порядок та умови погашення кредиту і заборгованості по ньому, сплата нарахованих в період користування кредитом відсотків, комісії за користування кредитом та інших витрат, а також наслідки невиконання умов договору. Відповідно до п. 2.1.1.5.5 Умов та правил надання банківських послуг позичальник зобовязався погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором. Відповідач свої зобовязання по поверненню кредиту та відсотків не виконав, внаслідок чого станом на 28 листопада 2018 року утворилась заборгованість в сумі 33971,80 грн., яка складається із: 3857,40 грн. заборгованість за кредитом; 25520,50 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; 2500,00 грн. - заборгованість за пенею, а також штрафу відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. - штраф (фіксована частина) і 1593,90 грн. - штраф (процентна складова). На теперішній час відповідач продовжує ухилятися від виконання зобовязання і заборгованість за договором не погашає, що є порушенням законних прав та інтересів АТ КБ ПРИВАТБАНК .

Ухвалою судді від 21 січня 2019 року відкрито спрощене позовне провадження і справа призначена до розгляду по суті на 14.02.2019 року з повідомленням (викликом) учасників справи.

29.01.2019 року до суду надійшов лист позивача на виконання ухвали суду з поясненням щодо строку кредитної картки до 08/16.

14 лютого 2019 року ухвалою судді на підставі п.2 ч.2 ст. 223 ЦПК України розгляд справи відкладено на 12 березня 2019 року, оскільки представник відповідача вперше не прибув в судове засідання з поважної причини, про що подав письмове клопотання з підтвердженням поважності неявки.

Представник позивача ОСОБА_2, яка діє на підставі довіреності № 8332-К-Н-О, в судове засідання не зявилася, але в матеріалах справи міститься заява, в якій вона просить розглядати справу за відсутності представника банку, позовні вимоги підтримує.

Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не зявився, про дату, час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

Представник відповідача ОСОБА_3, який діє на підставі ордеру про надання правової допомоги серії ЗП № 093799 від 13.02.2019 року, в судове засідання не зявився, надав заяву про розгляд справи за його відсутністю та без участі відповідача.

18 Лютого 2019 року представником відповідача ОСОБА_3 подано відзив на позовну заяву, в якому він заперечуючи проти позову, зазначив, що відповідачу був встановлений кредитний ліміт у розмірі 300,00 гривень. АТ КБ «ПриватБанк» не надано жодних доказів збільшення кредитного ліміту до суми 3857,40 гривень. Отже, вимоги про стягнення боргу за кредитом в сумі 3857, 40 грн. та вимоги про стягнення суми відсотків, пені та штрафу нараховані на зазначену заму заборгованості є необґрунтованими. Строк дії кредитної картки визначений до серпня 2016 року, останнім днем дії кредитного договору є 31.08.2016 року. Враховуючи правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 28.03.2018 року у справі № 444/9519/12 вся заборгованість нарахована після 31.08.2016 року є незаконною. Згідно наданого позивачем розрахунку, відповідач станом на 30.09.2016р. (наступна дата після закінчення строку договору) має заборгованість за кредитом 57,37грн., за відсотками 773,10грн., за пенею 0, всього 830,47грн. і тільки ця сума заборгованості підтверджена та може бути стягнута з відповідача. Відповідно до ст.ст. 258, 261 ЦПК України пеня та штраф у період з 22.12.2017 рок по 22.12.2018 року не можуть бути стягнуті, оскільки строк договору сплив. Збільшена позовна давність, що передбачена в Умовах і правилах надання банківських послуг, які не підписані відповідачем не відповідає вимогам закону та не визнається відповідачем, тому суд повинен застосовувати встановлену законом позовну давність. У відзиві просить застосувати позовну давність до вимог, в задоволенні позову відмовити.

Дослідивши зібрані у справі докази у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню виходячи з наступного.

Згідно зі статтею 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, відповідно до яких кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ч.3 ст.12 ЦПК України).

Під час розгляду справи судом встановлено, що 28 січня 2014 року між позивачем та відповідачем ОСОБА_1 був укладений договір, шляхом ознайомлення відповідача з Умовами та правилами надання банківських послуг і підписанням відповідачем анкети-заяви про приєднання до Умов і правил надання банківських послуг, згідно з яким відповідач отримав у позивача кредитну картку, відповідно до тарифів якої позивач надав відповідачу кредит в сумі 300,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, обумовивши пунктами 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 Умов і правил надання банківських послуг, право банку на зміну (збільшення або зменшення) кредитного ліміту в будь-який момент.

Відповідно до п. 2.1.1.1 Умов і правил надання банківських послуг, банк видає клієнту картку на підставі заяви, належно заповненої і підписаної клієнтом.

Згідно витягу з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», відповідач мав погашати кредит щомісячно до 25 числа кожного місяця в сумі 7 % від розміру заборгованості, але не менше 50 грн.

Згідно довідки банку, ОСОБА_1 на підставі укладеного договору 28.01.2014р. отримав у позивача кредитну картку № 733881 з терміном дії до 08/16.

Відповідно до п.2.1.1.5.5 Умов та правил надання банківських послуг позичальник зобовязався погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором.

Відповідачем зобовязання по сплаті кредиту не виконувались належним чином, внаслідок чого утворилась заборгованість.

Згідно наданого банком розрахунку заборгованості, відповідачем до 03.02.2014 року використані кредитні кошти в сумі 4785,76 гривень та останній платіж здійснено 18 липня 2016 року. Починаючи з серпня 2016 року у відповідача почала виникати безперервна прострочена заборгованість за кредитом, у звязку з чим банком нарахована позичальнику сума заборгованості станом на 28 листопада 2018 року в сумі 3857,40 грн. заборгованість за кредитом; 25520,50 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом.

В силу ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до статей 525-527, 530 ЦК України зобовязання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до вказівок закону або договору, одностороння відмова від виконання зобовязання не допускається.

Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Наслідки порушення договору позики, які відповідно до ст.1054 ЦК України, застосовуються до відносин за кредитним договором, передбачені ст.1050 ЦК України, згідно якої, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

При цьому, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання (ст.625 ЦК України)

Виконання зобовязання може забезпечуватися, зокрема, неустойкою (ч.1 ст.546 ЦК).

Доказів належного виконання зобовязань по сплаті кредиту відповідачем надано не було.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст..257 ЦК України), а спеціальна позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені), згідно ч.2 ст.258 ЦК України.

Частиною 1 статті 259 ЦК визначено, що позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін, а договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Стороною у спорі (відповідачем), згідно відзиву на позовну заяву, заявлено про сплив позовної давності, що є підставою для її застосування судом при вирішенні справи.

При цьому зазначений в Умовах і Правилах надання банківських послуг строк позовної давності в 50 років суд не приймає до уваги, так як представником відповідача у відзиві вказано, що відповідач при укладенні кредитного договору не був повідомлений в установленому законом порядку про збільшення строку позовної давності, такі умови позичальником не підписувались і окрема угода з цього приводу не укладалась, що суперечить наведеним нормам закону. Відповідно, позивачем не доведено надання позичальником добровільної і свідомої згоди на збільшення строку позовної давності, відповідно до вимог ч.1 ст.259 ЦК України.

Згідно ст..253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Відповідно до пункту 2.1.1.2.11 Умов та правил карта діє до останнього дня місяця, зазначеного на титульній стороні карти включно.

Згідно з вищенаведеним пунктом 2.1.1.2.11 Умов та правил, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку.

За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - зі спливом останнього дня дії картки. Наведений висновок відповідає правовим позиціям Верховного Суду у постановах від 07.02.2018 року № 751/5977/17, від 30.05.2018 року № 181/467/17.

Виходячи з наведених норм закону та умов кредитування сума заборгованості по тілу кредиту 3857,40 грн., яка визнана відповідачем тільки у розмірі 300,00 гривень, підлягає стягненню в повному обємі, оскільки строк позовної давності щодо суми кредиту не можна вважати таким, що сплив, так як він розпочав перебіг з 01.09.2016 року (після закінчення строку дії кредитної картки), а з позовом до суду банк звернувся 29.12.2018 року (за даними поштового штемпеля на конверті про відправку з м.Дніпра), тобто у межах трирічного строку позовної давності.

Щодо стягнення заборгованості за процентами встановлене наступне.

Згідно з приписами ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики (ч.1 ст.1048 ЦК України).

Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Враховуючи викладене, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред'явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов'язання.

Згідно ч.4 ст.263 ЦПК при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Суд, вирішуючи цю справу, враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постанові ОСОБА_4 Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12.

З огляду на вказане проценти, що незаконно нараховані з 01.09.2016 року по 28.11.2018 року (після закінчення строку кредитної картки) в розмірі 25034,65 грн. стягненню не підлягають.

Згідно розрахунку позивача, станом на день закінчення строку дії кредитної картки (31.08.2016), в межах трирічного строку позовної давності нарахована заборгованість зі сплати процентів в розмірі 485,85 гривень, яка підлягає стягненню із відповідача.

Щодо вимог про стягнення пені суд, відповідно до наведених норм закону та відзиву на позов представника відповідача про застосування строків позовної давності в один рік, стягує пеню, нараховану позивачем в межах строку давності - в період із 29 грудня 2017 по день звернення до суду, що згідно розрахунку становить 1000,00 гривень (від всього нарахованої суми пені 2500,00 грн. віднято суму пені нарахованої в період до 29.12.2017 року 1500,00грн.).

Позивачем нарахований штраф в розмірі 500 грн. та 1593,90 грн (5% від суми заборгованості з тіла кредиту, не сплачених процентів та пені).

Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України).

За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Враховуючи вищевикладене та відповідно до ст.549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у ст.61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України у справі №6-2003цс15 від 21 жовтня 2015 року.

У звязку зі стягненням на користь позивача суми пені, то стягнення суми штрафів, які нараховані також за прострочення виконання грошового зобовязання, суперечить ст.61 Конституції України, а тому в цій частині вимог слід відмовити.

Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума заборгованості в розмірі 5343,25 грн., з яких: заборгованість за кредитом - 3857,40 грн., 485,85 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; 1000,00 грн. пені.

На підставі ч.1 ст.141 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь позивача пропорційно до задоволених позовних вимог суму судового збору, що становить 302 грн. 14 коп. (5343,25 грн.. х 1921 грн. : 33971,80грн.).

Керуючись ст.ст. 2, 12, 13, 18, 76-81, 141, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

позов акціонерного товариства комерційного банку "ПРИВАТБАНК" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_1) на користь акціонерного товариства комерційний банк ПРИВАТБАНК (, юридична адреса: 01001, місто Київ, вулиця Грушевського, буд.1Д) суму заборгованості за кредитним договором № б/н від 28 січня 2014 року в розмірі 5343 (пять тисяч триста сорок три) гривні 25 коп., яка складається із: 3857,40 гривень заборгованість за кредитом; 485,85 гривень - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 1000,00 грн. - заборгованість з пені.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства комерційний банк ПРИВАТБАНК судові витрати в розмірі 302 (триста дві) гривні 14 копійок.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня його проголошення, шляхом подачі апеляційної скарги до Запорізького апеляційного суду через Приазовський районний суд Запорізької області.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана на рішення суду протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Суддя О.П. Пантилус