Постанова

Іменем України

16 січня 2019 року

м. Київ

справа № 758/4447/15-ц

провадження № 61-42628св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Журавель В. І., Коротуна В. М. (суддя-доповідач), Крата В. І., Курило В. П.,

учасники справи:

позивач (відповідач за зустрічним позовом) - публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль»,

представники позивача: ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6,

відповідач (позивач за зустрічним позовом) - ОСОБА_7,

представник відповідача - ОСОБА_8,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу представника ОСОБА_7 - ОСОБА_8, на ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 22 грудня 2017 року в складі судді Махлай Л. Д.,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2015 року публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль»

(далі - ПАТ «Райффайзен Банк Аваль») звернулося до суду з позовною заявою до ОСОБА_7 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

У червні 2015 року ОСОБА_7 звернувся до суду із зустрічною позовною заявою до ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» про захист прав споживача шляхом розірвання кредитного договору.

Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 20 вересня 2017 року позов ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість за кредитним договором від 27 березня 2008 року № НОМЕР_1, станом на 13 березня 2015 року в сумі 31 963,71 доларів США, що еквівалентно по курсу НБУ - 690 929,45 грн.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_7 про захист прав споживача шляхом розірвання кредитного договору відмовлено.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, 13 листопада 2017 року представник ОСОБА_7 - ОСОБА_8,подав апеляційну скаргу.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 28 листопада 2017 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_7 - ОСОБА_8,на рішення Подільського районного суду м. Києва від 20 вересня 2017 року залишено без руху у зв'язку із несплатою судового збору та надано п'ятиденний строк з дня отримання ухвали апеляційного суду для усунення вказаних недоліків апеляційної скарги.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 22 грудня 2017 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_7 - ОСОБА_8,на рішення Подільського районного суду м. Києва від 20 вересня 2017 року повернуто заявнику.

Визнаючи неподаною та повертаючи скаргу, апеляційний суд виходив з того, що недоліки апеляційної скарги представника ОСОБА_7 - ОСОБА_8, не були усунуті.

У серпні 2018 року представник ОСОБА_7 - ОСОБА_8, подав до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просив скасувати ухвалу суду апеляційної інстанції та передати справу для вирішення питання щодо прийняття апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що відповідно до частини третьої статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів», споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що пов'язані з порушенням їх прав.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 402 ЦПК України встановлено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Повертаючи апеляційну скаргу, суд апеляційної інстанції, посилався на те, що заявником не виконано вимоги ухвали суду щодо сплати судового збору, у зв'язку з чим було застосовано положення статей 185, 357 ЦПК України.

Проте із таким висновком апеляційного суду погодитися не можна.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції представник ОСОБА_7 - ОСОБА_8, подав апеляційну скаргу, посилаючись на те, що судом першої інстанції не правильно вирішено спір, як в частині захисту прав споживача шляхом розірвання кредитного договору, так і в частині стягнення кредитної заборгованості.

Закон України «Про судовий збір» визначає правові засади справляння судового збору, платників, об'єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору.

У статті 5 Закону України «Про судовий збір» визначено перелік пільг щодо сплати судового збору, проте системний і комплексний аналіз зазначеного Закону і статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» дає правові підстави зробити висновок про те, що сама по собі відсутність такої категорії осіб у переліку осіб, які мають пільги щодо сплати судового збору, встановленому у статті 5 Закону України «Про судовий збір», не може безумовно означати, що споживачі такої пільги не мають, оскільки зазначена пільга встановлена спеціальним законом, який гарантує реалізацію та захист прав споживачів.

За основу приймається те, що стаття 5 Закону України «Про судовий збір» не містить вичерпного переліку осіб, яким надано пільги щодо сплати судового збору, як і не містить позиції про те, що пільги надаються лише за пред'явлення позову.

Спеціальним законом передбачено, що споживачі звільняються від сплати судового збору з метою захисту своїх порушених прав (частина третя статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів»).

Порушені права можуть захищатися як у суді першої інстанції (при пред'явленні позову), так і на наступних стадіях цивільного процесу (при поданні апеляційної та касаційної скарги). Ці стадії судового захисту є єдиним цивільним процесом, завдання якого є справедливий розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушеного права (стаття 22 Закону України «Про захист прав споживачів», стаття 1 ЦПК України 2004 року, стаття 2 ЦПК України).

Аналогічний висновок зроблений і в постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 березня 2018 року в справі № 761/24881/16-ц.

Отже, системний аналіз вищенаведених норм права дає підстави для висновку, що ОСОБА_7 як споживач, що звернувся до суду з позовом про захист своїх прав, звільнений від сплати судового збору за подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції в частині вирішення поданого ним позову про захист прав споживача шляхом розірвання кредитного договору.

Разом з тим, суд залишаючи апеляційну скаргу представника ОСОБА_7 - ОСОБА_8,без руху та повертаючи з підстав несплати судового збору на вищевказані положення закону уваги не звернув, у зв'язку з чим дійшов помилкового висновку про покладення на ОСОБА_7обов'язку зі сплати судового збору за оскарження позову про захист прав споживача шляхом розірвання кредитного договору.

Крім того, відповідно до вимог Закону України «Про судовий збір» (у редакції чинній на час звернення заявника із апеляційною скаргою) у разі, якщо в апеляційному або в касаційному порядку оскаржується судове рішення, яке прийнято за наслідками розгляду первісного і зустрічного позовів, то якщо заявник не згоден із таким рішенням у частині розгляду вимог за обома зазначеними позовами, судовий збір має сплачуватися ним так само з урахуванням результатів розгляду як первісного, так і зустрічного позовів.

Отже, ураховуючи категорію справи про стягнення боргу та вимоги, які були предметом розгляду, заявник, у відповідності до статті 22 Закону України «Про захист прав споживача», не звільнений від сплати судового збору в частині оскарження рішення суду першої інстанції щодо позовних вимог ПАТ «Райффайзен Банк Аваль»про стягнення заборгованості за кредитним договором, оскільки спір виник з договірних правовідносин, зокрема, стягнення заборгованості, за яким ОСОБА_7є відповідачем у справі.

Доводи касаційної скарги дають підстави для висновку, що оскаржувана ухвала постановлена з порушенням норм процесуального права. У зв'язку з наведеним, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід задовольнити частково, ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 22 грудня 2017 року скасувати, та передати справу до Апеляційного суду м. Києва для вирішення питання про відкриття провадження.

Керуючись статтями 400, 406, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_7 - ОСОБА_8, задовольнити частково.

Ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 22 грудня 2017 року скасувати, справу передати на розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий М.Є. Червинська

Судді: В. І. Журавель

В.М. Коротун

В.І. Крат

В.П. Курило