Провадження № 2-о/752/52/19
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

04 вересня 2019 року Голосіївським районним судом м.Києва у складі головуючого по справі судді - Шкірай М.І.

за участю секретаря - Лисенко Т.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа - Голосіївський районний відділ Головного управління Державної міграційної служби України в м. Києві про встановлення фактів,що мають юридичне значення, -

Встановив

заявник звернувся до суду з заявою про встановлення факту родинних відносин, а саме, що ОСОБА_2 є бабою заявника, встановлення факту постійного проживання ОСОБА_2 на території України та встановлення факту постійного проживання заявника на території України з 1977 року до 1981 року.

Вимоги заяви обґрунтовано тим, що баба заявника ОСОБА_2 з 1961 року проживала у м. Львові до дня смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджено нотаріальними заявами ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 народилася його мати - ОСОБА_5 , батьками якої є ОСОБА_6 та мати ОСОБА_2 , проте у її свідоцтві про народження помилково зазначено батьком « ОСОБА_6 » та мати « ОСОБА_2 » як вказано у церковних книгах, а по-батькові не зазначено. 23.06.1961 року у зв`язку з реєстрацією шлюбу ОСОБА_5 змінила прізвище на « ОСОБА_2 ». ІНФОРМАЦІЯ_3 в м. Бєлгород, РСФСР народився заявник, у свідоцтві про народження якого вказано мати - ОСОБА_5 , а тому ОСОБА_2 є його бабусею.

Також, у 1977 році переїхав до м. Львова для навчання у Львівському технікумі радіоелектроніки та проживав до закінчення навчального закладу, тобто до 1981 року.

Встановити факт постійного проживання на території України необхідно заявнику для набуття громадянства за територіальним походженням.

Ухвалою суду від 17.07.2018 року за вказаною заявою відкрито провадження по справі та призначено судовий розгляд.

Заявник в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву в якій просив розглянути справу без його присутності, зазначив, що вимоги заяви підтримує у повному обсязі.

Від представника заінтересованої особи - Голосіївським районним відділом Головного управління Державної міграційної служби України в м. Києві надійшли пояснення з яких вбачається, що представник просив розглянути справу без його участі та відмовити в задоволенні заяви, оскільки неточності у свідоцтві про народження матері заявника здійснюються органами РАЦС. Крім того, проживання заявника на території України з 1997 року по 1981 рік є тимчасовим, а саме у період навчання. Доказів постійного проживання бабусі заявника на території України, крім свідоцтва про смерть та заяви ОСОБА_3 , надано не було.

Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що у задоволенні заяви слід відмовити з наступних підстав.

Статтями 12, 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Так, відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Метою звернення до суду з заявою про встановлення фактів є набуття громадянства за територіальним походженням.

Щодо вимог заяви про встановлення факту родинних відносин, а саме те, що ОСОБА_2 є бабою ОСОБА_1 .

Заявник у справі народився ІНФОРМАЦІЯ_3 в м. Бєлгород Російської Федерації, що підтверджено паспортом.

Довідкою про укладення шлюбу підтверджено укладення шлюбу 23.06.1961 року між ОСОБА_9 та ОСОБА_5 .

У свідоцтві про народження ОСОБА_1 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_3 в м. Бєлгород РСФСР зазначено батьки - батько ОСОБА_9 (росіянин) та мати ОСОБА_5 (росіянка).

У повторному свідоцтві про народження ОСОБА_5 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 зазначено батьки - батько ОСОБА_6 (великорос) та мати ОСОБА_2 (великор).

Відповідно до роз`яснень, даних у п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення" в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Відповідно до абзацу 2 пункту 7 вищевказаної Постанови, суд не може відмовити в розгляді заяви про встановлення факту родинних відносин з тих мотивів, що заявник може вирішити це питання шляхом встановлення неправильності запису в актах громадянського стану, оскільки право вибору належить заявнику.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що факт родинних відносин між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є доведеним, а різниця у написання по-батькові, а саме « ОСОБА_2 » на українську мову як « ОСОБА_2 », може рахуватися як « ОСОБА_2 », тому заява про встановлення факту родинних відносин підлягає задоволенню.

Правовідносини щодо набуття громадянства України, оформлення та припинення громадянства врегульовані Конституцією України, Законом України «Про громадянство», Указом Президента України «Питання організації виконання Закону України «Про громадянство України» та іншими нормативними актами.

Згідно Закону України «Про громадянство України" іноземці або особи без громадянства, за наявності підстав, можуть набути громадянство України за народженням, за територіальним походженням, внаслідок прийняття до громадянства України та за іншими підставами.

Відповідно до п. 8 Порядку для встановлення належності до громадянства України відповідно до пункту 1 частини першої ст. 3 Закону "Про громадянство України" особа, яка станом на 24.08.1991 року постійно проживала на території України і перебувала у громадянстві колишнього СРСР відмітки про прописку на 24.08.1994 або 13.11.1991 року за відсутності такої відмітки проживання може бути встановлене лише рішенням суду.

Згідно, п.1 ч. 1ст. 3 Закону України "Про громадянство України" громадянами України є, зокрема, усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) або на момент набрання чинності Закону України " Про громадянство України" 13 листопада 1991 року постійно проживали на території України.

Положеннями ч. 1 ст. 1 Закону України «Про громадянство України» проживання на території України на законних підставах визначається як проживання в Україні іноземця чи особи без громадянства, які мають у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року відмітку про постійну чи тимчасову прописку на території України, або зареєстрували на території України свій національний паспорт, або мають посвідку на постійне чи тимчасове проживання на території України, або їм надано статус біженця чи притулок в Україні.

Безперервне проживання на території України - проживання в Україні особи, якщо її разовий виїзд за кордон у приватних справах не перевищував 90 днів, а в сумі за рік - 180 днів. Не є порушенням вимоги про безперервне проживання виїзд особи за кордон у службове відрядження, на навчання, у відпустку, на лікування за рекомендацією відповідного медичного закладу або зміна особою місця проживання на території України.

Згідно зі ст. ст.6,8 ЗУ «Про громадянство України», громадянство України набувається в тому числі за територіальним походженням.

Відповідно до ч.1ст. 8 ЗУ «Про громадянство України» Особа, яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра, син чи дочка, онук чи онука народилися або постійно проживали до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України "Про правонаступництво України" ( 1543-12 ), або яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра народилися або постійно проживали на інших територіях, що входили на момент їх народження або під час їх постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), і є особою без громадянства або іноземцем, який подав зобов`язання припинити іноземне громадянство, та подала заяву про набуття громадянства України, а також її неповнолітні діти реєструються громадянами України. Іноземці, які є громадянами (підданими) кількох держав, подають зобов`язання припинити громадянство всіх цих держав. Іноземці, яким надано статус біженця в Україні чи притулок в Україні, замість зобов`язання припинити іноземне громадянство подають декларацію про відмову особи, якій надано статус біженця в Україні чи притулок в Україні, від іноземного громадянства.

Законом не визначено терміну «постійного проживання», але визначено поняття «безперервного проживання». Таким вважається проживання в Україні особи, якщо її разовий виїзд за кордон не перевищував 90 днів, а в сумі за рік - 180 днів (стаття 1 Закону).

При відсутності документального підтвердження факту постійного проживання особи до 24.08.1991 року на території, яка стала територією України, для оформлення набуття громадянства подається відповідне рішення суду (пункт 44 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень.

З матеріалів справи вбачається, що заявником не подано до суду належних та допустимих доказів його постійного проживання на території України та його бабусі.

В 1977 році, ОСОБА_1 розпочав навчання в Львівському технікумі радіоелектроніки, який закінчив у 1981 році, про що зазначено в Дипломі серії НОМЕР_1.

Проте суду не надано доказів саме реєстрації заявника на території України в період з 1977 по 1981 р., а копія диплома лише констатує навчання заявника без зазначення форми такого навчання.

Свідоцтво про смерть ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Львові, так і заяви від ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , не може слугувати належним доказом постійного проживання на території України. Також, без відповідних доказів не можливо встановити період постійного проживання померлої на території, не конкретизовано необхідності враховувати саме 1961 рік, як початок періоду проживання.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що заяву слід задовольнити частково.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.12,81,259,260,265,268 ЦПК України, суд,-

Вирішив

Заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа - Голосіївський районний відділ Головного управління Державної міграційної служби України в м. Києві про встановлення фактів,що мають юридичне значення - задовольнити частково.

Встановити факт родинних відносин, а саме, що ОСОБА_2 є бабусею ОСОБА_1 .

В задоволенні інших вимог заяви - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги в тридцятиденний строк з дня його складення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя