Провадження № 2/201/1189/2019
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 січня 2019р. Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська

в складі : головуючого - судді - Ткаченко Н.В.

за участю секретаря - Сидоренко І.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська у м. Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,

В С Т А Н О В И В :

15.11.2018р. ОСОБА_1 звернулася до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з позовом про розірвання шлюбу (а.с. №3-5).

Позивачка у позовній заяві в обґрунтування вимог посилалася на те, що вони з відповідачем зареєстрували шлюб 07.08.1999р. у відділі реєстрації актів громадянського стану виконкому Жовтневої районної ради м. Дніпропетровська під актовим записом № 593. Від даного шлюбу сторони мають малолітню дитину ОСОБА_3, 18.03.2008р. народження. Шлюбно-сімейні відносини остаточно припинені. Причиною припинення шлюбних відносин стали відсутність в родині взаєморозуміння, що призвело до втрати почуття любові та взаємоповаги. Сторони проживають разом, проте не ведуть спільного господарства з листопада 2016р. та не мають спільного бюджету. Позивачка вважає, що родина розпалася остаточно і не може бути відновлена. Майнових спорів між сторонами не існує.

Позивачка в наданій суду 23.01.2019р. заяві позовні вимоги підтримала, зазначила, що бажає залишитися на прізвищі «Сухацька», просила шлюб розірвати та винести рішення в судовому засіданні за її відсутності та без фіксування процесу технічними засобами (а.с. № 32).

Відповідач в наданій до суду 23.01.2019р. заяві проти задоволення позову не заперечував. Просив шлюб розірвати та винести рішення суду 23.01.2019р. за його відсутності та без фіксування процесу технічними засобами. Період припинення брачно-сімейних стосунків з листопада 2016р. визнав (а.с. № 34).

Таким чином, суд вважає за можливе на підставі ст.223, ч.2 ст.247 ЦПК України ухвалити рішення в судовому засіданні за відсутності сторін та без фіксації судового процесу технічними засобами.

Підготовче засідання відповідно до вимог ст. 197 ЦПК України у справі проведено 18.12.2018р. (а.с. № 27).

Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги про розірвання шлюбу підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.110 Сімейного Кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним з подружжя.

Відповідно до ст.112 Сімейного Кодексу України, при розгляді справи про розірвання шлюбу, суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дітей, що мають істотне значення.

Відповідно до ст.113 Сімейного Кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище.

Судом встановлено, що 07.08.1999р. сторони зареєстрували шлюб у відділі реєстрації актів громадянського стану виконкому Жовтневої районної ради м. Дніпропетровська під актовим записом № 593 (а.с. №6).

Від даного шлюбу сторони мають малолітню дитину ОСОБА_3, 18.03.2008р. народження (а.с. № 24)

Судом встановлено, що спільне життя сторін не склалося через відсутність в родині взаєморозуміння з питань ведення господарства, різні погляди на життя, що призвело до фактичного припинення шлюбних відносин з листопада 2016р. , тобто більше, ніж 2 роки. Сторони мають роздільний бюджет, спільне господарство не ведуть, не підтримують подружніх відносин.

З огляду на вищевикладене і приймаючи до уваги те, що шлюбні відносини між сторонами по даній справі остаточно припинені та більше не відновлювалися, позивачка від позову не відмовилася, а відповідач не надав заперечень проти розірвання шлюбу, суд дійшов висновку про те, що родина сторін розпалася остаточно, її відновлення бути не може, і шлюб підлягає розірванню.

Розглядаючи вимоги позивачки про стягнення з відповідача витрат на правову допомогу у розмірі 8 000 грн., суд приходить до наступного.

Згідно з ст.137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, повязану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

З огляду на те, що позивачкою не надано належних та достатніх доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, представництва у суді, зокрема відповідного акту виконаних робіт, також не визначена зазначена сума у 8 000 грн. і умовами угоди щодо надання юридичної допомоги (а.с. № 13), тому судом не може бути прийнято до уваги докази сплати вказаної суми у вигляді квитанції (а.с. 16), а відтак в задоволенні вимог щодо стягнення з відповідача цих судових витрат слід відмовити.

Обговорюючи питання розподілу судових витрат на підставі ст.141 ЦПК України, у зв'язку із задоволенням позову, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивачки понесені при подачі позову судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 704 грн. 80 коп. за ставками судового збору на 2018р. (а.с. №2).

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 110, 112, ч. 2 ст. 115 Сімейного Кодексу України, ст.ст. 4, 10, 12, 13, 19, 76-81, 89, 128-131, 137, 141, 223, ч.2 ст. 247, ст.ст. 259, 263-265 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу - задовольнити.

Шлюб, зареєстрований 07.08.1999р. в відділі реєстрації актів громадянського стану виконкому Жовтневої районної ради м. Дніпропетровська під актовим записом № 593 між ОСОБА_2 та ОСОБА_1, які мають малолітню дитину ОСОБА_3, 18.03.2008р. народження - розірвати.

Після розірвання шлюбу прізвище позивачки ОСОБА_1 залишити «Сухацька».

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 704 грн. 80 коп.

В задоволенні вимог ОСОБА_1 про стягнення з ОСОБА_2 судових витрат по оплаті послуг за юридичну допомогу у розмірі 8 000грн. відмовити.

У відповідності до вимог ч. 2 ст.115 СК України копію рішення суду про розірвання шлюбу надіслати на адресу Соборного районного у м. Дніпрі відділу ДРАЦС ГТУЮ у Дніпропетровській області для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 273 ЦПК України.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду.

Суддя Н.В.Ткаченко