Справа № 396/93/19
Провадження № 2/396/142/19
РІШЕННЯ

Іменем України

20.03.2019 року Новоукраїнський районний суд Кіровоградської області у складі:

головуючого судді: Гарбуз Ольга Анатоліївна

за участю секретаря судового засідання: Пономаренко Р.В.

представника позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Новоукраїнка Кіровоградської області цивільну справу № 396/93/19 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 міської ради Кіровоградської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання права власності, -

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача звернувся до суду з даним позовом до ОСОБА_3 міської ради Кіровоградської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання права власності, посилаючись на те, що 16 листопада 2014 року помер чоловік позивачки ОСОБА_6. За життя ОСОБА_6 був засновником та головою Фермерського господарства «Зернятко», для створення якого йому була надана земельна ділянка площею 43,3 га для ведення селянського (фермерського) господарства. Після смерті ОСОБА_6 залишилось спадкове майно, а саме земельна ділянка сільськогосподарського призначення, площею 7,2165 га., кадастровий номер :02:000:0407, яка розташована на території Сотницько-Балківської сільської ради Новоукраїнського району Кіровоградської області, право на яку належало покійному, що підтверджується Витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-016 від 07.12.2016 року. Однак, ОСОБА_6 за життя не встиг отримати правовстановлюючі документи про належність йому вищезазначеної земельної ділянки та заповіту не залишив.

Постановою нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальних дій від 19.12.2018 року ОСОБА_2 відмовлено у зв'язку з відсутністю правовстановлюючого документу на спадкове майно у вчинені нотаріальної дії - видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_6, в зв'язку з чим позивач звернулась з даним позовом до суду та просила визнати за нею право власності на земельну ділянку площею 7,2165 га, в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка ОСОБА_6, припинити право власності територіальної громади ОСОБА_3 міської ради на земельну ділянку, а також зобов"язати територіальну громаду ОСОБА_3 міської ради передати ОСОБА_2 земельну ділянку.

17.01.2019 року ухвалою Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області відкрито загальне позовне провадження у справі та призначено справу до розгляду в підготовчому засіданні.

26.02.2019 року ухвалою Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області закрито підготовче провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 міської ради Кіровоградської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання права власності та призначено її до судового розгляду по суті в загальному позовному провадженні, уточнивши в судовому засіданні вірне прізвище третьої особи ОСОБА_7, так як змінено під час розгляду справи у зхв'язку з реєстрацією шлюбу.

Представник позивача адвокат ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити, додатково пояснивши, що на даний час вказана земельна ділянка передана територіальній громаді в комунальну власність. Згідно угоди від 18.04.2013 року члени та голова ФГ "Зернятко" погодили розподіл земельних ділянок, але при житті не спадкодавця не завершено виготовлення Державного акту на ім'я спадкодавця. Земельна ділянка площею 43,3 га на даний час використовується ФГ "Зернятко".

Представник відповідача ОСОБА_3 міської ради Кіровоградської області в судове засідання не зявився, надавши суду клопотання про розгляд справи у відсутність представника міської ради, щодо задоволення позовних вимог не заперечують. Відзив до суду не подав.

Треті особи ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в судове засідання не з'явились. Надіслали до суду заяви про розгляд справи у їх відсутність. Позовні вимоги визнають в повному обсязі.

Суд ухвалив розгляд справи провести у відсутність представника відповідача по справі та третіх осіб.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи та подані докази, з'ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, суд вважає, що в задоволенні позову необхідно відмовити за наступних підстав.

Відповідно до ст.129 Конституції України судді при здійсненні правосуддя незалежні і підкоряються лише закону. Основними засадами судочинства є: законність; рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; забезпечення доведеності вини; змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості; підтримання державного обвинувачення в суді прокурором; забезпечення обвинуваченому права на захист; гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами; забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду, крім випадків, встановлених законом; обов'язковість рішень суду.

Відповідно до ч.1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно ч.3 ст. 3 ЦПК України, провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно ч.ч. 1,2 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.

Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст. 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» є забезпечити кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною радою України.

За змістом положень вказаних норм, розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, держави та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

При цьому, предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне їй право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту.

Отже, виходячи із наведеного, на момент звернення із тим чи іншим позовом, права та інтереси, на захист яких поданий позов вже мають бути порушені, невизнані або оспорювані особою, до якої пред'явлений позов, тобто, законодавець пов'язує факт звернення до суду із наявністю вже порушених прав та інтересів позивача. Метою ж позову є розгляд спору і захист вже порушених, невизнаних або оспорюваних суб'єктивних прав або законних інтересів позивача.

Відповідно ч.ч.1-4 ст. 10 ЦПК України, суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обовязковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно ч.3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно із ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За правилом ч. 2 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Судом встановлено, що 16 листопада 2014 року помер чоловік позивачки ОСОБА_6, вказані обставини підтверджуються свідоцтвом про смерть серії I-ОЛ № 196413, яке видане відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби ОСОБА_3 районного управління юстиції у Кіровоградській області (а.с.9).

Відповідно до свідоцтва про шлюб між ОСОБА_6 та ОСОБА_8, 15.05.1966 року було зареєстровано шлюб ОСОБА_3 Райбюро ЗАГС, актовий запис № 84. Після реєстрації шлюбу прізвище позивача змінено на «Шраменко» (а.с.8).

Згідно довідки № 16 від 26.01.2015 року виданої виконавчим комітетом Сотницько-Балківської сільської ради Новоукраїнського району Кіровоградської області гр. ОСОБА_2 ( 05.08.1949 р.н.) про те, що гр. ОСОБА_6 ( 14.02.1941 р.н.) яким помер 16 листопада 2014 року А/З № 378 від 18 листопада 2014 року до часу смерті був зареєстрований та проживав у ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з дружиною - ОСОБА_2 ( 05.08.1949 р.н) та вели спільне господарство.

Заповіт від імені спадкодавця виконавчим комітетом Сотницько-Балківської сільської ради не складався та не посвідчувався (а.с. 10).

Згідно статуту Фермерського господарства "Зернятко" засновником (головою) ф/г був ОСОБА_6 (а.с. 11-17).

Згідно Державного акта на право постійного користування землею серії КР № 19 від 23.03.1994 року ОСОБА_6 була надана у постійне користування земельна ділянка площею 43,3 га. Земельна ділянка розташована на території Сотницько-Балківської сільської ради для ведення селянського (фермерського) господарства (а.с. 18).

Постановою Кіровоградського окружного адміністративного суду від 22.03.2016 року, адміністративний позов фермерського господарства "Зернятко" задоволено повністю.

Визнано протиправними дії Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області про відмову в погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок в розмірі земельних часток (паїв) голові та членам ФГ «Зернятко» у власність для ведення фермерського господарства із земель сільськогосподарського призначення ФГ «Зернятко», загальною площею 43,3000 га на території Сотницько-Балківської сільської ради.

Зобов'язано Головне управління Держгеокадастру у Кіровоградській області повторно розглянути питання погодження проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок в розмірі земельних ділянок (паїв) голові та членам ФГ «Зернятко» у власність для ведення фермерського господарства із земель сільськогосподарського призначення ФГ «Зернятко», загальною площею 43,3000 га на території Сотницько-Балківської сільської ради Новоукраїнського району, розробленого ДП «Кіровоградський науково-дослідний проектний інститут землеустрою» ( а.с. 19-21).

Згідно витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, кадастровий номер :02:000:0407, категорія земель: землі сільськогосподарського призначення, вид використання земельної ділянки: для ведення фермерського господарства, форма власності: державна, площа земельної ділянки, гектарів: 7,2165 (а.с. 22), але на час розгляду справи вказана земельна ділянка перебуває у власності ОСОБА_3 міської ради Кіровоградської області, форма власності: комунальна (а.с. 26).

Постановою приватного нотаріуса ОСОБА_3 районного нотаріального округу Кіровоградської області ОСОБА_9 про відмову у вчинення нотаріальних дій від 19.12.2018 року, відмовлено ОСОБА_2 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_6, який помер 16.11.2014 року на земельну ділянку, кадастровий номер: :02:000:0407, що знаходяться на території Сотницько-Балківської сільської ради Новоукраїнського району Кіровоградської області у зв»язку з відсутності правовстановлюючого документу на земельну ділянку на ім»я спадкодавця (а.с. 25).

Проектом землеустрою передбачено відведення земельних ділянок в розмірі земельної частки (паю) громадянам- голові та членам ФГ "Зернятко" у власність для ведення фермерського господарства із земель сільськогосподарського призначення ФГ "Зернятко" загальною площею 43,3000 га, на території Сотницько-Балківської сільської ради Новоукраїнського району Кіровоградської області (а.с. 46-52).

Відповідно до роз'яснень, які містяться в абзаці 3 пункту 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватись, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

Відповідно до ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

За змістом ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.

Згідно із ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті та згідно ч. 2 ст. 1268 цього Кодексу не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням.

Згідно з ч. 1 ст. 92 ЗК України (у редакції чинній на час виникнення спірних відносин) право постійного користування земельною ділянкою - це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановленого строку.

Зі змісту ч. 2 ст. 92 ЗК України вбачається, що передача земельної ділянки у постійне користування громадянам не передбачена.

Пунктом 6 Перехідних положень ЗК України визначено, що громадяни та юридичні особи, які мають у постійному користуванні земельні ділянки, але за цим Кодексом не можуть мати їх на такому праві, повинні до 01 січня 2008 року переоформити у встановленому порядку право власності або право оренди на них. Отже, земельні ділянки, надані громадянам або юридичним особам у постійне користування, перебувають у власності держави або у власності територіальної громади до переоформлення у встановленому порядку та отримання у власність чи користування.

Відповідно до ст. 116 ЗК України, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Правовою підставою набуття права власності та права користування на землю згідно зі ст. ст. 116,118 ЗК України є рішення органу виконавчої влади або органів місцевого самоврядування.

Відповідно до ст. 125 ЗК України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Згідно із ст. 126 ЗК України, право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Відповідно до ст. 1225 ЦK України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. У порядку спадкування можуть передаватися також право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис), право користування чужою земельною ділянкою для забудови (суперфіцій), право користування чужим майном (сервітут).

У п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування"роз'яснено, що відповідно дост. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. У порядку спадкування можуть передаватися також право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис), право користування чужою земельною ділянкою для забудови (суперфіцій), право користування чужим майном (сервітут).

Відповідно до статті 407 ЦK України та частини другої статті 102-1 ЗК України право користування чужою земельною ділянкою встановлюється договором між власником земельної ділянки і особою, яка виявила бажання користуватися цією земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб. Право користування чужою земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис) може відчужуватися і передаватися у порядку спадкування, крім випадків, передбачених частиною третьою цієї статті. Право користування земельною ділянкою державної або комунальної власності для сільськогосподарських потреб не може бути відчужено її землекористувачем іншим особам, внесено до статутного фонду, передано у заставу.

Разом з тим статтею 23 Закону України «Про фермерське господарство» передбачено, що успадкування фермерського господарства (цілісного майнового комплексу або його частини) здійснюється відповідно до закону.

Відповідно до статті 19 Закону України «Про фермерське господарство» до складу майна фермерського господарства (складеного капіталу) можуть входити: будівлі, споруди, облаштування, матеріальні цінності, цінні папери, продукція, вироблена господарством в результаті господарської діяльності, одержані доходи, інше майно, набуте на підставах, що не заборонені законом, право користування землею, водою та іншими природними ресурсами, будівлями, спорудами, обладнанням, а також інші майнові права (в тому числі на інтелектуальну власність), грошові кошти, які передаються членами фермерського господарства до його складеного капіталу.

Згідно із частиною першою статті 20 зазначеного Закону майно фермерського господарства належить йому на праві власності. Член фермерського господарства має право на отримання частки майна фермерського господарства при його ліквідації або у разі припинення членства у фермерському господарстві. Розмір частки та порядок її отримання визначаються статутом фермерського господарства.

Системний аналіз зазначених норм свідчить про те, що право користування земельною ділянкою, що виникло у особи на підставі державного акта на право користування земельною ділянкою, не входить до складу спадщини і припиняється зі смертю особи, якій належало таке право.

Вказаної правової позиції дотримується Верховний Суд України у постановах від 05.10.2016 у справі № 181/698/14-ц, від 25.04.2018 року (справа № 399/374/16-ц), від 22.03.2018 року (справа № 552/3951/17).

Крім того під час розгляду справив встановлено, що земельну ділянку площею 43,3 га, фактично використовує Ф/г "Зернятко", але до участі у розгляді даної цивільної справи не залучалось, що свідчить про зловживання позивачем своїми процесуальними правами.

Як встановлено судом державний акт на право постійного користування земельною ділянкою площею 43,3 га, наданою ОСОБА_6 для ведення селянського (фермерського) господарства, надавав йому лише право користування землею, а право власності на дану земельну ділянку площею 7,2165 га ОСОБА_6 у встановленому законом порядку не зареєстрував. Таке право користування землею припиняється у зв'язку зі смертю особи згідно до ч. 4 ст. 24 ЦК України, тобто право користування спадкодавця земельною ділянкою не може переходити спадкоємцю навіть за наявності задавнених правовідносин, оскільки діє лише до припинення цивільної правоздатності особи-спадкодавця, тому підстави для задоволення позову відсутні та в ньому необхідно відмовити в повному обсязі.

При цьому суд звертає увагу на те, що позивач не позбавлений права звернутися до органів державної влади чи місцевого самоврядування із заявою про надання спірної земельної ділянки, яка використовувалась для ведення фермерського господарства на праві постійного користування земельною ділянкою, в оренду для ведення фермерського господарства.

Оскільки вимоги про припинення права власності територіальної громади ОСОБА_3 міської ради Новоукраїнського району Кіровоградської області на земельну ділянку сільськогосподарського призначення для ведення фермерського господарства, площею 7,2165 га, кадастровий номер :02:000:0407, яка розташована на території Сотницько-Балківської сільської ради Новоукраїнського району Кіровоградської області та зобов'язати територіальну громаду ОСОБА_3 міської ради Новоукраїнського району Кіровоградської області передати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, земельну ділянку сільськогосподарського призначення для ведення фермерського господарства, площею 7,2165 га, кадастровий номер :02:000:0407, яка розташована на території Сотницько-Балківської сільської ради Новоукраїнського району Кіровоградської області, позивачем заявлено на підставі вимоги про визнання у порядку спадкування за законом право власності за ОСОБА_2 на земельну ділянку, відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених позовних вимог, тому в задоволенні цих вимог також необхідно відмовити за необгрунтованістю.

В силу ст. 141 ЦПК України також не підлягають відшкодуванню понесені позивачем судові витрати.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 141, 258, 259, 263-265 ЦПК України, ст.ст.10, 20, 23 Закону України «Про фермерське господарство», суд, -

УХВАЛИВ:

В позові ОСОБА_2 про визнання за ОСОБА_2, в порядку спадкування за законом право власності на земельну ділянку сільськогосподарського призначення для ведення фермерського господарства, площею 7,2165 га, кадастровий номер :02:000:0407, яка розташована на території Сотницько-Балківської сільської ради Новоукраїнського району Кіровоградської області, та належала на підставі Проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок на право постійного користування землею від 06.02.2013 року ОСОБА_6, який помер 16 листопада 2014 року та припинення права власності територіальної громади ОСОБА_3 міської ради Новоукраїнського району Кіровоградської області на земельну ділянку сільськогосподарського призначення для ведення фермерського господарства, площею 7,2165 га, кадастровий номер :02:000:0407, яка розташована на території Сотницько-Балківської сільської ради Новоукраїнського району Кіровоградської області, та зобовязати територіальну громаду ОСОБА_3 міської ради Новоукраїнського району Кіровоградської області передати ОСОБА_2, земельну ділянку сільськогосподарського призначення для ведення фермерського господарства, площею 7,2165 га, кадастровий номер :02:000:0407, яка розташована на території Сотницько-Балківської сільської ради Новоукраїнського району Кіровоградської області відмовити за необгрунтованістю позовних вимог.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга може бути подана до Кропивницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасники справи, які не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга може бути подана до Кропивницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасники справи, які не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії рішення.

Повний текст рішення складено 22.03.2019 року.

Головуючий: О. А. Гарбуз