Єдиний унікальний номер справи 484/1890/19 Головуючий в апеляційній інстанції - Лисенко П.П.
Провадження №22-ц/812/2070/19
П О С Т А Н О В А

іменем України

09 грудня 2019 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду у складі:

головуючого: Лисенка П.П.,

суддів: Галущенка О.І., Серебрякової Т.В.,

із секретарем судового засідання - Біляєвою В.М.,

за участі:

представника позивача - ОСОБА_1 .,

відповідача - ОСОБА_2 ,

переглянувши у відкритому судовому засіданні за апеляційною скаргою органу опіки та піклування виконавчого комітету Первомайської міської ради рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області, яке ухвалене 02 жовтня 2019 року об 11 годині 55 хвилин, в приміщенні Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області під головуванням судді Літвіненко Т.Я., у цивільній справі за позовом органу опіки та піклування виконавчого комітету Первомайської міської ради до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання малолітніх дітей,

В С Т А Н О В И Л А:

В квітні 2019 року орган опіки та піклування виконавчого комітету Первомайської міської ради пред`явив до ОСОБА_2 вищезазначений позов, який обґрунтовував наступним.

ОСОБА_2 є матір`ю малолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Відомості про батька дітей вказані у актовому записі про народження відповідно до ч.1 ст. 135 СК України.

В силу ст. 150 СК України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини.

Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечувати здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, а також, до досягнення дитиною повноліття матеріально утримувати.

Відповідач систематично ухиляється від виконання батьківських обов`язків щодо виховання дітей, і більш того, своєю поведінкою створює безпосередню загрозу їхньому життю та здоров`ю, веде асоціальний спосіб життя, неодноразово притягувалась до адміністративної відповідальності за неналежне виконання батьківських обов`язків.

Неодноразові бесіди з відповідачем про необхідність зміни свого ставлення до дітей та поведінки у побуті, до позитивних змін не привели.

У зв`язку з цим, позивач просить позбавити відповідача батьківських прав відносно її малолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та передати їх позивачу для подальшого влаштування. Стягнути з відповідача аліменти на утримання дітей, на користь державної установи або фізичної особи, до якої будуть влаштовані діти, в розмірі 50% від усіх видів її заробітку.

Рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 02 жовтня 2019 року в позові органу опіки та піклування виконавчого комітету Первомайської міської ради відмовлено за його недоведеністю.

Ухвалою цього ж міськрайонного суду від 15 жовтня 2019 року виправлено описку, допущену в резолютивній частині рішення, вказавши дату складання повного тексту судового рішення 10 жовтня 2019 року.

Орган опіки та піклування виконкому Первомайської міської ради подав на це рішення апеляційну скаргу, в якій просив його скасувати та ухвалити нове судове рішення, про задоволення позову у повному обсязі.

Скаргу обґрунтовував невідповідністю висновків суду обставинам справи та порушення ним норм матеріального та процесуального права при вирішенні справи.

Апеляційну скаргу слід задовольнити, оскаржене рішення суду 1 інстанції скасувати, оскільки суд ухвалив його без додержання норм матеріального й процесуального права, та прийняти постанову, якою позов задовольнити.

Так, відмовляючи в позові, суд 1 інстанції виходив з того, що відсутні правові підстави для застосування такої крайньої міри, як позбавлення батьківських прав.

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду не погоджується з таким, висновки суду 1 інстанції, щодо результату вирішення справи, вважає помилковими, не обґрунтованими й не законними.

За Конституцією України, ст. ст. 4, 49 ЦПК України та ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожній особі, як фізичній так і юридичній, а також державі гарантовано судовий захист їх інтересів.

Відповідно до статей 1, 3 ЦК України, 2, 4, 12-13, 367 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення, в порядку позовного, наказного та окремого провадження, цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також справ, розгляд яких, в порядку цивільного судочинства, прямо передбачено законом.

При цьому, слід зауважити, що, виходячи із загальних засад про неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; судовий захист цивільного права та інтересу; справедливість, добросовісність та розумність, в порядку цивільного судочинства регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.

Кожна особа, а у встановлених законом випадках, органи та особи, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси, мають право в порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів; або прав, свобод та інтересів інших осіб, інтереси яких вони захищають, державних чи суспільних інтересів.

Відмова від такого права є недійсною.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України і обраний позивачем.

Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, наданих сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

При цьому, суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи, для чого роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і допомагає здійсненню їхніх прав.

В силу ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із бездіяльності осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Зокрема, цивільні права та обов`язки виникають із невиконання батьками батьківських обов`язків.

Судовий розгляд, яким цивільна справа вирішується по суті, закінчується ухваленням рішення суду.

Відповідно до статей 12, 78, 81, 263 ЦПК України та постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» Про судове рішення у цивільній справі - рішення суду у цивільній справі, як найважливіший акт правосуддя, покликаний забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини і наповнити реальністю принцип верховенства права, повинен ухвалюватися за неухильного додержання вимог чинного процесуального законодавства про його законність і обґрунтованість.

Рішення визнається законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільно-процесуального законодавства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Суд оцінює докази відповідно до вимог статей 77 - 78, ч. ч. 3-4 ст. 82,89 ЦПК України за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть вважатися встановленими в цивільній справі, якщо такі засоби доказування відсутні.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Згідно із статтею 81 ЦПК України, обов`язок доказування певних обставин лежить на стороні, яка посилається на них як на підставу своїх вимог та заперечень.

Недоведеність обставин, на наявності яких наполягає позивач - є підставою для відмови у позові; а у разі, якщо на тому наполягає відповідач для відхилення його заперечень проти позову, а, відповідно, для задоволення вимог позивача.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права та обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

Апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги і може вийти за їх межі.

В силу статті 9 Конституції України, Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод є частиною національного законодавства і закріплює мінімальні гарантії в галузі прав людини, які можуть бути розширені в національному законодавстві, яке в свою чергу в силу взятих на себе Україною зобов`язань не може суперечити положенням Конвенції (стаття 19 Закону України «Про міжнародні договори» від 29 червня 2004 року № 1906-ІV, стаття 27 Віденської конвенції про право міжнародних договорів).

Європейський суд з прав людини у справі «Савіни проти України» (заява від 18 грудня 2008 року № 39948/06) вказує, що право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції.

У рішенні від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України» (заява № 31111/04) суд наголосив, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

Статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантовано кожному право на повагу до свого сімейного життя.

Втручання у право на повагу до сімейного життя не становить порушення статті 8 Конвенції, якщо воно здійснене «згідно із законом», відповідає одній чи кільком законним цілям, про які йдеться в пункті 2, і до того ж є необхідним у демократичному суспільстві для забезпечення цих цілей (пункт 50 рішення Європейського Суду у справі «Хант проти України»).

Згідно із частиною 8 статті 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї.

Відповідно до частини 2 статті 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Відповідно до статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського Суду як джерело права.

Статтею 9 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

У пунктах 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 (зі змінами) «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав» судам роз`яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Процедура, підстави та правові наслідки позбавлення батьківських прав передбачені нормами СК України (статті 164-167).

Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених статтею 164 СК України.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Відповідно до частини 1 статті 164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини.

Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дітей, як підстава позбавлення батьківських прав, можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини. Це означає, що позбавлення батьківських прав допускається лише, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо і лише при наявності вини в діях батьків.

Виключний характер позбавлення батьківських прав пояснюється тим, що воно може бути здійснено тільки судом. З цієї ж причини встановлений вичерпний перелік підстав позбавлення батьківських прав, який охоплює всі можливі способи порушення батьками прав і інтересів дитини.

Будь-яка з підстав для позбавлення батьківських прав, перелічена в статті 164 СК України, є критерієм протиправної поведінки батьків по відношенню до своєї дитини.

Оскаржене рішення суду 1 інстанції ухвалене без точного дотримання виписаного вище.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 є матір`ю ОСОБА_3 та ОСОБА_4 Відомості про батька дітей вказані у актовому записі про народження відповідно до ч.1 ст. 135 СК України (т.1 а.с. 28, 29).

Сім`я не має постійного місця проживання, діти з матір`ю періодично перебувають у осіб, з якими та проживає однією сім`єю без реєстрації шлюбу, останнім часом з ОСОБА_5 за адресою АДРЕСА_1 , де тому належить частка у будинку. Відповідач не працює і проживає лише на кошти соціальної допомоги на дітей, що надає держава. При цьому, вона зловживає алкогольними напоями, внаслідок чого контроль та догляд за дітьми взагалі втрачається. Мали випадки, коли діти залишалися взагалі покинутими та без будь якого нагляду, внаслідок чого державні органи вимушені були їх відбирати від матері та розташовувати в спеціальних державних установах.

Зокрема, зазначений факт, в останнє, мав місце в квітні 2019 року, коли відповідача, що перебувала у стані алкогольного сп`яніння, що згідно медичного висновку (т. 1 а.с. - 101) становить 2,6 проміле, віднайшли в іншому житлі, де вона з іншими, антисоціальними особами обидвох статей, вживали спиртні напої. Діти були сховані у шафі, і при цьому знаходилися в жахливому фізичному стані, у зв`язку з чим, вони були відібрані від матері та поміщені в дитячий державний заклад, де перебувають і до часу розгляду справи в судах. І це при тому, що ОСОБА_6 , тяжко хвора дитина, інвалід з дитинства та перебуває на постійному медичному обліку і потребує систематичного прийняття ліків, які мати йому з різних причин фактично не дає, що ставить його життя під загрозу.

Державні органи, призвані забезпечити належний контроль за дотриманням чинного законодавства, щодо дітей, зобов`язує, з метою недопущення негативних наслідків таких дій матері, діяти з упередженням та наполегливо, що позивач і виконує, та чого не врахував суд 1 інстанції.

Усі заходи, застосовані позивачем для зміни антисоціальної поведінки відповідача, а це і неодноразове відібрання дітей, систематичні бесіди та перевірки, притягнення до адміністративної відповідальності, матеріальна та фінансова допомога держави - не дали позитивного результату.

Зазначене у повній мірі підтверджується доказами, що є у справі.

Так, відповідно до витягів з протоколів колегії з питань соціального захисту дітей та профілактики правопорушень серед неповнолітніх при управлінні у справах дітей Первомайської міської ради від 14 січня 2016 року, 12 серпня 2016 року, 14 вересня 2016 року, 17 жовтня 2016 року, 12 січня 2017 року, 15 лютого 2017 року, 13 березня 2017 року, 15 травня 2018 року, 13 червня 2018 року, 21 серпня 2018 року, 19 вересня 2018 року родина ОСОБА_2 неодноразово перебувала під соціальним супроводом (а.с. 64-74).

Відповідно до листів направлених комунальним закладом «Первомайський міський центр первинної медико - санітарної допомоги» від 05 серпня 2014 року, 01 квітня 2015 року, 14 квітня 2015 року, 30 червня 2015 року, 19 серпня 2015 року, 25 грудня 2015 року та 14 квітня 2016 року, на адресу служби у справах дітей, ОСОБА_3 знаходиться на обліку у інфекціоніста.

ОСОБА_2 , не виконує своїх обов`язків по нагляду за дітьми, часто залишає дітей без нагляду самих вдома, сина не обстежує і не лікує, не виконує медичних призначень, не з`являється на огляди, профілактичні щеплення, постійно ігнорує рекомендації сімейного лікаря та медичної сестри, не дає дітям медикаменти, що загрожує їх життю і здоров`ю (а.с. 37-43).

Також 12 травня 2016 року, 26 травня 2016 року, 19 липня 2016 року, 20 квітня 2017 року, 16 травня 2017 року головний лікар медичного закладу звернувся до начальника служби у справах дітей Первомайської райдержадміністрації з доповідними, в яких вказав, що ОСОБА_2 та її малолітні діти, соціально дезадаптовані, знаходяться на диспансерному обліку у лікаря - інфекціоніста та на огляд та лабораторне обстеження дітей лікарями спеціалізованого закладу м. Миколаєва, ОСОБА_2 не з`являлася (т.1 а.с. 46, 51).

Згідно інформації про проведення 05 жовтня 2017 року рейду «Діти вулиці» була відвідана сім`я ОСОБА_2 , яка разом з дітьми тимчасово проживає за адресою: АДРЕСА_1 . В ході співбесіди з мешканцем будинку встановлено, що ОСОБА_2 разом з дітьми протягом 4 днів за вказаною адресою не проживає та перебуває за адресою: АДРЕСА_2 . У зв`язку з чим з ОСОБА_2 була проведена профілактична бесіда про необхідність виконання батьківських обов`язків та рекомендовано повернутися за адресою попереднього проживання (т. 1 а.с. 52-53).

21 червня 2018 року комунальний заклад «Первомайський центр соціально - психологічної реабілітації дітей» Миколаївської обласної ради звернувся до начальника служби у справа дітей з клопотанням про позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав відносно її малолітніх дітей (а.с. 89).

Згідно характеристики на учня 1-Б класу Первомайської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 17 імені Миколи Вінграновського та довідки про пропущенні навчальні заняття без поважної причини, ОСОБА_3 зарекомендував себе як дисциплінований учень, має навчальні досягнення на середньому та низькому рівні, потребує постійного контролю з боку вчителя, навички читання не сформовані. ОСОБА_2 не приймає участь у навчанні та вихованні дитини, не завжди іде на контакт, ігнорує телефонні дзвінки класного керівника. Пропустив 141 навчальне заняття (31 день) за період другого семестру 2018-2019 навчального року, з яких: без поважних причин 36 занять (8днів), з поважних причин 105 занять (23 дня) (а.с. 96-97).

Начальник служби у справах дітей виконавчого комітету Первомайської міської ради 13 липня 2015 року, 16 березня 2017 року, 23 січня 2018 року, 27 квітня 2018 року, 21 травня 2018 року, 19 лютого 2019 року звертався до начальника Первомайського ВП ГУНП України в Миколаївській області з клопотаннями про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за неналежне виконання батьківських обов`язків (т. 1 а.с. 82, 84-88, 90-91).

Згідно довідки начальника Первомайського ВП ГУНП України в Миколаївській області № 15799 від 21 липня 2015 року та інформації від 01 жовтня 2019 року ОСОБА_2 двічі притягувалась до адміністративної відповідальності за ст. 184 КУпАП, за фактом неналежного виконання батьківських обов`язків ( т. 1 а.с. 83).

Згідно інформації про проведення 11 квітня 2019 року рейду «Діти вулиці» була відвідана сім`я ОСОБА_2 , яка разом з дітьми тимчасово проживає за адресою: АДРЕСА_3 . Суб`єкти соціальної роботи, виявили в будинку 2 жінок та 2 чоловіків, які перебували у стані алкогольного сп`яніння. Крім того, під час ретельного огляду кімнати, в будинку була виявлена гр. ОСОБА_2 , яка ховалася в шафі разом зі своїми дітьми, поводила себе вкрай агресивно, використовуючи нецензурну лексику, тримаючи в руках ніж, в присутності дітей погрожувала вчинити самогубство, а коли ніж у неї з рук забрали, вона спробувала вчинити самогубство, шляхом вживання значно збільшеної дози препарату «Нітрогліцерин», у зв`язку з цим ініційовано питання про негайне відібрання дітей у матері (т.1 а.с.98-99).

На підставі рішення виконавчого комітету Первомайської міської ради Миколаївської області від 12 квітня 2019 року за № 189, вирішено негайно відібрати малолітніх дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , у зв`язку з безпосередньою загрозою життю та здоров`ю дітей у їх матері ОСОБА_2 та влаштувати до КЗ «Первомайський центр соціально - психологічної реабілітації дітей» Миколаївської обласної ради (т. 1 а.с. 106).

18 квітня 2019 року начальник управління у справах дітей виконавчого комітету Первомайської міської ради звернувся до начальника служби у справах дітей облдержадміністрації з клопотанням про влаштування до комунального закладу «Первомайський центр соціально - психологічної реабілітації дітей» Миколаївської обласної ради малолітніх дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4 для тимчасового перебування у зв`язку зі складними життєвими обставинами (т. 1 а.с. 107).

Із довідки комунального некомерційного підприємства «Первомайська центральна міська багатопрофільна лікарня» Первомайської міської ради від 18 квітня 2019 року № 486 вбачається, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 перебували на лікуванні в педіатричному відділенні ПЦМБЛ: в 2014 році -1 раз, в 2016 році - 1 раз. При цьому ОСОБА_2 перебувала разом з дітьми та здійснювала догляд. Лікування проводилося частково за рахунок бюджету та частково за рахунок коштів матері. В 2017 році ОСОБА_3 та ОСОБА_4 один раз були госпіталізовані до педіатричного відділення ПЦМБЛ відповідно до листа служби у справах дітей Первомайської міської ради ( т.1 а.с. 58).

Згідно актів обстеження житлово - побутових умов проживання дітей в сім`ї за адресою: АДРЕСА_1 від 20 травня 2018 року та 22 лютого 2019 року, встановлено, що за даною адресою тимчасово та без реєстрації проживає ОСОБА_2 разом зі своїми малолітніми дітьми та співмешканець ОСОБА_5 . Сім`я проживає в приватному одноповерховому будинку без зручностей, газо - та водопостачання, з пічним опаленням, який складається з трьох житлових кімнат та двох коридорів. ОСОБА_2 разом зі своїми малолітніми дітьми та співмешканцем проживають в одній житловій кімнаті. Також, у вказаному будинку проживає рідний брат ОСОБА_5 . На момент візиту в будинку тривають ремонтні роботи, здійснюється встановлення міжкімнатної перегородки, яка забезпечить поділ будинку та його спільне використання двома сім`ями. Приміщення обладнане старими меблями. В наявності ліжко, шафа, 2 столи, 2 ліжка, крісло тощо та необхідна побутова техніка, а саме: телевізор, холодильник. Біля будинку господарські споруди. На момент обстеження санітарно-гігієнічні норми порушені, не прибрано, в оселі неприємний запах, прохолодно. Пічне паливо та продукти харчування в достатній кількості відсутні. В шафі виявлені запаси круп, в одному коридорі картопля (т. 1 а.с. 63, 94).

Згідно довідки Управлінням соціального захисту населення Первомайської райдержадміністрації № 1631-05 від 11 вересня 2019 року, ОСОБА_2 перебувала на обліку в управлінні та отримувала державну допомогу (т.1 а.с.191).

Відповідно до висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Первомайської міської ради від 19 квітня 2019 року № 2974/03.01-26, той вважає за доцільне та таким, що відповідає інтересам малолітніх дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно них (т. 1 а.с. 17-25).

Зазначене, у повній мірі підтверджує державницьку позицію позивача, щодо участі у вирішені долі двох, фактично знедолених дітей, та зобов`язувало суд 1 інстанції до рішучих, у межах чинного законодавства дій, у боротьбі за їх здоров`я, а по великому рахунку, і їх життя.

Оскільки міськрайонний суд, взявши до уваги лише відомості квартального комітету № 8 про місце тимчасового проживання ОСОБА_2 разом зі своїми малолітніми дітьми (т. 1 а.с. - 33) був іншої думки, то рішення про позбавлення відповідача батьківських прав слід провести постановою суду апеляційної інстанції, що, при належній подальшій поведінці відповідача, не позбавляє її можливості поновитися в правах матері.

Крім того, згідно ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК країни, аліменти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення в Сімейному кодексі України.

Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності.

Відповідно до ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів, суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого та рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Беручи до уваги необхідність врегулювання виниклих між сторонами аліментних правовідносин, на принципах справедливості, сумлінності і розумності, рівності батьків щодо обов`язку по утриманню дітей, враховуючи вимоги ст.ст.182, 184 СК України, колегія суддів вважає правильним задовольнити позовні вимоги органу опіки та піклування виконавчого комітету Первомайської міської ради, щодо стягнення з відповідач аліментів на утримання дітей.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу органу опіки та піклування виконавчого комітету Первомайської міської ради задовольнити.

Рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 02 жовтня 2019 року скасувати та прийняти постанову, якою позов органу опіки та піклування виконавчого комітету Первомайської міської ради задовольнити у повному обсязі.

Позбавити батьківських прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 по відношенню до її малолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Передати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 органу опіки та піклування виконавчого комітету Первомайської міської ради для подальшого їх влаштування.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 на користь державної установи або фізичної особи, до якої будуть влаштовані діти, аліменти на утримання її малолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 у розмірі 1/3 частки від її заробітку (доходу), але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня звернення до суду з позовом і до досягнення найстаршою дитиною повноліття.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий П.П. Лисенко

Судді: О.І. Галущенко

Т.В. Серебрякова

______________________________________________

Повний текст постанови складено 11 грудня 2019 року.