Великоолександрівський районний суд Херсонської області
Справа № 650/1748/19
провадження № 2/650/556/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 грудня 2019 року Великоолександрівський районний суд Херсонської області

в складі: головуючого Сікора О.О.,

із секретарем Коваленко Ю.О.,

за участю позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Велика Олександрівка цивільну справу за позовом фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів за розпискою,

встановив:

24 жовтня 2019 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом в якому просить стягнути з відповідача на свою користь грошові кошти в сумі 92750 грн. Стягнути з відповідача на свою користь судовий збір в розмірі 925,50 грн.

Позовна заява мотивована тим, що 28 червня 2018 року ОСОБА_2 , що перебував у трудових відносинах з фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1 , в позаробочий час було вчинено дорожньо-транспортну пригоду, в результаті якої автомобіль ГАЗ-3307, державний номер НОМЕР_1 , яким керував відповідач та належав позивачу на підставі договору оренди транспортного засобу № 3 від 01 березня 2018 року, зазнав механічних пошкоджень, що призвели до економічної недоцільності відновлювального ремонту.

Зважаючи на те, що ДТП було вчинено в позаробочий час, коли відповідач не виконував покладені на нього трудовим договором обов`язки водія молоковоза, відповідачем було власноруч складено розписку в присутності позивача та трьох свідків, відповідно до якої він взяв на себе зобов`язання відшкодувати вартість розбитого ним автомобіля у сумі 92750 грн до 05 липня 2018 року.

Оскільки відповідач не виконав взятого на себе обов`язку згідно з розпискою щодо відшкодування завданої шкоди у визначені строки та на вимогу позивачу оформлену листом від 18 липня 2018 року, що був надісланий на адресу відповідача, однак був залишений останнім без уваги, позивач звернулась до суду із вказаними вимогами.

На підтвердження правильності обраного способу захисту позивач вказала на необхідність застосування: роз`яснення Пленуму Верховного Суду України викладені у постанові від 29 грудня 1992 року № 14 «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям та їх працівникам», постанову ВССУ у справі № 444/2909/15-ц від 21 грудня 2016 року, рішення Конституційного Суду України від 09 липня 2002 року № 15-рп/2002 та статті 638, 207, 525, 526, 510, 527, 625, 610, 612, 638, 640, 1046 - 1049 ЦК України.

На судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги та просила суд стягнути з відповідача заявлену суму на підставі розписки. Пояснила, що відповідна сума складає розмір шкоди, яка була завдана позивачу в результаті спричинення відповідачем ДТП та просить стягнути її саме на підставі розписки, а не у порядку відшкодування шкоди. Зазначила, що між нею та відповідачем позикових відносин не виникало та гроші нею за вказаною розпискою не передавалися відповідачеві.

На судове засідання відповідач не з`явився, про місце та час розгляду справи повідомлявся належним чином у встановленому порядку, про причини неявки суд не повідомив.

Оскільки позивач не заперечувала проти проведення розгляду справи за відсутності належним чином повідомленого відповідача у заочному порядку, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення.

Заслухавши позивача, свідків, дослідивши письмові докази, суд вважає, що позов необхідно задовольнити з огляду на таке.

Відповідно до розписки, що датована 02 липня 2018 року та оригінал якої судом був оглянутий на судовому засіданні, вбачається, що ОСОБА_2 , 1983 року народження із паспортом серії НОМЕР_2 від 06 березня 2000 року зобов`язався виплатити відшкодування за розбитий ним автомобіль ГАЗ 3307, НОМЕР_1 у розмірі 92750 грн, що становить 3500 дол. до 05 липня 2018 року. Розписка складена в присутності трьох свідків. У разі порушення зобов`язання викладених у вказаній розписці відповідач зобов`язався відшкодувати шкоду згідно з договором про повну матеріальну відповідальність.

Відповідно до листа від 18 липня 2018 року вбачається, що ОСОБА_1 оформила вимогу про сплату за розпискою в якій просила відповідача сплатити боргове зобов`язання за розпискою від 02 липня 2018 року у сумі 92750 грн на протязі 14 днів з дня отримання вимоги.

Відповідно до рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення кореспонденцію, яку було направлено 18 липня 2018 року на ім`я відповідача отримано 20 липня 2018 року.

Допитана на судовому засіданні ОСОБА_3 як свідок, пояснила, що була присутня при складенні розписки відповідачем та останній не отримував при цьому коштів. Відповідач склав розписку на підтвердження своєї згоди із завданою шкодою та наміру її відшкодувати. Відповідач спричинив пошкодження транспортного засобу у святковий день у стані алкогольного сп`яніння не виконуючи в цей день своїх трудових обов`язків. Також відповідач написав заяву про звільнення в цей день.

Допитана на судовому засіданні ОСОБА_4 як свідок, пояснила, що відповідачем було складено розписку в її присутності на підтвердження ним свого обов`язку відшкодувати завдану в результаті ДТП шкоду. При цьому позивач не передавала відповідачу грошових коштів та їй не відомо, щоб він отримував позику у позивача. Відповідачем при прийнятті на роботу було підписано договір про повну матеріальну відповідальність.

Зміст позовних вимог, підстави позову та встановлені судом фактичні обставини свідчать про те, що між сторонами виникли цивільні правовідносини з приводу права позивача на отримання відшкодування завданої відповідачем шкоди, а не з приводу належного виконання відповідачем зобов`язань за розпискою, як про це зазначає позивач.

Так, відповідно до частини першої статті 1046 ЦК України, на застосуванні якої наполягає позивач, встановлено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до частини другої статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Тобто, факт передачі грошових коштів під час складення розписки є обов`язковою умовою для того, щоб стверджувати про виникнення між сторонами правовідносин, що випливають із боргових зобов`язань, які в свою чергу обумовлюють спосіб захисту, що може бути застосований у даному конкретному випадку.

Позивач наполягає на тому, що між нею та відповідачем виникли саме боргові зобов`язання, у зв`язку з чим відповідач зобов`язаний повернути визначену суму коштів виключно на підставі розписки, адже крім зазначених документів, до позову не було додано та в подальшому не надано суду, інших документів на підтвердження обставин, які мали місце при виникненні обов`язку відповідача виплатити позивачу визначену суму і про які позивач зазначала.

Таким чином, з огляду на те, що відповідач не отримував від позивача грошових коштів в сумі 92750 грн у нього не виникло обов`язку їх повернення на підставі розписки, яка ураховуючи даний факт не може свідчити про те, що договір позики між сторонами укладений.

Право позивача звернутися до суду за захистом свого майнового права та способи такого захисту, із вказівкою на їх невичерпний характер, визначені у частинах першій та другій статті 16 ЦК України, що в свою чергу свідчить про обов`язок суду, при розгляді кожного спору, встановлювати справжню природу правовідносин, які виникли між сторонами з тим, щоб застосувати такий спосіб захисту порушеного права, який для цього визначений законодавцем, а в іншому разі, спосіб, який буде найефективнішим з точки зору цивільно-правового механізму врегулювання спорів.

Правильно обраний спосіб захисту цивільного права дозволяє застосувати саме ту процедуру захисту, визначити саме ті обставини, які підлягають доведенню сторонами і які призведуть до остаточного вирішення спору та забезпечать справедливість при цьому.

Зі змісту розписки, позову та пояснень позивача вбачається, що між сторонами виникли позадоговірні правовідносини, оскільки вони виникли в результаті завдання відповідачем майнової шкоди позивачу, що виявилося у пошкодженні належного останній на праві оренди транспортного засобу, що врегульовано положеннями глави 82 ЦК України.

У зв`язку з цим, з метою захисту цивільного права, за загальним правилом законодавець покладає на позивача обов`язок щодо доведення: факту протиправної поведінки відповідача, факту завдання збитків та причинно-наслідкового зв`язку між першим та другим, а на відповідача відсутність у нього вини, а не факту виникнення між сторонами договірних зобов`язань та їх невиконання однією із сторін, як це має місце при обраному позивачем способі захисту.

Враховуючи викладене, дана розписка не будучи доказом укладення між сторонами договору позики, може бути одним із доказів вчинення відповідачем протиправної поведінки наслідком якої є виникнення у нього обов`язку щодо відшкодування шкоди в позадоговірному порядку, у випадку звернення до суду із відповідними вимогами.

Крім того, суд не вбачає із встановлених обставин досягнення сторонами домовленості щодо припинення первісного зобов`язання відповідача про відшкодування завданої ним шкоди новим борговим зобов`язанням, тобто шляхом новації, можливість якої визначена статтею 604 ЦК України, оскільки в розписці крім обов`язку відповідача відшкодувати завдану шкоду йдеться про те, що в разі порушення вказаного зобов`язання останній зобов`язується відшкодувати шкоду згідно з договором про повну матеріальну відповідальність.

Тобто сторони не домовились про те, що з моменту складення вказаної розписки зобов`язання про відшкодування шкоди є припиненими і мова може йти лише про борг.

Роз`яснення колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ наведені у постанові від 21 грудня 2016 року № № 444/2909/15-ц, а саме про те, що боргова розписка не обов`язково повинна містити слово «борг» чи «взяв/отримав у борг», для стягнення коштів достатньо зазначення зобов`язання «повернути гроші», на які посилається позивач, не можуть бути застосовані у даній справі, оскільки у справі, яка була предметом аналізу вищої інстанції мова йшла про позику, а не про правовідносини, які виникли внаслідок завдання шкоди та суди встановили, що грошові кошти фактично були передані.

Отже, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні позову з огляду на те, що позивач не надала доказів щодо виникнення у відповідача обов`язку повернення коштів на підставі розписки, що в свою чергу обумовлено неправильно обраним позивачем способом захисту.

Оскільки в задоволенні позову відмовлено повністю, у відповідності до пункту 2 частини другої статті 141 ЦПК України судові витрати у виді сплаченого позивачем судового збору, покладаються на позивача.

З урахуванням викладеного та керуючись статтями 12, 13, 141, 209, 259, 263 - 265, 280 - 289 ЦПК України, Великоолександрівський районний суд Херсонської області

вирішив:

У задоволенні позову фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів за розпискою - відмовити.

Судові витрати покласти на позивача.

Заочне рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку передбаченого для подання позивачем апеляційної скарги з дня його проголошення, якщо апеляційну скаргу не було подано, або після розгляду справи апеляційним судом за апеляційною скаргою, якщо його не скасовано.

Апеляційне оскарження заочного рішення суду здійснюється шляхом подання апеляційної скарги до Херсонського апеляційного суду через Великоолександрівський районний суд Херсонської області.

При цьому заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яка подається протягом десяти днів з дня отримання копії даного рішення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене у загальному порядку, встановленому ЦПК України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Повний текст рішення складено 11 грудня 2019 року.

Суддя: О.О. Сікора