н/п 2/490/2681/2018 Справа № 490/5054/18
Центральний районний суд м. Миколаєва
__________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2019 року м. Миколаїв

Центральний районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючого у справі судді Гуденко О.А.

за участі секретаря судових засідань Кваша С.О.,

за участі позивачки,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Миколаївської міської ради про визнання квартири окремими домоволодінням, -

ВСТАНОВИВ:

В червні 2018 року позивачка зщвернулася до суду з вказаним позовом з подальшим уточненям позову, в якому остаточно просила визнати квартиру АДРЕСА_1, що належить ОСОБА_2 на праві власності , окремим домоволодінням.

В обгрунтування позову посилається на те, що ву звязку з життєвою необхідністю встановлення опалення в квартирі вона вимушена була здійснити реконструкцію квартири, а саме на земельній ділянці, розташованій біля вхідних дверей квартири, була розміщена прибудова (тамбур) розміром 1,30х2,70 м для розміщення газового обладнання. Виконавчі органита сусіди не мають заперечень проти такої прибудови. Вона неодноразово зверталася до Миколаївської міської ради з приводу надання їй в користування земельної ділянки, яка знаходиться під цією прибудовою, проте отримала відмову, сокільки чинним законодавством не передбачено надання в оренду землі дя обслуговування квартир.

Таким чином, лише у випадку визначення її квартири як окремого домоволодіння у неї зявиться можливість реалізувати свої законні права щодо оформлення у власністьчи користування земельної ділянки ,на якій розташовано обєкт нерухомого майна, що належить їй на праві власності, та в подальшому належним ином оформити право власності на здійснену прибудову до квартири.

Позивач вважає, що законом або договором в даному випадку не визначено ефективного способу захисту, в зявзку з чим вона змушена звернутися до суду з саме такими позовними вимогами.

В судовому засіданні позивачка підтримала заявлені вимоги. Суду пояснила, що з боку відповідача не має жодних запеечень щодо оформлення належним чином її самовільної самозабудови, ця прибудова не порушує нічиїх прав . Проте їй було роз'яснено, що для того, щоб узаконити її прибудову, то спочатку слід виділити її квартиру в окрему адресу, після чого у міської ради вже будуть підстави для виділення їй у користування окремої земельної ділянки для обслуговування її домоволодіння. В свої чергу, лише після виділення земельної ділянки будуть законні підстави і для оформлення у власність самочинної прибудови . В той же час, у виконкомі міськради їй роз'яснили, що для цього всього необхідно спочатку визнати її квартиру окремим домоволодінням, а це можливо вирішити лише через суд.

Представник відповідача в судове засідання не зявився, надав суду заяву про розгляд справи у їх відсутність за наявними матеріалами справи у відповідності до вимог законодавства.

Вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу від 04.03.2015 року належить на праві власності однокімнатна квартира АДРЕСА_1, загальною площею 22 кв.м., житловою площею 16,4 кв.м., коридору площею 4,7 кв.м. та вбудованої шафи площею 0,9 кв.м.

Згідно з розпорядженням Управління з використання та розвитку комунальної власності Миколаївської міської ради №136-р від 27.04.2015 р. вказана квартира списана з балансу ТОВ «Добробут».

У період часу з 17 по 20 листопада 2015 року позивач без реєстрації декларації про початок будівельних робіт та без отримання документу, що посвідчує право власності або користування земельною ділянкою, але для покращення умов проживання у ній, а саме необхідності встановлення автономного опалення, самовільно добудувала до квартири тамбур розміром 1,30х2,00 м., загальною площею 2,70 кв.м..

Як вбачається з робочого проекту реконструкції квартири , до входу в кваритру на земельній ділянці прибудовано тамбур, площею 2,7 кв.м. за вказаною адресою .

Рішенням Центрального районного суду м.Миколаєва від 24 травня 2016 року, яке залишено без змін ухвалою апеляційного суду Миколаївської області від 11.07.2016 року, відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_2 до Миколаївської міської ради про визнання права власності на прибудову до квартири АДРЕСА_1.

Посилаючись на те, що будівництво зазначеної прибудови не порушує нічиїх прав, що воно відповідає проекту, позивач зверталася 24 січня 2017 року до Миколаївського міського голови з заявою щодо оформленя самрочинної прибудови. Проте листом місського голови від 13.04.2017 року їй було повідомлено, що виконавчі органи ММр не мають претензій щодо виконання нею вказаної прибудови на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети.

Також роз'яснено,що відповідно до ст. 42 ЗК України, земельні ділянки, на яких розташовані багатоквартирні будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкові території державної або комунальної власності, надаються в постійне користування підприємствам, установам і організаціям, які здійснюють управління цими будинками.

Земельні ділянки, на яких розташовані багатоквартирні будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкова територія, що перебувають у спільній сумісній власності власників квартир та нежитлових приміщень у будинку, передаються безоплатно у власність або в постійне користування співвласникам багатоквартирного будинку в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Порядок використання земельних ділянок, на яких розташовані багатоквартирні будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкові території, визначається співвласниками.

Згідно з ст.ст.40 ЗК України громадянам України за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування можуть передаватися безоплатно у власність або надаватися в оренду земельні ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і гаражного будівництва в межах норм, визначених цим Кодексом. Понад норму безоплатної передачі громадяни можуть набувати у власність земельні ділянки для зазначених потреб за цивільно-правовими угодами.

Відповідно до вимог ч.1 ст.15 ЦК України, ст.4 ЦПК України кожна особа має право на захист свого цивільного права лише в разі його порушення.

Відповідно до ст.382 ЦК України квартира є об'єктом права власності. Квартирою є ізольоване помешкання в житловому будинку, призначене та придатне для постійного у ньому проживання. Власникам квартир у дво- або багатоквартирному житловому будинку належать на праві спільної сумісної власності приміщення загального користування, опорні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання за межами або всередині квартири, яке обслуговує більше однієї квартири, а також споруди, будівлі, які призначені для забезпечення потреб усіх власників квартир, а також власників нежитлових приміщень, які розташовані у житловому будинку. Тобто такий режим означає, що співвласники володіють та користуються цим майном сумісно.

Таким чином, судом встановлено, що визнання спірної квартири , що належить позивачу на праві власності, окремим домоволодінням - є неможливим, оскільки вона вже є окремим об'єктом нерухомості та має самостійний вихід і будь-якого переобладнання не потребує.

Так, належна позивачу квартира №25 в даному домоволодінні обладнана окремим виходом, проте можливість технічного виділення даної квартири в окреме домоволодіння - не доведена достеменними доказами, оскільки позивачем не доведено чи таке виділення не буде порушувати законних прав та інтересів будь-кого з інших власників квартир чи позбавляти можливості належно користуватися своєю частиною будинку, перешкоджати у належному користуванні земельною ділянкою, що закріплена за даним багатоквартиним будинком .

Наявність згоди інших власників квартир у цьому будинку на виділення в окреме домоволодіння квартири 25 - в матеріалах справи відсутня.Більше того, інші власники квартир за вказаною адресою взагалі не залучені позивачкою до участі у справі, що позбавляє суд права вирішувати будь-які питання, які безпосередньо стосуються їх прав та обов'язків.

До того ж, згідно матеріалів справи та пояснень позивачки, спір виник саме з приводу користування земельною ділянкою, яка знаходиться перед входом в квартиру № 25 - проте , знову ж таки ні згоди співвласників багатоквартирного будинку, ні відмови компететного державного органу - з цього приводу суду не надано. А суд позбавлений можливості за власною ініціативою збирати докази у цивільній справі чи залучати осіб в якості співвідповідачів у справі.

Крім того, ОСОБА_2 не довела наявності спору про право, оскільки порушене нею питання не було предметом розгляду компетентних державних органів Державної архітектурно-будівельної інспекції та виконавчих органів Миколаївської міської ради- принаймні таких доказів позивачка суду не надала та на такі не посилался.

Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку про відмову у задволенні позовних вимог.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судові витрати відшкодуванню не підлягають.

Керуючись статтями 259, 263-265, 268 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_2 - відмовити .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повний текст рішення суду складено 23 січня 2019 року

Суддя Гуденко О.А.