КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 січня 2019 року м. Київ

Унікальний номер справи № 361/6275/15-ц

Апеляційне провадження № 22-ц/824/1272/2019

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого - Левенця Б.Б.

суддів - Ратнікової В.М., Борисової О.В.,

при секретарі - Слободяник Ю.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 16 жовтня 2018 року, ухвалене під головуванням судді Радзівіл А.Г., по справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_1, третя особа ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі у власність, -

в с т а н о в и в :

У вересні 2015 року позивач звернувся із зазначеним позовом на обґрунтування якого зазначив, що 25 липня 2007 року між ТОВ «Український промисловий банк» та ОСОБА_2 був укладений договір кредиту № 809/ФКВ-07, за умовами якого Банк надав у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти в сумі 30 000 доларів США зі сплатою 14,6 % річних, з погашенням кредиту відповідно до графіку (п. 1.11.) та кінцевим терміном погашення заборгованості до 24 липня 2022 року.

З метою забезпечення виконання кредитних зобов'язань, 25 липня 2007 року між Банком і відповідачкою ОСОБА_1 був укладений і нотаріально посвідчений іпотечний договір № 809/ZФКВІП-07 - однокімнатної квартири АДРЕСА_1.

30 червня 2010 року між ТОВ «Український промисловий банк», АТ «Дельта Банк», правонаступником якого є ПАТ «Дельта Банк», і Національним банком України був укладений договір відступлення права вимоги, за яким позивач набув права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, у т.ч. за вищевказаними договорами кредиту і іпотеки.

У зв'язку з неналежним виконанням позичальником зобов'язань за кредитним договором, утворилась заборгованість, яка станом на 28 липня 2015 року становила 408 800.33 грн., з яких 363 108.47 грн. заборгованості за кредитом та 45 691.86 грн. заборгованості за відсотками, а тому позивач просив в рахунок погашення заборгованості за вищевказаним кредитним договором, звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання за ПАТ «Дельта Банк» права власності на нерухоме майно, а саме однокімнатної квартири АДРЕСА_1 та стягнути на користь позивача судові витрати. ( т.1 а.с.1-6)

Представник відповідачки - адвокат ОСОБА_3 подав відзив в якому проти позову заперечував та просив відмовити в його задоволенні з підстав відсутності у позивача права вимоги за вищевказаними Договорами, неотримання боржником вимоги кредитора та відсутності заборгованості, відсутності підстав для визнання права власності за іпотекодержателем на предмет іпотеки з посиланням на правову позицію Верховного Суду України від 11 грудня 2013 року у справі № 6-124цс13. Крім того, позивач звертався до суду з вимогою про стягнення з поручителя ОСОБА_4 кредитної заборгованості і рішенням Апеляційного суду Київської області від 07 серпня 2017 року у задоволенні цих позовних вимог відмовлено. (т. 2 а.с.56-62)

Представник третьої особи ОСОБА_2 - адвокат ОСОБА_5 подав письмові заперечення проти позову.(т. 2 а.с. 75-76)

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 16 жовтня 2018 року у задоволенні позову ПАТ «Дельта Банк» до ОСОБА_1, третя особа ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі у власність та визнання права власності на однокімнатну квартиру АДРЕСА_1 відмовлено. (т.2 а.с.148-154)

Не погодившись з рішенням районного суду, 20 листопада 2018 року представник ПАТ «Дельта Банк» - Савчак Я.О. направив по пошті апеляційну скаргу, просив скасувати оскаржуване рішення суду і ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов в повному обсязі. На обґрунтування скарги зазначив, що суд першоїінстанції не врахував вимог законодавства, можливість набуття кредитором права власності на предмет іпотеки на підставі Закону України «Про іпотеку» та дійшов помилкового висновку про відмову в задоволенні позову.(т.2 а.с.159-185)

Відповідно до пункту 9 ч. 1 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У зв'язку із зазначеним справа підлягає розгляду у порядку, встановленому ЦПК України у редакції Закону № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року.

В судовому засіданні представник ПАТ «Дельта Банк» - адвокат Савчак Я.О. підтримав скаргу і просив її задовольнити. Інші особи до суду не прибули, були сповіщені належним чином про що у справі є докази. Представник відповідачки адвокат ОСОБА_3 подав письмову заяву в якій посилався на зайнятість в інших справах і просив відкласти розгляд справи. (т. 2 а.с. 203-211, 215-217)

Зважаючи на вимоги ч. 5 ст. 130, ч. 2 ст. 372 ЦПК України колегія суддів визнала повідомлення належним, а неявку такою, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 25 липня 2007 року між ТОВ «Український промисловий банк» та ОСОБА_2, яка є третьою особою у цій справі, був укладений договір кредиту № 809/ФКВ-07, за умовами якого Банк надав ОСОБА_2 у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти в сумі 30 000 доларів США зі сплатою 14,6 % річних, з погашенням кредиту відповідно до графіку (п. 1.11.) та кінцевим терміном погашення заборгованості до 24 липня 2022 року.(т. 1 а.с. 7-11, 17)

З метою забезпечення виконання кредитних зобов'язань, 25 липня 2007 року між Банком і відповідачкою ОСОБА_1 був укладений і нотаріально посвідчений іпотечний договір № 809/ZФКВІП-07 - однокімнатної квартири АДРЕСА_1.(т. 1 а.с. 12-15)

30 червня 2010 року між ТОВ «Український промисловий банк», АТ «Дельта Банк», правонаступником якого є ПАТ «Дельта Банк», і Національним банком України був укладений договір відступлення права вимоги, за яким позивач набув права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, у т.ч. за вищевказаними договорами кредиту і іпотеки.(т. 1 а.с. 29-36 т. 2 а.с. 5-6, 93)

До суду надані завірені копії вищевказаних Договорів, тому колегія суддів відхилила доводи відповідачки про відсутність права Банку вимагати погашення заборгованості.

У зв'язку з неналежним виконанням зобов'язань за кредитним договором, утворилась заборгованість, яка за Довідкою та випискою по особовим рахункам позичальника ОСОБА_2 станом на 28 липня 2015 року становила 408 800.33 грн., з яких 363 108.47 грн. заборгованості за кредитом та 45 691.86 грн. заборгованості за відсотками. Вимоги про погашення заборгованості позичальником та поручителем залишені без виконання. ( т.1 а.с.16, 21-22 т. 2 а.с. 4, 7-32, 91-92, 94-95, 109-112)

За наданим на замовлення Банку Звітом № 05-17-М16-05 від 23 травня 2017 року вартість предмету іпотеки становила 432 872 грн. (т. 2 а.с. 33-54)

Постановою Національного банку України від 02 березня 2015 року № 150 ПАТ «Дельта Банк» віднесено до категорії неплатоспроможних, запроваджено тимчасову адміністрацію та з 05 жовтня 2015 року розпочато процедуру ліквідації Банку.(т. 1 а.с. 37-43 т. 2 а.с. 174-175)

У частині першій статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно із частиною першою статті 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Статтею 628 ЦК України визначено зміст договору, який становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до підпункту 2.1.4, 2.1.6 іпотечного договору № 809/ZФКВІП-07 від 25 липня 2007 року Іпотекодержатель має право, у разі невиконання Іпотекодавцем хоча б одного із своїхобов'язків, встановленихцим Договором,вимагати достроковоговиконання Іпотекодавцем основного зобов'язання, а у разі його невиконання - задовольнити свої забезпечені іпотекою вимоги шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Згідно із пунктом 4.1 іпотечного Договору у разі невиконання або неналежного виконання Іпотекодавцем зобов'язання за кредитним Договором, Іпотекодержатель має право задовольнити свої забезпечені іпотекою вимоги шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Пунктом 4.3 іпотечного Договору передбачено, що звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з порядком задоволення вимог Іпотекодержателя, передбаченим пунктом 4.4 цього Договору.

За пунктом 4.4 цього Договору, у випадку настання будь-якої з підстав для звернення стягнення на предмет іпотеки, Іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги одним з наступних способів:

4.4.1. Шляхом прийняття Іпотекодержателем предмета іпотеки у власність в рахунок виконання основного зобов'язання. Цей Іпотечний договір є правовою підставою для реєстрації права власності Іпотекодержателя на предмет іпотеки;

4.4.2 Шляхом продажу Іпотекодержателем від свого імені предмету іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу. Іпотекодержатель зобов'язаний за 30 днів до укладення договору купівлі-продажу письмово повідомити Іпотекодавця та всіх осіб, які мають зареєстровані права чи вимоги на предмет іпотеки про свій намір укласти цей договір. Ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між Іпотекодавцем і Іпотекодержателем або на підставі незалежної експертної оцінки предмета іпотеки. Договір купівлі-продажу предмета іпотеки, укладений відповідно до цього Договору, є правовою підставою для реєстрації права власності покупця на предмет іпотеки.

4.5 У випадку звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду чи виконавчого напису нотаріуса реалізація предмету іпотеки здійснюється шляхом продажу предмета іпотеки на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження.

Тобто сторони, підписавши іпотечний договір, обумовили всі його умови, у тому числі вирішили питання щодо позасудового врегулювання спору і не передбачили можливості звернення до суду іпотекодержателя з позовом про визнання за ним права власності на предмет іпотеки.

У статті 204 ЦК України закріплено презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов'язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили.

Таким чином, у разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов'язки підлягають виконанню.

У статті 12 Закону України «Про іпотеку» вказано, що в разі порушення іпотекодавцем обов'язків, установлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом.

Стаття 33 цього Закону передбачає, що в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, установлених статтею 12 цього Закону.

Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Тобто, законом передбачено чітко визначені способи звернення стягнення на предмет іпотеки в разі невиконання чи неналежного виконання забезпеченого іпотекою зобов'язання.

Згідно зі статтею 36 Закону України «Про іпотеку» сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем та іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання в порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку»; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу в порядку, встановленому статтею 38 цього Закону.

Отже, сторони в договорі чи відповідному застереженні можуть передбачити як передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в позасудовому порядку, так і надання іпотекодержателю права від свого імені продати предмет іпотеки як за рішенням суду, так і на підставі відповідного застереження в договорі про задоволення вимог іпотекодержателя чи застереження в іпотечному договорі на підставі договору купівлі-продажу.

При цьому стаття 37 Закону України «Про іпотеку» не містить можливості визнання права власності на предмет іпотеки за іпотекодержателем за рішенням суду.

Відповідно до цієї статті іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання.

Можливість реалізації іпотекодержателем права на звернення стягнення шляхом набуття права власності на предмет іпотеки передбачена Законом України від 07 липня 2004 року № 1953-ІV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», положеннями Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127.

Передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки відповідно до статей 36, 37 Закону України «Про іпотеку» є способом позасудового врегулювання, який здійснюється за згодою сторін без звернення до суду.

Застереження в договорі про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом визнання права власності на предмет іпотеки - це виключно позасудовий спосіб урегулювання спору, який сторони встановлюють самостійно у договорі.

Позивач не позбавлений відповідно до статей 38, 39 Закону України «Про іпотеку» можливості звернутися до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки в інший спосіб, ніж визнання права власності на нього.

Вказані правові висновки наведені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 21 березня 2018 року у справі № 760/14438/15-ц та від 07 листопада 2018 року у справі № 520/6819/14-ц (провадження № 14-343цс18).

Можливість виникнення права власності за рішенням суду ЦК України передбачає лише у статтях 335 та 376 ЦК України. У всіх інших випадках право власності набувається з інших не заборонених законом підстав, зокрема із правочинів (частина перша статті 328 ЦК України).

Стаття 392 ЦК України, у якій йдеться про визнання права власності, не породжує, а підтверджує наявне в позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності.

Оскільки суд першої інстанції врахував положення статей 36, 37 Закону України «Про іпотеку» та прийняв до уваги умови договору іпотеки, слід вважати обґрунтованим висновок про відмову у задоволенні позову Банку з цих підстав.

На підставі ст. 141 ЦПК України, у випадку відмови в позові понесені позивачем судові витрати мають бути віднесені на його рахунок.

Інші доводи апеляційної скарги цих висновків суду не спростовують, тому колегія суддів їх відхилила.

Керуючись ст. 367, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст.ст. 381-384 ЦПК України, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» - залишити без задоволення.

Рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 16 жовтня 2018 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно з моменту прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Дата складання повного судового рішення - 24 січня 2019 року.

Судді Київського апеляційного суду: Б.Б.Левенець

В.М.Ратнікова

О.В.Борисової