АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/201/19Головуючий по 1 інстанції
Категорія: на ухвалу Демчик Р.В. Доповідач в апеляційній інстанції Василенко Л.І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 січня 2019 року Апеляційний суд Черкаської області в складі колегії суддів:

головуючого Василенко Л.І.

суддів: Бородійчука В.Г., Карпенко О.В.

секретаря Винник І.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_3 на ухвалу Придніпровського районного суду м. Черкаси від 28 листопада 2018 року (постановлену в приміщенні Придніпровського районного суду м. Черкаси під головуванням судді Р.В. Демчика 28 листопада 2018 року) за заявою ОСОБА_4 про поновлення пропущеного строку для пред'явлення виконавчого документу до виконання у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_3, ОСОБА_6, треті особи: орган опіки та піклування м. Черкаси, комунальне підприємство «Придніпровська служба утримання будинків» Черкаської міської ради про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням шляхом виселення,:

в с т а н о в и в :

31 жовтня 2018 року ОСОБА_4 звернувся до суду із заявою про поновлення пропущеного строку для пред'явлення виконавчого документа до виконання.

Заява мотивована тим, що рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 16 квітня 2015 року у справі №711/5001/14-ц, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Черкаської області від 18 червня 2015 року та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ за його позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_3, ОСОБА_6, треті особи - орган опіки і піклування м. Черкаси, КП «Придніпровська служба утримання будинків» Черкаської міської ради було визначено висилити ОСОБА_3 з квартири АДРЕСА_1 без надання іншого житлового приміщення.

Вказує, що, після набрання вищевказаним рішенням законної сили та розгляду його в касаційній інстанції, ОСОБА_4 неодноразово звертався до свого представника у справі ОСОБА_7 щодо подальших дій з приводу фактичного виконання рішення, на що остання йому повідомила, що згідно з Інструкції з діловодства у місцевому загальному суді виконавчий лист з приводу його виконання має бути направлений заявнику на поштову адресу, або до державної виконавчої служби, і чи це зроблено чи ні, представник обіцяв дізнатися.

Протягом тривалого часу заявник чекав виконання даного рішення, однак в серпні 2018 року він самостійно звернувся до суду де йому стало відомо, що виконавчий лист у даній справі не виписувався.

Фактично виконавчий лист заявником був отриманий 31 серпня 2018 року, проте з виконавчого листа вбачається, що строк його пред'явлення до виконання сплинув 19 червня 2018 року, в той час коли його тільки виготовлено 28 серпня 2018 року.

Зазначає, що обставини, які стали підставою для звернення ним до суду з позовом у 2014 році продовжують існувати, ОСОБА_3 продовжує проживати у належній йому квартирі без законних правових підстав, однак без втручання представників ДВС нічого зробити з цим не може.

Просив поновити строк для пред'явлення виконавчого документа до виконання.

Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 28 листопада 2018 року заяву ОСОБА_4 про поновлення пропущеного строку для пред'явлення виконавчого документу до виконання задоволено.

Поновлено строк пред'явлення до виконання виконавчого листа за рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 16 квітня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_3, ОСОБА_6, треті особи - орган опіки та піклування м. Черкаси, КП «Придніпровська служба утримання будинків» Черкаської міської ради про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, усунення перешкод у користуванні житловими приміщенням шляхом виселення.

Ухвала суду мотивована тим, що строк пред'явлення виконавчого листа до виконання, пропущений позивачем з поважних причини, оскільки останній через свою юридичну необізнаність цілком добросовісно вважав, що виконавчий лист про виселення ОСОБА_3 має направлятись судом на його адресу або на адресу органів державної виконавчої служби.

В апеляційній скарзі, поданій 22 грудня 2018 року, ОСОБА_3, посилаючись на незаконність, просить скасувати ухвалу Придніпровського районного суду м. Черкаси від 28 листопада 2018 року та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити ОСОБА_4 в поновленні пропущеного строку для пред'явлення виконавчого документу до виконання.

Апеляційна скарга мотивована тим, що аргументи щодо юридичної необізнаності вважає безпідставними, оскільки протягом останніх трьох років ОСОБА_4 постійно проживав в м. Черкаси, мав реальну можливість з'ясувати порядок виконання судового рішення.

Зазначає, що судом не наведено об'єктивних доказів того, що ОСОБА_4 з поважних причин пропустив строк для пред'явлення виконавчого документу до виконання.

Судове засідання пройшло без її участі, а також без участі ОСОБА_8 та ОСОБА_9 В день постановлення ухвали суду вона знаходилась на лікарняному про що завчасно повідомила суд, однак суд проігнорував її заяву. Вважає, що ОСОБА_4 приховав факт знаходження сина на навчанні, його адресу та контактні телефони від суду та не повідомив про подачу заяви сина.

Відповідно до пункту 8 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Згідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_3 та ОСОБА_4, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, підтверджується матеріалами справи, що рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 16 квітня 2015 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Черкаської області від 18 червня 2015 року, у справі № 711/5001/14-ц позовні вимоги ОСОБА_4 були задоволенні частково, виселено ОСОБА_3 з квартири АДРЕСА_2 без надання іншого житлового приміщення.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 16 квітня 2016 року рішення суду першої інстанції та ухвала апеляційного суду залишені без змін.

Таким чином рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 16 квітня 2015 року набрало законної сили 18 червня 2015 року.

Відповідно до ч. 5 ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території держави.

Обов'язковість судових рішень закріплена і в цивільному процесуальному законодавстві, а саме ст. 14 ЦПК України (в редакції, що діяла на момент вступу рішення в законну силу) та в ст. 18 чинної редакції ЦПК України.

Таким чином, на державі лежить прямий обов'язок дотримуватися громадянських прав осіб і забезпечувати належне та своєчасне виконання рішення суду, що набрало законної сили. Виконання будь-якого судового рішення є невід'ємною стадією процесу правосуддя, а отже, має відповідати вимогам ст. 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є джерелом права.

27 серпня 2018 року ОСОБА_4 звернувся до Придніпровського районного суду м. Черкаси із заявою про видачу виконавчого листа.

Виконавчий лист у даній справі було видано 31 серпня 2018 року, який фактично отриманий ОСОБА_4 31 серпня 2018 року (т. 2 а.с. 44, 46).

У даному виконавчому листі зазначено строк його пред'явлення до виконання до 19 червня 2018 року (т.2 а.с. 46).

Статтею 368 ЦПК України (в редакції чинній на час вступу рішення суду першої інстанції в законну силу), яка регламентувала звернення судових рішень до виконання, було визначено, що питання, пов'язані із зверненням судового рішення до виконання, вирішує місцевий суд, який розглянув справу. За кожним судовим рішенням, яке набрало законної сили, за заявою осіб, на користь яких воно ухвалено, видається один виконавчий лист - ч. ч. 1 та 2 приведеної статті.

Відповідно до ст. 431 ЦПК України виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.

У відповідності до ч. 1 ст. 433 ЦПК України у разі пропуску строку для пред'явлення виконавчого документа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено.

Аналогічні норми містила ст. 371 ЦПК України (в редакції чинній на час вступу рішення суду першої інстанції в законну силу).

Виходячи з аналізу зазначених норм права, суд при вирішенні відповідно до ст. 433 ЦПК України питання про поновлення строку для пред'явлення до виконання виконавчого документа, виданого на підставі судового рішення, повинен з'ясувати питання щодо причин пропуску цього строку та залежно від характеру цих причин зробити висновок про їх поважність чи не поважність, а, відтак, дійти висновку про наявність чи відсутність підстав для поновлення строку для пред'явлення виконавчого документа до виконання.

Згідно положень ст. 12 ЗУ «Про виконавче провадження» (в редакції, яка діяла на момент видачі виконавчого листа) виконавчі документи можуть бути пред'явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред'явлені до примусового виконання протягом трьох місяців. Строки, зазначені в частині першій цієї статті, встановлюються для виконання рішення з наступного дня після набрання ним законної сили чи закінчення строку, встановленого в разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а якщо рішення підлягає негайному виконанню - з наступного дня після його прийняття.

У відповідності до ч. 6 ст. 12 ЗУ «Про виконавче провадження» (в редакції, що діяла на час звернення до суду із заявою про поновлення строку) стягувач, який пропустив строк пред'явлення виконавчого документа до виконання, має право звернутися із заявою про поновлення такого строку до суду, який видав виконавчий документ, або до суду за місцем виконання.

Перелік підстав, які слід вважати поважними, законодавцем не зазначено, а тому суд дає оцінку поважності причин за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Тобто така оцінка відбувається з дотриманням норм ст. 89 ЦПК України, яка регламентує оцінку доказів.

Як на підставу для поновлення строку для пред'явлення виконавчого документу до виконання ОСОБА_10 посилався на юридичну необізнаність стосовно порядку отримання виконавчого документу.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях звертає увагу на те, що кожна сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов'язання з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у справі за його участю, добросовісно користуватись належними йому процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов'язки.

Статтею 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч. 2 ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

З викладеного вбачається, що рішення суду про виселення ОСОБА_3 вступило в законну силу 18 червня 2015 року, переглянуто та залишено в силі Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних та кримінальних справ 16 квітня 2016 року, проте з часу вступу його в законну силу, заявник жодного разу не цікавився станом його виконання, за видачею виконавчого листа звернувся лише 27 серпня 2018 року, тобто через три роки та два місяці.

За таких обставин, суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку щодо задоволення заяви ОСОБА_4, оскільки ним не наведено жодної поважної підстави для поновлення строку пред'явлення виконавчого документу до виконання.

Посилання скаржника викладені в апеляційній скарзі на те, що судом не було викликано до суду ОСОБА_9 не заслуговують на увагу, оскільки він не є стороною та учасником у даній справі, а тому підстав викликати його у суду не було.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи викладене, що поважними причинами пропуску строку можуть бути визнані тільки ті обставини, які є об'єктивно непереборними, незалежними від волевиявлення особи (сторони) та пов'язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для вчинення процесуальної дії, некомпетентність ОСОБА_4 в юридичних питаннях, враховуючи наявність у нього представника (фахівця в галузі права) на час розгляду справи не свідчать про поважність причини пропуску строку, установленого законодавством для пред'явлення виконавчого документу до виконання, тому апеляційний суд приходять до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_3 підлягає до задоволення, ухвала суду першої інстанції до скасування з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні заяви про поновлення пропущеного строку для пред'явлення виконавчого документа до виконання.

Згідно ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Враховуючи, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 звільнені від сплати судового збору на підставі п. 9 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір», то судові витрати у даній справі компенсуються за рахунок держави.

Керуючись ст. ст. 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Ухвалу Придніпровського районного суду м. Черкаси від 28 листопада 2018 року скасувати.

В задоволенні заяви ОСОБА_4 про поновлення пропущеного строку для пред'явлення виконавчого документа до виконання відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови складено 24 січня 2019 року.

Головуючий Л.І. Василенко

Судді: В.Г. Бородійчук

О.В. Карпенко