ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/9974/19 Справа № 212/6709/19 Суддя у 1-й інстанції - Власенко М. Д. Суддя у 2-й інстанції - Бондар Я. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2019 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Бондар Я.М.

суддів - Барильської А.П., Зубакової В.П.

сторони справи :

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач- Публічне акціонерне товариство "Криворізький залізорудний комбінат",

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження у письмовому порядку згідно ч.13 ст.7, ч.1 ст.369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами цивільну справу за апеляційною скаргою представника позивача ОСОБА_1 адвоката Гузєва Ігоря Григоровича на рішення Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 10 жовтня 2019 року, ухваленого суддею Власенком М.Д. у м. Кривому Розі, повний текст судового рішення складено 10 жовтня 2019 року,

ВСТАНОВИВ :

У серпні 2019 року, позивач ОСОБА_1 , звернувся з позовом до Публічного акціонерного товариства "Криворізький залізорудний комбінат" (надалі ПАТ «Кривбасзалізрудком») про відшкодування моральної шкоди у зв`язку з ушкодженням здоров`я, посилаючись на те, що він протягом тривалого часупрацював в шкідливих умовах на підприємстві відповідача, внаслідок чого захворів на професійне захворювання.

Висновком МСЕК від 05.06.2012 року йому первинно встановлено 45% втрати професійної працездатності в зв`язку з професійним захворюванням,а саме: 30% по радикулопатії, 15% по сидеросилікозу та встановлено третю групу інвалідності,з наступним переоглядом 01.06.2013 року.

При черговому повторному переогляді 05.06.2014 року встановлено 40% втрати професійної працездатності в зв`язку з професійним захворюванням, а саме: 30% по радикулопатії, 10% по сидеросилікозу та встановлено третю групу інвалідності з наступним переоглядом 01.05.2016 року.

При черговому повторному переогляді 24.05.2016 року встановлено 40% втрати професійної працездатності в зв`язку з професійним захворюванням, а саме: 30% по радикулопатії, 10% по сидеросилікозу та встановлено третю групу інвалідності з наступним переоглядом 01.05.2018 року. При черговому повторному переогляді 29.05.2018 року встановлено 40% втрати професійної працездатності в зв`язку з професійним захворюванням, а саме: 25% по радикулопатії, 15% по сидеросилікозу, безстроково.Інвалідність не встановлено.

Позивач вважає, що з вини підприємства, яке не створило безпечних умов праці, він втратив своє здоров`я, завдана моральна шкода, яка полягає в тому, що в наслідок професійного захворювання позивач відчуває задишку при незначному фізичному навантаженні, приступоподібний кашель з виділенням слизового харкотиння, важкість у грудній клітці, приступи задухи, головний біль, запаморочення при перепадах артеріального тиску, стійкий біль та обмеження рухів у шийному та попереково-крижовому відділах хребта, плечових, ліктьових та колінних суглобах, загальна слабкість.У зв`язку із отриманими професійними захворюваннями йому заподіяна моральна шкода, розмір якої оцінює в 187 785 грн., яку просив стягнути з відповідача.

Рішенням Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 10 жовтня 2019 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені частково.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства "Криворізький залізорудний комбінат"на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 60 000 (шістдесят тисяч) гривень без утримання податку з доходу фізичних осіб.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства "Криворізький залізорудний комбінат" на користь держави судовій збір в розмірі 768 грн. 40коп.

В задоволені іншої частини позовних вимог відмовлено.

Представник позивача, адвокат Гузєв І.Г., не погоджуючись з ухваленим рішенням подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, ставить питання про зміну судового рішення в частині повного задоволення позовних вимог позивача ОСОБА_1 .

Скаржник вважає, що стягнутий судом на користь позивача розмір грошових коштів в рахунок відшкодування моральної шкоди є недостатнім для справедливого відшкодування моральних страждань позивача, які останній відчуває через отримані ним професійні захворювання, наслідком, яких стала безстрокова втрата професійної працездатності в ступені 40 %, необхідність постійного лікування та проходження чисельних МСЕК, безстроковість негативних змін в житті позивача, відсутність позитивного ефекту від лікування, негативних тенденцій в стані здоров`я, що порушує нормальні життєві зв`язки позивача, що останній позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання, його постіно турбує задишка при незначному фізичному навантаженні та ходьбі, сухий приступоподібний кашель, важкість та біль у грудній клітці, виражена загальна слабкість, швидка втома, запаморочення, підвищення артеріального тиску, сильний біль та обмеження рухів різних відділах хребта та суглобах.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч.13 ст.7, ч.2 ст.369 ЦПК України, оскільки ціна позову менша розміру ста мінімальних заробітних плат.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга представника позивача підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Матеріалами справи і судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 з 15.06.1998 року по 06.04.2012 року працював на підприємстві відповідача, а самепідземним прохідником на шахті «Більшовик» ШУ «Октябрське» ВО «Кривбасруда» та на шахті «Октябрська`ДП, ВАТ «Кривбасзалізрудком», правонаступником яких є ПАТ «Кривбасзалізрудком», звільнений 27.06.2012 року згідно п. 2 ст. 40 КЗпП України, у зв`язку з виявленням невідповідності працівника виконуваній роботі внаслідок стану здоров`я, яке перешкоджає продовженню даної роботи(копія трудової книжки (а.с.31-34).

Рішенням Науково-дослідного інституту промислової медицини від 13.03.2012 р., позивачу встановлено професійне захворювання за діагнозом:Радикулопатія С6, С7, С8 і L5, S1 з вираженими статико-динамічними порушенням стійким больовим і периферичним нейросудинним синдромами, нейродистрофією вигляді двостороннього плечолопаткового періартрозу (ПФС 2 ступеня), остеоартроз в поєднанні з періартрозами ліктьових (ПФ 1-2 ступеня) і колінних (ПФ 2 ступеня суглобів. Сидеросилікоз першої стадії (s/р, 1/2, рі), ускладнений хронічним обструктивні; захворюванням легень першої стадії. ОСОБА_2 недостатність першого ступеню.

Висновком МСЕК від 05.06.2012 року йому первинно встановлено 45% втрати професійної працездатності в зв`язку з професійним захворюванням, а саме: 30% по радикулопатії, 15% по сидеросилікозу та встановлено третю групу інвалідності, з наступним переоглядом 01.06.2013 року. При черговому повторному переогляді 05.06.2014 року встановлено 40% втрати професійної працездатності в зв`язку з професійним захворюванням, а саме: 30% по радикулопатії, 10% по сидеросилікозу та встановлено третю групу інвалідності з наступним переоглядом 01.05.2016 року. При черговому повторному переогляді 24.05.2016 року встановлено 40% втрати професійної працездатності в зв`язку з професійним захворюванням, а саме: 30% по радикулопатії, 10% по сидеросилікозу та встановлено третю групу інвалідності з наступним переоглядом 01.05.2018 року. При черговому повторному переогляді 29.05.2018 року встановлено 40% втрати професійної працездатності в зв`язку з професійним захворюванням, а саме: 25% по радикулопатії, 15% по сидеросилікозу, безстроково. Інвалідність не встановлено.( а.с.5-12).

Актом розслідування професійного захворювання №15 від 06.04.2012 року проведеного на ПАТ «Кривбасзалізрудком», встановлено причини виникнення професійного захворювання ОСОБА_1 а саме: робота протягом 13 років 8місяців в умовах фізичного перевантаження та запиленості повітря робочої зони, рівень якої перевищував ГДК: рівень фізичного перевантаження:маса підіймання та переміщення вантажів, чергуючи з іншими роботами, - від 35 кг до 50 при допустимих до 30 кг; робоча поза незручна з нахилом тулубу до 30°/більше 30° - 28,5-71,2/0 % тривалості зміни при допустимому до 25,0/0 %; статичне навантаження при утриманні вантажу двома руками - 150000 кг*с при допустимому до 70000кг*с. Важкість праці відноситься до III класу 2-го ступеня шкідливості. Запиленість повітря робочої зони: пил з вмістом вільного кремнію діоксину кристалічного від 10 до 70% з концентрацією від 6,8 мг/м3 до 12,3 мг/м3 при ГДК - 2,0 мг/м3.

Відповідно до п.19 Акту розслідування хронічного професійного захворювання, професійне захворювання отримано позивачем внаслідок порушення вимог законодавства про охорону праці з боку Керівництва шахти автотранспортного цеху №1 Глеєватського руднику ВАТ «ЦГЗК», шахти «Більшовик» ШУ «Октябрське» ВО «Кривбасруда» та шахи «Октябрська» ДП, ВАТ та ПАТ «Кривбасзалізрудком, яке порушило вимоги ст.13 Закону України «Про охорону праці» щодо забезпечення здорові та безпечних умов праці, ст.. 153 КЗпП України та особисто ФюнгВ,ячеславГаррійович - заступник головного інженера шахти «Октябрська ПАТ «Кривбасзалізрудком» з виробництва, який порушив вимоги п.2.17, п.2.30 «Должностной инструкции замести теля главного инженера по производству», параграф 694 «Единых правил безопасности при разработкерудных, нерудных и россыпных месторождений подземным способом».

Член комісії по розслідуванню хронічного професійного захворювання заступник директора шахти «Октябрська» з охорони праці ПАТ «Кривбасзалізрудком» ОСОБА_3 виявив незгоду зі змістом п. 19 акту розслідування хронічного професійного захворювання №15 від 06.04.2012 року мотивуючи свою відмову тим, що оскільки адміністрація шахти Октябрська вживає всіх необхідних заходів, спрямованих на підвищення ефективного провітрювання підземних гірничих виробок, згідно проектів та застосування засобів знепилення на робочих місцях підземних прохідників, а також максимально виходячи із технічних та технологічних можливостей організовує застосування засобів малої механізації на робочих місцях підземних прохідників. Також, заступник директора шахти Октябрська звертає увагу, що оскільки стаж ОСОБА_4 в умовах впливу шкідливих факторів на ш. Октябрська складає 13 років 8 місяців, загальний його стаж роботи в умовах впливу шкідливих факторів 18 років 3 місяці, то можна вважати, що виникнення професійного захворювання спричинили не лише умови на ш.Октябрська, а й інші підприємства. Також, зауважив, що під час працевлаштування ОСОБА_1 був ознайомлений з умовами праці, наявністю на робочому місці шкідливих та небезпечних виробничих факторів, які ще не усунуті, та з можливими наслідками їх впливу на стан здоров`я. У зв`язку зі шкідливими та небезпечними умовами праці ОСОБА_1 протягом усієї трудової діяльності на шахті отримував передбачені законодавством відповідні пільги та компенсації (а.с.17).

Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог позивача, виходив з того, що між сторонами склалися трудові правовідносини, оскільки професійні захворювання отримані позивачем під час виконання трудових обов`язків на підприємстві відповідача, і наявності у зв`язку з цим підстав, передбачених ст.ст.153, 173, 237-1 КЗпП України, для відшкодування моральної шкоди.

Колегія суддів повністю погоджується з таким висновком суду першої інстанції, як і частково погоджується з доводами апеляційної скарги представника позивача щодо заниженого розміру стягнутої судом моральної шкоди, з огляду на наступне.

Статтею 3 Конституції України передбачається, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Частина 4 статті 43, частина 1 статті 46 Конституції України передбачають, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до статті 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Статтею 173 КЗпП України закріплено за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків.

Згідно частин 1,3 ст.13 Закону України «Про охорону праці», роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог.

Статтею 237-1 КЗпП України передбачено проведення відповідно до законодавства власником або уповноваженим ним органом відшкодування моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Конституційний Суд України у своєму рішенні від 08.10.2008 року № 20-рп/2008 також роз`яснив про право застрахованих громадян, що потерпіли на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання, на відшкодування моральної шкоди за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця).

У зв`язку з тим, що відповідно до положень ст. 237-1 КЗпП України відшкодувати працівнику моральну шкоду у випадку, передбаченому даною статтею, покладено на власника або уповноважений ним орган, і, як встановлено судом, втрата працездатності позивача настала внаслідок нещасного випадку і професійного захворювання, пов`язаного з виробництвом, і моральну шкоду йому заподіяно ушкодженням здоров`я, пов`язаним із виконанням трудових обов`язків, а роботодавець не забезпечив створення безпечних умов праці, суд дійшов висновку про відшкодування на користь позивача моральної шкоди з відповідача.

Отже, відсутність причинного зв`язку між завданою позивачу шкодою і винною протиправною поведінкою відповідача, не може бути підставою для відмови у задоволенні позову про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я на виробництві, оскільки до юридичного складу, який є підставою правовідносин по відшкодуванню моральної шкоди, входять моральні страждання працівника або втрата нормальних життєвих зв`язків, або необхідність для працівника додаткових зусиль для організації свого життя. При цьому, вина власника не названа серед юридичних фактів, які входять до такого юридичного складу. Закон не перешкоджає стягненню з власника моральної шкоди за відсутності його вини, якщо є юридичні факти, що складають підставу обов`язку власника відшкодувати моральну шкоду.

У відповідності зі ст.ст.23,1167 ЦК України моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві або внаслідок профзахворювання складається, зокрема, у фізичному болі, душевних стражданнях, які він поніс у зв`язку з ушкодженням здоров`я внаслідок отримання ним професійного захворювання.

Право на отримання виплати за моральну шкоду за наявності факту її заподіяння виникає у потерпілого з дня втрати працездатності внаслідок нещасного випадку або з дати встановлення професійного захворювання.

При цьому, згідно з рішенням Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року № 2 моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності, спричиняють йому моральні та фізичні страждання. У випадку каліцтва потерпілий втрачає працездатність і зазнає значно більшої моральної шкоди, ніж заподіяно працівникові, який не втратив професійної працездатності. Відмова потерпілому у праві на отримання від підприємства грошової суми за моральну шкоду залежно від ступеня втрати професійної працездатності має обмежувальний характер.

Отже, висновок суду про наявність підстав для стягнення з відповідача моральної шкоди внаслідок отриманих ОСОБА_1 професійних захворювань, є правильним.

Разом з тим, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги представника позивача ОСОБА_5 щодо необґрунтованого розміру моральної шкоди, визначеного судом до стягнення з відповідача на користь позивача та вважає, що він визначений без повного урахування роз`яснень п.9Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 р. (з подальшими змінами) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до якого розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин.

Європейський суд з прав людини зауважив, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, § 62, ЄСПЛ від 12 липня 2007 року).

Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз.

Виходячи з цих обставин, колегія суддів, ураховуючи обставини справи, тривалий період роботи позивача в шкідливих умовах -13 років 8 місяців, характер отриманих професійних захворювань, відсоток втрати позивачем професійної працездатності - 40% - безстроково, тяжкість та невідворотність вимушених змін в його життєвих і виробничих стосунках, характер немайнових витрат, вважає за необхідне змінити рішення суду в частині визначеного судом розміру моральної шкоди і збільшити її з 60 000 грн. до 75 000 грн.

Керуючись ст.ст.367, ч.1 ст.369, ст.374, ст.376, ст.ст.381, 382 ЦПК України, Дніпровський апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Гузєва Ігоря Григоровича, задовольнити частково.

Рішення Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 10 жовтня 2019 року в частині розміру моральної шкоди змінити, збільшивши розмір моральної шкоди, стягнутої з Публічного акціонерного товариства "Криворізький залізорудний комбінат" на користь ОСОБА_1 з 60 000 (шістидесяти тисяч) грн. до 75 000 (сімдесяти п`яти тисяч) грн.

В решті рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 09 грудня 2019 року.

Головуючий:

Судді: