Головуючий суду 1 інстанції - О.Г.Третяк
Доповідач -Кострицький
Справа № 409/2646/17
Провадження № 22-ц/810/328/18
ЛУГАНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2019 року м.Сєвєродонецьк

Луганський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - судді Кострицького В.В.,

суддів: Назарової М.В., Яреська А.В.

за участю секретаря Сінько А.І.

участники справи:

позивач - Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк»,

представник позивача Захаров М.І.

відповідач - ОСОБА_3, представник відповідача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі Луганського апеляційного суду в м.Сєвєродонецьку Луганської області апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк»

на рішення Білокуракинського районного суду Луганської області від 22 серпня 2018 року (суддя Третяк О.Г.)

у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2017 року Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» звернулося до суду із позовною заявою до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості. Просило стягнути з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість у розмірі 17407,21 доларів США, що за курсом 26,87 відповідно до службового розпорядження НБУ від 02.11.2017 року складає 467731,73 грн. за кредитним договором № LGH0GF03900522 від 19.05.2005 року, яка складається з наступного: 17407,21 доларів США заборгованість за кредитом (тілом кредиту) та стягнути з відповідача судові витрати.

Рішенням Білокуракинського районного суду Луганської області від 22 серпня 2018 року в задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» відмовлено.

Не погодившись із вказаним рішенням, Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк», яке є правонаступником після ПАТ КБ «ПриватБанк», звернулося до суду з апеляційною скаргою на нього, вважає що рішення незаконне, винесене з порушенням норм процесуального права та невідповідності висновків суду обставинам справи, що призвело до ухвалення необґрунтованого і незаконного рішення суду, просило оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове про задоволення позовних вимог.

Від представника відповідача - ОСОБА_4 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в яком зазначено, що розглянувши доводи, викладені в апеляційній скарзі, він вважає їх такими, що не відповідають фактичним обставинам справи та діючому законодавству. Просить суд витребувати оригінал заяви про видачу готівки, копія якої додана до апеляційної скарги, відмовити у прийнятті доказу - заяви на видачу готівки, рішення Білокуракинського районного суду Луганської області від 22.08.2018 року залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення, справу розглянути без представника відповідача.

Від представника позивача надійшла заява, в якій він просить врахувати, що надати оригінали документів з кредитної справи для огляду немає можливості у зв'язку з відсутністю доступу до архіву Луганського регіонального управління Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» розташованому у м. Луганськ.

Сторони у справі до судового засідання суду апеляційної інстанції не з'явилися, про час та місце судового розгляду були повідомлені належним чином, відповідач повідомлений відповідно до положень частини1 ст. 1-1 Закону України «Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у зв'язку з проведенням антитерористичної операції», від представника позивача Захарова М.І. надійшла заява про розгляд справи за його відсутності.

Заслухавши доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає апеляційну скаргу такою, що підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Згідно вимог ст. 263 ЦПК України, - судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що єдиним належним та допустимим доказом укладення між сторонами кредитного договору є сам договір, який повинен бути укладений в письмовій формі та зі змісту якого суд має встановити умови надання кредиту, суму, строк та порядок його повернення, річну відсоткову ставку за кредитом, строки та порядок її сплати, відповідальність за порушення виконання кредитних зобов'язань, у тому числі розмір та порядок нарахування пені за прострочення їх виконання. З огляду на відсутність єдиного і допустимого доказу - оригіналу кредитного договору, та сумніву у відповідності поданої позивачем копії оригіналу, суд першої інстанції вважав недоведеним укладання між сторонами кредитного договору.

Колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

За нормами частин першої - другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Частиною першою статті 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

За змістом частини першої статті 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до положень статей 610, 611, 625 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Боржник не звільняється від відповідальності у разі неможливості виконання ним грошових зобов'язань.

Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Звертаючись до суду з позовом, позивач просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № LGH0GF03900522 від 19.05.2005 року, згідно якого ПАТ КБ «Приватбанк» зобов'язався надати відповідачу кредит у розмірі 35986,39 доларів США на термін до 19.05.2020 року, а відповідач зобов'язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строк та в порядку, встановлених кредитним договором. До позовної заяви банком надано розрахунок заборгованості за договором № LGH0GF03900522 від 19.05.2005 року, копію кредитного договору № LGH0GF03900522 від 19.05.2005 року, копію документу ,що посвідчує особу відповідача.

Судом встановлено, що всі додані до позовної заяви копії документів належним чином посвідчені позивачем.

Як вбачається з матеріалів справи від представника відповідача в суді першої інстанції було заявлено клопотання про витребування оригіналів документів наданих суду в копіях. Судом заявлене клопотання було задоволено в частині витребування оригіналу кредитного договору та оригіналів первинних бухгалтерських документів щодо суми отримуваного відповідачем кредиту за договором.

Оригінал кредитного договору та оригінали первинних бухгалтерських документів позивачем суду надані не були, з листа банку слідує, що оригінал кредитної справи немає змоги надати, оскільки документи знаходиться у Луганському архіві, а взаємодія з архівом м.Луганська неможлива до стабілізації політичної ситуації в зоні АТО. До апеляційної скарги приєднано Заяву на видачу готівки від 19.05.2005 року (а.с.76).

З розрахунку заборгованості за договором № LGH0GF03900522 від 19.05.2005 року, вбачається, що відповідач частково в продовж 10 років погашав кредитну заборгованість до липня 2014 року, чим підтвердив наявність зазначених грошових зобов'язань (а.с. 6-12) . Відповідач як і його представник в документах поданих до суду не заперечував факту отримання відповідачем кредитних коштів. Відповідно матеріалів справи відповідач частково виконував умови кредитного договору, наданий банком розрахунок заборгованості за кредитним договором не спростований відповідачем. Станом на 02.11.2017 року відповідач має заборгованість у розмірі 17407,21 доларів США (тіло кредиту), що за курсом 26,87 відповідно до службового розпорядження НБУ від 02.11.2017 року складає 467731,73 грн.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції дійшов передчасного висновку про відсутність доказів які підтверджують факт укладення з відповідачем кредитного договору, факт надання кредитних коштів та про відсутність у відповідача зобов'язань перед банком. Всі зазначені висновки ґрунтуються виключно на відсутності оригіналів документів, однак судом не береться до уваги сукупність встановлених фактів, матеріалів справи та позиція відповідача та його представника. У противагу диспозиції ст.204 ЦК України судом першої інстанції не спростовано правомірність кредитного договору укладеного між сторонами.

З огляду на наведене, колегія суддів не може погодитись з рішенням суду першої інстанції.

Суд першої інстанції не врахував наявність в матеріалах справи належно завірених копій документів кредитної справи та договору (а.с.14-15) який підписано боржником, у встановленому законом порядку не ос пореного за безгрошовістю і не визнано недійсним.

Крім того, сторони погоджували графік оплати процентів і повернення кредиту (а.с. 16-18) за кредитним договором шляхом підписання графіку, відповідач вчиняла платежі в продовж тривалого часу згідно погодженого сторонами графіку погашення кредиту.

Вказані обставини у сукупності свідчать про визнання відповідачем обставин отримання кредиту у вказаному в договорі розмірі.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі статей 526, 530, 610, частини першої статті 612 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення (пункт 2 частини 1 статті 374 ЦПК України).

За змістом пункту 3 частини 1 статті 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині є: невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.

Враховуючи наявний в матеріалах справи відзив на апеляційну скаргу, колегія суддів звертає увагу що посилання представника відповідача на судову практику Верховного Суду здебільше містить формальні посилання на випадки відсуутності оригіналів документів не враховує наявності всієї сукупності обставин справи та матеріалів які підтверджують існування між сторонами грошових зобовязань, тому колегія зауважує, що, у відповідності до практики Європейського суду з прав людини, пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів вирішила рішення суду першої інстанції скасувати, врахувати, що відповідач частково в продовж 10 років погашав кредитну заборгованість до липня 2014 року, чим підтвердив наявність зазначених грошових зобов'язань . Відповідач як і його представник в документах поданих до суду не заперечував факту отримання відповідачем кредитних коштів, наданий банком розрахунок заборгованості за кредитним договором не спростований відповідачем. Виходячи з матеріалів справи та встановлених обставин судова колегія вважає за необхідне ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» та стягнути з ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_1) на користь Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" заборгованість з тіла кредиту за кредитним договором №LGH0GF03900522 від 19.05.2005 року у розмірі 17407,21 (долар США), що за курсом 26,87 від 02.11.2017 року складає 467731 гривень 73 копійки та судових витрати виходячи з положень ст..141 ЦПК України у розмірі 17733 гривень 56 копійок за звернення до судів з позовною заявою та апеляційною скаргою.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 381, 382, 383, 384, 390 Цивільного процесуально кодексу України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити.

Рішення Білокуракинського районного суду Луганської області від 22 серпня 2018 року скасувати. Ухвалити у справі нове рішення яким позовні вимоги Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити. Стягнути з ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_1) на користь Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" заборгованість за кредитним договором №LGH0GF03900522 від 19.05.2005 року у розмірі 17407,21 (долар США), що за курсом 26,87 від 02.11.2017 року складає 467731 гривень 73 копійки .

Стягнути з ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_1) на користь Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" судові витрати к розмірі 14733 гривень 56 копійок.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 25 січня 2019 року.

Головуючий В.В. Кострицький

Судді: М.В.Назарова

А.В. Яресько