Справа № 694/120/18
провадження № 2/694/10/19
29.11.2019 року м. Звенигородка
Звенигородський районний суд Черкаської області
в складі:головуючого судді Гончаренко Т.В.
секретаря судового засідання Блискавки А.С.
за участі:прокурора Панченка М.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду м. Звенигородка в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом Заступника керівника Звенигородської місцевої прокуратури С.Зубенко в інтересах держави в особі позивача Звенигородської районної ради до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, завданої злочином,-
Заступник керівника Звенигородської місцевої прокуратури С.Зубенко в інтересах держави в особі Звенигородської районної ради звернувся до суду з вказаним позовом, зазначивши, що вироком Звенигородського районного суду Черкаської області від 20.10.2017 року ОСОБА_1 визнано винним та засуджено за ч.1 ст.122 КК України до 1 року обмеження волі, на підставі ст.ст.1,10 Закону України «Про амністію у 2016 році», Закону України «Про застосування амністії в Україні» обвинуваченого ОСОБА_1 звільнено від відбування призначеного покарання у вигляді одного року обмеження волі. Судом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 близько 11.00 години перебуваючи поряд із будинковолодінням ОСОБА_2 , що по АДРЕСА_1 , умисно, на грунті особистих неприязних стосунків із ОСОБА_2 , наніс йому один удар рукою у праву скроню, від чого ОСОБА_2 упав на землю на витягнуту праву руку та декілька ударів ногами у голову потерпілого, заподіявши йому тілесні ушкодження у вигляді порушення цілісності правої ліктьової колатеральної зв`язки, які відносяться до середньої тяжкості тілесних ушкоджень, що спричинили тривалий розлад здоров`я, закритої черепно-мозкової травми із струсом головного мозку, саден на голові, забою м`яких тканин голови, що відносяться до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я. Згідно висновку комісійної судово-медичної експертизи №04-01/34 від 06.09.2017 року в ОСОБА_2 наявні наступні тілесні ушкодження: травма правого ліктьового суглобу з розривом ліктьової колатеральної зв`язки; травми голови зі струсом головного мозку, крововиливами, травматичним набряком м`яких тканин голови. Вказані ушкодження виникли від дії тупих предметів, по давності виникнення можуть відповідати часу, вказаному у медичних документах на ім`я ОСОБА_2 та відносяться: - травма правого ліктьового суглобу з розривом ліктьової колатеральної з`язки до категорії ушкоджень середньої тяжкості, що спричинили тривалий розлад здоров`я; - травма голови зі струсом головного мозку, крововиливами, травматичним набряком м`яких тканин голови до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я. Травма голови зі струсом головного мозку, крововиливами, травматичним набряком м`яких тканин голови могли вникнути від удару рукою та взутою ногою. Травма правого ліктьового суглобу з розривом ліктьової колатеральної зв`язки могла виникнути, як від падіння потерпілого на виправлену руку, так і при ударах в область правого ліктьового суглобу взутою ногою, можливо під час самозахисту. Вищевказаний вирок оскаржений в апеляційному порядку представником потерпілого, разом з тим, 05.01.2018 року ухвалою апеляційного суду Черкаської області провадження за згаданою апеляційною скаргою закрито у зв`язку із відмовою представника потерпілого від апеляційної скарги. Враховуючи зазначене, вирок Звенигородського районного суду набрав законної сили 05.01.2018 року. Цивільний позов у вказаному кримінальному провадженні до початку судового розгляду в порядку вимог ст.128 КПК України прокурором не заявлено, що підтверджується резолютивною частиною вищевказаного судового рішення. У зв`язку з короткочасним розладом здоров`я ОСОБА_2 перебував на лікуванні у Звенигородській центральній районній лікарні з 03.01.2015 року по 24.01.2015 року, всього потерпілим було проведено у лікарні 21 ліжко-днів. Звенигородською ЦРЛ було витрачено на його лікування 4291,56 грн. Державі внаслідок неправомірних дій ОСОБА_1 було завдано шкоду на вказану суму, яка на момент пред`явлення позову в добровільному порядку не відшкодована. Звенигородська районна рада заходів щодо стягнення вказаної суми шкоди не вживала, що свідчить про неналежне виконання покладених на Звенигородську районну раду обов`язків в частині забезпечення відшкодування витрат на лікування, тому прокурор, звертаючись до суду із позовною заявою в інтересах держави в особі Звенигородської районної ради про стягнення 4291,56 грн. шкоди, завданої державі в особі Звенигородської районної ради, реалізує свої представницькі повноваження у сфері захисту державної
власності. З врахуванням вищевикладеного, прокурор просить стягнути з відповідача на користь держави в особі Звенигородської районної ради витрати на стаціонарне лікування потерпілого ОСОБА_2 в сумі 4 291,56 грн.
Ухвалою Звенигородського районного суду Черкаської області від 05.04.2018 року провадження по справі відкрито та призначено підготовче засідання (а.с.22).
Ухвалою Звенигородського районного суду Черкаської області від 02.07.2019 року закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду, до розгляду справи по суті зобов`язано прокурора, що здійснює представництво в суді законних інтерсів держави по даній справі надати в судове засідання статут Звенигородської центральної районної лікарні для підтвердження джерел фінансування та довідку про вартість лікування потерпілого ОСОБА_2 у Звенигородській центральній районній лікарні з 03.01.2015 року по 24.01.2015 року, яка обчислена на підставі Порядку обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнення з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №545 від 16.07.1993 року (а.с.126).
Представник Звенигородської районної ради в судове засідання не з`явився, про дату, час, місце розгляду повідомлений завчасно, за підписом голови районної ради Кучер В.П. надано до суду заяву про розгляд справи без його участі (а.с.177).
Відповідач ОСОБА_1 в судові засідання не з`явився, про дату, місце і час розгляду справи був повідомлений належним чином, а саме за адресою, наданою ВОМІ ГУ ДМС України в м.Києві /а.с.19/, про що свідчать повернуті на адресу суду судові повістки з відміткою пошти «За закінченням терміну зберігання» (а.с.60- 61).
З урахуванням положень п.4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України, відповідач вважається таким, що належним чином повідомлений про дату та час слухання справи.
Окрім того, судом на офіційному сайті «Судова влада України» було розміщене оголошення про виклик відповідача в судове засідання на 29.11.2019 року, на яке відповідач також не відреагував (а.с. 171).
Крім того слід зазначити, що 12.10.2018 року ОСОБА_1 на електронну адресу суду направляв заяву від 11.10.2018 року про визнання позовних вимог та задоволення позову та просив справу розглядати за його відсутності, однак цього ж дня на електронну адресу суду надіслав заяву про те, що Звенигородською місцевою прокуратурою досудове врегулювання спору не проводилося, докази відсутні, тому про наявність
боргу він дізнався лише після відкриття провадження у справі та отримання копії позовної заяви, в зв`язку з чим самостійно сплатив кошти у розмірі 4291,56 грн. на користь Звенигородської районної ради, що підтверджується квитанцією №177 від 25.06.2018 року, про що додав копію квитанції. Тому просив прийняти дану заяву та врахувати під час ухвалення рішення та відмовити в задоволенні позову в повному обсязі та вказав про те, що просить заяву від 11.10.2018 року вважати недійсною, що засвідчив своїм особистим підписом із зазначенням дати такого засвідчення.
Зі згоди позивача, суд знаходить за можливим розглянути справу за відсутності відповідача, згідно до вимог частини 4 статті 223 Цивільного процесуального кодексу України, на підставі наявних у справі доказів з постановленням заочного рішення, що відповідає положенням статті 280 цього Кодексу.
Суд, вислухавши прокурора, дослідивши надані сторонами документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши зібрані докази у справі відповідно до положень ст. 89 ЦПК України, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.
Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1. ст. 4 ЦПК України).
Суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ч. 1. ст.13 ЦПК України).
Судом встановлені наступні обставини та відповідні правовідносини.
Як зазначено позивачем, ухвалою Апеляційного суду Черкаської області від 05.01.2018 року провадження за згаданою апеляційною скаргою закрито у зв`язку із відмовою представника потерпілого від апеляційної скарги.
Вище вказаний вирок суду набрав законної сили.
Частиною 6 статті 82 ЦПК України, визначено, що вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
Відповідно до вимог пунктів 8, 9 частини 2 статті 16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування майнової та моральної шкоди.
Відповідно до ч.3 ст.128 КПК України цивільний позов в інтересах держави пред`являється прокурором. Пунктом 7 вказаної статті особа, яка не пред`явила цивільного позову в кримінальному провадженні, а також особа, цивільний позов якої залишено без розгляду, має право пред`явити його в порядку цивільного судочинства.
З вироку Звенигородського районного суду від 20.10.2017 року вбачається, що цивільний позов про відшкодування вартості витрат на лікування у вказаному кримінальному провадженні до початку судового розгляду в порядку вимог ст. 128 КПК України прокурором не заявлено.
Відповідно до ст.10 Закону України «Про місцеве самоврядування» районна рада є органом місцевого самоврядування, що представляє спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ, міст, у межах повноважень, визначених Конституцією України, цим та іншими законами, а також повноважень, переданих їм сільськими, селищними, міськими радами.
Згідно ст.18-1 Закону України «Про місцеве самоврядування» орган місцевого самоврядування може бути позивачем та відповідачем у судах загальної юрисдикції, зокрема, звертатися до суду, якщо це необхідно для реалізації його повноважень і забезпечення виконання функцій місцевого самоврядування.
Вказані положення Закону надають Звенигородській районній раді право на захист інтересів громади щодо забезпечення належного матеріально-технічного та фінансового забезпечення галузі охорони здоров`я, у тому числі право на звернення до суду в спосіб, передбачений ст.16 Цивільного кодексу України.
Заходи Звенигородською районною радою щодо відшкодування збитків, завданих медичній установі не вживалися, що дає право місцевій прокуратурі вживати заходи представницького характеру на захист
інтересів держави в порядку, передбаченому ст.23 Закону України «Про прокуратуру».
Статтею 1206 ЦК України передбачено обов`язок особи, яка вчинила злочин, відшкодувати витрати закладові охорони здоров`я на лікування потерпілого від цього злочину. Згідно з ч.3 вказаної норми, якщо лікування проводилося закладом охорони здоров`я, що є у державній власності або у власності територіальної громади, кошти на відшкодування витрат на лікування зараховуються до відповідного бюджету.
Судом встановлено та підтверджується даними довідки з історії хвороби №46, даній ОСОБА_2 про те, що він знаходився на лікуванні в Звенигородській центральній районній лікарні з 03.01.2015 року по 24.01.2015 року у зв`язку з короткочасним розладом здоров`я (21 ліжко-день) і на його лікування було затрачено кошти в сумі 4093,32 грн., в тому числі медикаменти - 121,80 грн. та харчування - 76,44 грн. /а.с.132/.
На а.с.133-145 міститься статут комунального некомерційного підприємства «Звенигородська центральна районна лікарня» Звенигородської районної ради, затверджений 16.11.2018 року. В п.1.1., 1.9, 7.1 Статуту зазначено, що комунальне некомерційне підприємство «Звенигородська центральна районна лікарня» Звенигородської районної ради є лікарняним закладом охорони здоров`я - комунальним унітарним некомерційним підприємством, що надає послуги вторинної/спеціалізованої медичної допомоги будь-яким особам в порядку та на умовах, встановлених законодавством України та цим Статутом, вищий орган управління підприємства - Звенигородська районна рада, уповноважений орган - Звенигородська районна державна адміністрація, головним розпорядником бюджетних коштів та уповноваженим органом управління підприємства є Звенигородська районна державна адміністрація.
Пунктом 3 постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 07.07.1995 року «Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину, та судових витрат» зазначено, що питання про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого вирішується згідно з «Порядком обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання», затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 545 від 16.07.1993 року. Згідно п.3 даного Порядку сума коштів, що підлягає відшкодуванню визначається закладом охорони здоров`я в якому перебував на лікуванні потерпілий, з урахуванням кількості ліжко-днів, проведених ним у стаціонарі та щоденної вартості його лікування.
Термін і обґрунтованість перебування потерпілого від злочину на стаціонарному лікуванні визначається на підставі даних лікувального закладу, де він перебував на лікуванні. До справи має бути приєднана довідка - розрахунок бухгалтерії цього закладу із записом про вартість одного ліжко-дня та загальну суму фактичних витрат на лікування потерпілого.
Витрачені на стаціонарне лікування кошти підлягають відшкодуванню у повному обсязі і зараховуються до відповідного державного бюджету залежно від джерел фінансування закладу охорони здоров`я або на рахунок юридичної особи, якій належить останній.
Як зазначає відповідач ОСОБА_1 в своїй заяві від 12.10.2019 року та як вбачається з наданих відповідачем письмових доказів, ОСОБА_1 після подання позовної заяви до суду, 25.06.2018 року було сплачено витрати на стаціонарне лікування потерпілого ОСОБА_2 у розмірі 4 291 грн.56 коп. на розрахунковий рахунок, наданий прокурором, який здійснював представництво інтересів держави в суді по даній справі ОСОБА_3 про що ним було надано для приєднання до матеріалів справи роздруківку знімку екрана з мобільного телефону з виведеними на екран даними розрахункового рахунку на сплату коштів за відшкодування матеріальних збитків, завданих внаслідок вчинення кримінального правопорушення (на лікування потерпілого) у цивільній справі №694/120/18 та листуванням, копію квитанції про сплату коштів /а.с.75-78/.
Крім того, зазначений номер рахунку, на який необхідно сплатити вказані кошти, було вказано прокурором у позовній заяві /резолютивній її частині/, поданій до суду по даній справі 05.02.2018 року /а.с.6/.
Однак, як вбачається з матеріалів справи, кошти, які були сплачені відповідачем ОСОБА_1 , як відшкодування витрат на лікування потерпілого надійшли на рахунок, який на момент сплати був недійсним.
Листом Головного управління Державної казначейської служби України в Черкаській області від 03.10.2018 року №05-12/1389-4972, який надіслано на запит Звенигородської місцевої прокуратури від 21.09.2018 року № (25) 153-854 вих -18 /а.с.160/, надано інформацію про порядок перерахування вказаних
коштів на діючий рахунок Звенигородської районної ради /а.с.161-162/.
У зв`язку з чим 01.10.2019 року за №31-1644 вих.19 Звенигородською місцевою прокуратурою надіслано до Звенигородської районної ради запит щодо надання дійсного на даний час рахунку на який сплачуються кошти для відшкодування шкоди, завданої злочином.
04.10.2019 року на адресу Звенигородської місцевої прокуратури надійшов лист Звенигородської районної ради Черкаської області та реквізити для сплати інших надходжень від 03.10.2019 року №16/04-10, які діють з 1 жовтня 2019 року який приєднано прокурором до матеріалів справи /а.с.154/.
Оскільки сплачені кошти не надійшли на рахунок Звенигородської районної ради, тому стягнення коштів на лікування потерпілого фактично залишається невиконаним, а позивач позбавлений можливості повернути кошти з відділення банку як помилково сплачені на інший рахунок, так як це мав зробити тільки відповідач по справі, оскільки ним було сплачено кошти. Як зазначає прокурор в судовому засіданні, відповідачу в телефонному режимі було запропоновано звернутися у відділення банку з заявою про повернення сплачених коштів та сплатити їх на діючий рахунок Звенигородської районної ради, однак на час розгляду справи судом відповідачем цього не зроблено. Даних про те, що відповідач вчиняв дії щодо повернення коштів та сплати їх на діючий рахунок в матеріалах справи немає, так як і відсутній в матеріалах справи оригінал квитанції про сплату даних коштів.
Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.
Згідно із статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів.
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.
Враховуючи вищевикладене, оцінюючи зібрані докази в їх сукупності та беручи до уваги, що Звенигородська центральна районна лікарня відповідно до ст. 18 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров`я» фінансується за рахунок коштів бюджету Звенигородської районної ради, а також те, що сплачені відповідачем кошти в сумі 4 291,56 грн. так і не надійшли на рахунок позивача за стаціонарне лікування потерпілого, розглядаючи даний спір суд приходить до висновку про задоволення позову та стягнення з відповідача ОСОБА_1 грошових коштів в рахунок відшкодування витрат залучених Комунальним некомерційним підприємством «Звенигородська центральна районна лікарня» Звенигородської районної ради на лікування потерпілого від кримінального правопорушення ОСОБА_2 .
Відповідно до ч.6 ст.141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, а тому судові витрати підлягають стягненню із відповідача. Відповідачем доказів звільнення його від сплати судового збору суду не надано.
На підставі викладеного та, керуючись ст.ст. 1166, 1206 ЦК України, ст. 18 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров`я», п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 07.07.1995 року «Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину, та судових витрат», п.2, п.4 Порядку обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання, ст.ст. 10, 81, 82, 89,141, 263-265, 280-289 ЦПК України, суд,-
Позов Заступника керівника Звенигородської місцевої прокуратури С.Зубенко в інтересах держави в особі позивача Звенигородської районної ради до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, завданої злочином - задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уроженця м.Кокчетав,
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уроженця м.Кокчетав, Казахстан, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_4 , на користь держави судовий збір в розмірі 768 грн.40 коп., від сплати якого позивача було звільнено згідно ст. 5 Закону України «Про судовий збір».
Копію повного судового рішення у відповідності до вимог ст.272 ЦПК України направити відповідачу.
Повний текст рішення виготовлено 06.12.2019 року.
Заочне рішення може бути переглянуто Звенигородським районним судом Черкаської області за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано відповідачем до Звенигородського районного суду Черкаської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Заочне рішення суду може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку до Черкаського апеляційного суду, шляхом подання через Звенигородський районний суд Черкаської області апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Заочне рішення набирає законної сили після закінчення зазначених строків або після розгляду справи в апеляційному порядку Черкаським апеляційним судом, якщо таке заочне рішення не буде скасовано.
Суддя