Справа № 471/969/17-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.12.2019 року Арбузинський районний суд Миколаївської області

в складі: головуючого судді - Кірімова О.М.,

за участю секретаря судового засідання Сіваченко Ю.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт Арбузинка позовну заяву акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2017 року Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» (далі - ПАТ «Укрсоцбанк») звернулося до Братського районного суду Миколаївської області з позовом до ОСОБА_1 , товариства з обмеженою відповідальністю "Телець-ВАК" (далі - ТОВ "Телець-ВАК") про стягнення заборгованості.

Позовна заява мотивована тим, що 20 червня 2008 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» (далі - АКБ СР «Укрсоцбанк»), яке рішенням загальних зборів змінило тип та назву на ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 укладений договір кредиту, відповідно до умов якого останній отримав у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти у розмірі 86 873 доларів США, з кінцевим терміном повернення заборгованості до 19 червня 2033 року.

10 грудня 2013 року між ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 укладений договір про внесення змін до договору кредиту, відповідно до якого були внесені зміни щодо суми заборгованості та графіку погашення заборгованості за кредитом.

З метою забезпечення виконання зобов`язань за договором кредиту, 20 червня 2008 року між АКБ СР «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 , ТОВ "Телець-ВАК" укладено договір поруки, відповідно до умов якого останній зобов`язується перед банком солідарно відповідати за виконання ОСОБА_1 у повному обсязі зобов`язань за договором кредиту.

У зв`язку з неналежним виконанням умов договору кредиту, станом на 20 листопада 2017 року утворилась заборгованість у розмірі 220 460,84 доларів США, з яких: заборгованість за кредитом - 85 712,91 доларів США; заборгованість за відсотками - 104 614,23 доларів США; пеня за несвоєчасне повернення кредиту - 3 751,05 доларів США; пеня за несвоєчасне повернення відсотків - 26 382,65 доларів США, яку ПАТ «Укрсоцбанк» просило стягнути у солідарному порядку з ОСОБА_1 та ТОВ "Телець-ВАК" на свою користь. Крім того просило стягнути із відповідачів в солідарному порядку витрати по сплаті судового збору в розмірі 87 630 грн. 16 коп.

Ухвалою Братського районного суду Миколаївської області від 14 лютого 2018 року у відкритті провадження в частині вимог заявлених ПАТ «Укрсоцбанк» до ТОВ "Телець-ВАК" про стягнення заборгованості відмовлено ( а.с. 55).

Ухвалою Братського районного суду Миколаївської області від 04 червня 2018 року у справі призначено судову почеркознавчу експертизу ( а.с. 108-109)

Розпорядженням Братського районного суду Миколаївської області від 04 липня 2019 року справу за даним позовом передано до Арбузинського районного суду Миколаївської області ( а.с. 141).

Ухвалою Арбузинського районного суду Миколаївської області від 10.07.2019 року справу призначено до підготовчого провадження ( а.с. 145).

Представником відповідача ОСОБА_1 адвокатом Зотіковим С.Є. подано відзив на позовну заяву, в якому просив суд відмовити в задоволенні позову за безпідставністю, судові витрати віднести на рахунок позивача. Суду зазначив, що Братським районним судом Миколаївської області було проведено судову почеркознавчу експертизу, відповідно до якої підписи в договорі про внесення змін до договору кредиту від 10 грудня 2013 року та на додатку до нього виконані не ОСОБА_1 , а іншою особою. Крім того вважав, що за спливом позовної давності не підлягають задоволенню вимоги про стягнення заборгованості за кредитним договором, тому просив застосувати до заявлених вимог строк позовної давності (а.с. 147-151).

Ухвалою Арбузинського районного суду Миколаївської області від 02 серпня 2019 року за клопотанням представника відповідача витребувано докази.

Ухвалою Арбузинського районного суду Миколаївської області від 21 жовтня 2019 року справу призначено до розгляду по суті.

Ухвалою Арбузинського районного суду Миколаївської області від 14 листопада 2019 року за клопотанням представника АТ "Альфа-Банк" залучено до участі у справі правонаступника АТ "Укрсоцбанк"- АТ "Альфа-Банк".

Представник позивача надіслав на адресу суду клопотання про розгляд справи без участі представника АТ " Альфа-Банк", позовні вимоги підтримує в повному обсязі (а.с. 224-226).

Представник відповідача надав суду заяву про розгляд справи у відсутність відповідача та його представника, заперечення, викладені у відзиві підтримав, просив відмовити у задоволенні позову в повному обсязі, в тому числі за спливом позовної давності (а.с. 222).

На підставі повного та всебічного дослідження обставин справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів, суд приходить до наступного.

Згідно з статтею 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з частиною першою статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно із статтею 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Згідно із статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом (частина перша статті 651 ЦК України).

Згідно вимог частини першої статті 654 ЦК України зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається.

Так, судом установлено, що 20 червня 2008 року між ПАТ «Урсоцбанк» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № 640/601-К601, відповідно до умов якого банк надав боржнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти у розмірі 86 873 доларів США, зі сплатою 13,50 % річних та кінцевим терміном погашення заборгованості не пізніше 19 червня 2033 року з таким порядком повернення кредиту: з липня 2008 року по травень 2033 року щомісячно до 10-го числа по 290 доларів США та в червні 2033 року 163 долари США (а.с. 8-11).

Згідно п. 2.4 цього договору кредиту, нарахування процентів за користування кредиту здійснюється у валюті кредиту за методом факт/360, де факт - фактична кількість днів у періоді, за який здійснюється нарахування процентів, 360 - умовна кількість днів у році, при розрахунку процентів враховується день надання та не враховується день погашення кредиту.

Згідно п.п. 2.4.5 договору кредиту, сплата процентів здійснюється щомісячно у валюті наданого кредиту не пізніше 10-го числа місяця, наступного за звітним місяцем, в якому нараховані проценти, а також в день повернення заборгованості за кредиту у повній сумі.

Відповідно до заяви на видачу готівки № 9 від 20 червня 2008 року ОСОБА_1 отримав 86 873 доларів США, що еквівалентно 421 551 грн. 23 коп. (а.с. 19)

Як на підставу заявлених вимог позивач надав суду договір від 10 грудня 2013 року укладений між ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 про внесення змін до договору кредиту, відповідно до якого були внесені зміни щодо суми заборгованості, яка відповідно до п. 2 договору скала 85 712,91 доларів США - заборгованість за кредитом, 60 612,05 доларів США - заборгованість по сплаті за процентами за користування кредитом. Також внесено зміни щодо графіку погашення заборгованості за кредитом, що відображено в додатку № 1 від 10 грудня 2013 року до договору про внесення змін до договору кредиту № 640/601-К601 від 20 червня 2008 року, ( а.с. 11зворот-13).

20 червня 2008 року між АКБ СР «Укрсоцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк», та ОСОБА_1 , ТОВ "Телець-ВАК" укладено договір поруки, відповідно до умов якого останній зобов`язується перед банком солідарно відповідати за виконання ОСОБА_1 у повному обсязі зобов`язань за договором кредиту (а.с. 17-18).

На аркушах справи 15-16 зображено детальний розпис сукупної вартості кредиту, значення реальної процентної ставки та абсолютне значення подорожчання кредиту від 04 грудня 2013 року.

Згідно розрахунку (а.с. 36-39) станом на 20 листопада 2017 року ОСОБА_1 перед позивачем має заборгованість у розмірі 220 460,84 доларів США, з яких: заборгованість за кредитом - 85 712,91 доларів США; заборгованість за відсотками - 104 614,23 доларів США; пеня за несвоєчасне повернення кредиту - 3 751,05 доларів США; пеня за несвоєчасне повернення відсотків - 26 382,65 доларів США.

30 листопада 2017 року ПАТ «Укрсоцбанк» звернулося до ОСОБА_1 та ТОВ "Телець-ВАК" з вимогою за № 107772 про усунення порушення шляхом погашення заборгованості у розмірі 220 460,84 доларів США за кредитним договором № 640/601-К601 від 20 червня 2008 року (а.с. 27-28).

Однак, відповідно до висновку судової почеркознавчої експертизи № 288 від 16 липня 2018 року (а.с. 123-128) підписи від імені ОСОБА_1 у договорі про внесення змін від 10 грудня 2013 року до договору кредиту № 640/601-К601від 20 червня 2008 року виконані не ОСОБА_1 , а іншою особою.

Підписи від імені ОСОБА_1 у додатку № 1 від 10 грудня 2013 року до договору про внесення змін до договору кредиту № 640/601-К601 від 20 червня 2008 року виконані не ОСОБА_1 , а іншою особою.

Підпис від імені ОСОБА_1 на детальному розписі сукупної вартості кредиту, значення реальної процентної ставки та абсолютне значення подорожчання кредиту від 04 грудня 2013 року виконаний не ОСОБА_1 , а іншою особою.

Між тим, представник позивача не надав жодних доказів, які б спростовували висновок експерта. Крім того, представник позивача не був позбавлений можливості заявити обґрунтоване клопотання про призначення додаткової або повторної експертизи. Разом з тим, висновок почеркознавчої експертизи є повним та зрозумілим, а тому можна вважати його таким, що може бути покладеним в основу рішення.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 208 ЦК України у письмовій формі належить вчиняти правочини між фізичною та юридичною особою, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу.

Кредитний договір відповідно до вимог статті 1055 ЦК України укладається у письмовій формі.

Згідно з частиною другою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до частини третьої статті 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Волевиявлення є важливими чинником, без якого неможливо вчинення правочину, що узгоджується зі свободою договору, установленою статтею 627 ЦК України. Своє волевиявлення на укладення договору учасник правочину виявляє в момент досягнення згоди з усіх істотних умов, складання та скріплення підписом письмового документа, в якому фіксуються правові наслідки.

Згідно з частиною другою статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, є зокрема, договори, тому неукладення договору, тобто його відсутність, не породжує цивільних прав та обов`язків.

Суди повинні розмежовувати кредитний договір, який є недійсним у силу закону (нікчемний) або може бути визнаний таким у судовому порядку (оспорюваний) з підстав, встановлених частиною першою статті 215 ЦК, та кредитний договір, який є неукладеним (не відбувся), що не може бути визнаний недійсним, зокрема, у випадку, коли сторони в належній формі не досягли згоди щодо хоча б з однієї його істотної умови або зміст яких неможливо встановити виходячи з норм чинного законодавства (статті 536, 638, 1056-1 ЦК України).

На підставі встановлених фактичних обставин справи та норм законодавства можна зробити висновок, що між сторонами справи 10 грудня 2013 року договір про внесення змін до договору кредиту № 640/601-К601 від 20 червня 2008 року та Додаток від 10 грудня 2013 року до Договору про внесення змін до Договору кредиту № 640/601-К601 від 20 червня 2008 року (а.с. 11 зворот-13) не укладалися, оскільки позичальник (відповідач) їх не підписував, що встановлено висновком судово-почеркознавчої експертизи. Тому суд не може взяти до уваги в якості допустимих доказів у даній справі надані позивачем договір про внесення змін до договору кредиту № 640/601-К601 від 20 червня 2008 року та Додаток від 10 грудня 2013 року до Договору про внесення змін до Договору кредиту № 640/601-К601 від 20 червня 2008 року (а.с.11зворот-13), що відповідатиме вимогам ст. 78 ЦПК України.

Дана позиція міститься у Постанові Верховного Суду від 26 вересня 2019 року справа № 694/1333/15-ц (провадження № 61-33196св18).

Крім того, як видно із довідки АТ «Укрсоцбанк», ОСОБА_1 здійснив останній платіж 14 травня 2012 року (а.с. 174-179).

Згідно з пунктами 3.3.7, 3.3.8 кредитного договору № 640/601-К601 від 20 червня 2008 року позичальник зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі погашати кредит із нарахованими проценти за фактичний час його використання та можливими штрафними санкціями в порядку, визначеному пунктами 1.1, 2.4, 2.10 цього договору.

Відповідно до пункту 4.5 кредитного договору у разі невиконання (неналежного виконання) позичальником обов`язків, визначених пунктами 3.3.7, 3.3.8 цього договору, протягом більше ніж 90 календарних днів, строк користування кредитом вважається таким, що сплив, та відповідно позичальник зобов`язаний протягом одного робочого дня погасити кредит у повному обсязі, сплатити проценти за фактичний час використання кредиту та нараховані штрафні санкції (штраф, пеню).

Таким чином, сторони кредитних правовідносин врегулювали в договорі питання дострокового повернення коштів, тобто зміни строку виконання основного зобов`язання, та визначили умови такого повернення коштів.

Згідно з пунктом 7.3 кредитного договору він набирає чинності з дати його укладення та діє до остаточного виконання сторонами прийнятих на себе зобов`язань.

Боржник не сплачував кредит та відсотки за користування ним. Останній платіж здійснений 14 травня 2012 року, що не заперечувалось сторонами.

Протягом наступних 90 календарних днів позичальник не виконував обов`язки, передбачені пунктами 3.3.7, 3.3.8 кредитного договору.

Представником відповідача заявлено про застосування позовної давності до заявлених позивачем вимог.

Відповідно до статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому.

Частиною першою статті 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Визначення поняття зобов`язання міститься у частині першій статті 509 ЦК України. Відповідно до цієї норми зобов`язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема зміна умов зобов`язання, сплата неустойки, відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов`язання повинне виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).

При цьому в законодавстві визначаються різні поняття: як «строк договору», так і «строк (термін) виконання зобов`язання» (статті 530, 631 ЦК України).

Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення, тобто невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.

При цьому перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Відповідно до частини п`ятої статті 261 ЦК України за зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку.

Як видно із пункту 4.5 кредитного договору, сторони кредитних правовідносин врегулювали в договорі питання зміни строку виконання основного зобов`язання та визначили умови такої зміни.

Також видно, що останній платіж за кредитним договором позичальник здійснив 14 травня 2012 року, а тому відповідно до пункту 4.5 цього договору строк користування кредитом вважається таким, що сплив через 90 днів після сплати боржником останнього платежу, тобто з 13 серпня 2012 року.

З огляду на зазначене, через 90 днів після сплати боржником останнього платежу, в позивача виникло право на звернення до суду щодо захисту своїх порушених прав, однак банк звернувся до суду із зазначеним позовом лише 20 грудня 2017 року, тобто з пропуском позовної давності, що відповідно до частини четвертої статті 267 ЦК України є підставою для відмови в задоволенні позову за вимогою про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Дана позиція відображена у Постановах Верховного Суду від 29 серпня 2018 року справа № 760/4415/16-ц провадження № 61-7050св18, від 19 червня 2019 року справа № 761/16430/16-ц провадження № 61-23550св18 від 17 липня 2019 року справа № 299/1135/16-ц провадження № 61-11522св18 від 24 липня 2019 року справа № 751/2958/16 провадження № 61-3697 св 1.

Щодо заявлених вимог до ТОВ "Телець-ВАК" про стягнення заборгованості, то ухвалою Братського районного суду Миколаївської області від 14 лютого 2018 року у відкритті провадження в даній частині вимог, відмовлено (а.с. 55).

Відповідно до ч.ч. 1-2 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Згідно з вимогами ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача.

Оскільки в задоволенні позовних вимог відмовлено, сплачений позивачем судовий збір не підлягає стягненню із відповідача.

Керуючись ст.ст. 2, 4, 10, 12, 13, 19, 76-81, 258, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

В задоволенні позову акціонерного товариства «Альфа- Банк» до ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості, відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Миколаївського апеляційного суду через Арбузинський районний суд.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Арбузинського

районного суду О.М. Кірімова