Ухвала

Іменем України

05 грудня 2019 року

м. Київ

справа № 759/14119/15-ц

провадження № 61-20503ск19

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Сердюка В. В. (суддя-доповідач), Грушицького А. І., Фаловської І. М.,

учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство «Банк Національний Кредит»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 на ухвалу Київського апеляційного суду від 28 жовтня 2019 року в складі колегії суддів: Лапчевської О. Ф., Болотова Є. В., Музичко С. Г.,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2015 року ПАТ «Банк Національний Кредит» звернувся з позовом до ОСОБА_1 про зобов`язання вчинити дії.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 04 червня 2014 року ПАТ «Банк Національний Кредит» та ОСОБА_3 уклали договір № 110533 - ДР-09 банківського вкладу авансовий долар США 12 міс. + 1 д. для Private banking, за умовами якого, відповідач вніс на депозитний рахунок грошові кошти в сумі 1 200 000 доларів США, терміном до 06 червня 2015 року. За умовами договору банк сплачує вкладнику процентну ставку в розмірі 9 %, а у випадку розірвання договору з ініціативи вкладника, проценти нараховуються за ставкою в розмірі 1 % річних. Договором від 29 травня 2015 року про внесення змін № 1 до договору банківського вкладу авансовий - долар США

12 міс. + 1д. для Private banking № 110533 - ДР-09 сторони погодили, що у випадку розірвання договору з ініціативи вкладника, проценти нараховуються за ставкою в розмірі 9 % річних. Позивач вважав, що згідно з пунктом 1 частини третьої статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» договір від

29 травня 2015 року є нікчемним, а тому ОСОБА_1 зобов`язаний повернути грошові кошти за цим правочином. На підставі вищевказаного позивач просив зобов`язати ОСОБА_1 вчинити дії по поверненню ПАТ «Банк Національний Кредит» грошових коштів на суму 182 991,78 доларів США, отриманих за договором про внесення змін № 1 до договору банківського вкладу авансовий - долар США

12 міс. + 1д. для Private banking № 110533 - ДР-09 від 29 травня 2015 року.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 27 січня 2016 року відмовлено у задоволені позову.

Рішення суду мотивоване тим, що договір не підпадає під категорію правочинів, що встановлені пунктом 1 частини третьої 3 статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», а тому не є нікчемним в силу закону, оскільки договір від 29 травня 2015 року про внесення змін № 1 до договору банківського вклад не містить положень щодо відчуження банком майна чи відмови від власних майнових вимог, майно за договором не було відчужене та від жодних майнових вимог банк не відмовлявся.

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 12 липня 2016 року апеляційну скаргу ПАТ «Банк Національний Кредит» задоволено. Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 27 січня 2016 року скасовано, ухвалено нове рішення. Позов ПАТ «Банк Національний Кредит» до ОСОБА_1 про зобов`язання вчинити дії задоволено. Зобов`язано ОСОБА_1 вчинити дії по поверненню ПАТ «Банк Національний Кредит» грошових коштів в розмірі 96 419,32 доларів США, отриманих за договором про внесення змін № 1 до договору банківського вкладу Авансовий - долар США

12 міс.+1 д. для Private banking № 110533-ДР-09 від 29 травня 2015 року.

Рішення мотивоване тим, що укладення договору № 1 про внесення змін до договору №110533-ДР-09 від 04 червня 2014 року банківського вкладу «Авансовий + 0,5» є відмовою банку від власних майнових вимог, оскільки наслідком незастосування банком перерахунку нарахованих відсотків (з 9% нарахованих до 1% передбаченого договором банківського вкладу до внесення до нього змін) стало те, що відповідачу було сплачено 96 419,32 доларів США, а тому згідно пункту 1 частини третьої статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» договір № 1 від 29 травня 2015 року про внесення змін до договору банківського вкладу

№ 110533-ДР-09 від 04 червня 2014 року є нікчемним.

Постановою Верховного Суду від 09 січня 2019 року рішення Апеляційного суду

м. Києва від 12 липня 2016 року залишено без змін. Поновлено виконання рішення Апеляційного суду м. Києва від 12 липня 2016 року.

Представник ОСОБА_1 - ОСОБА_4 звернувся до апеляційного суду з заявою про перегляд рішення Апеляційного суду м. Києва від 12 липня 2016 року за новоявленими обставинами.

Вимоги заяви обґрунтовані тим, що Святошинським районним судом м. Києва у ході розгляду справи № 759/14126/15-ц встановлено, що у матеріалах справи відсутні докази сплати ОСОБА_1 процентів з 04 червня 2014 року по 06 червня 2014 року за процентною ставкою 9 % річних. У додатках до позову надано виписку по особовому рахунку за період 04 червня 2014 року до 24 серпня 2015 року, відповідно до якої, станом на 12 червня 2014 року, по вказаному рахунку № 2620.9.072338.002 оборот Дт і Кт складав 0. Вказана виписка не містить обов`язкових реквізитів встановлених для такого різновиду документів, зокрема подані позивачем виписки з особового рахунку не підписані жодною особою, що суперечить Положенню про організацію бухгалтерського обліку та звітності в банках України, затвердженому постановою Правління Національного Банку України від 30 грудня 1998 року № 566, що у відповідності до саттей 77, 78, 79 ЦПК України свідчить про їх неналежність. За таких умов судом було зроблено висновок, що позивачем не було надано до суду жодного доказу на підтвердження фактичного отримання саме ОСОБА_1 грошових коштів (відсотків) за договором банківського вкладу, внаслідок чого у задоволенні позову ПАТ «Банк Національний Кредит» було відмолено. Таким чином обставини встановлені рішенням Святошинського районного суду м. Києва від

11 липня 2019 року у справі № 759/14126/15-ц щодо неналежності виписки з особового рахунку ОСОБА_1 про отримання грошових коштів (процентної ставки) за користування депозитом від 25 серпня 2015 року, як доказу фактичного неотримання ОСОБА_1 коштів по депозитному договору, є нововиявленими, а датою їх відкриття є 11 липня 2019 року. Виписка з особового рахунку ОСОБА_1 про отримання грошових коштів (процентної ставки) за користування депозитом за період 04 червня 2014 року по 24 серпня 2015 року була ключовим доказом у справі 759/14119/15-ц, саме цей доказ досліджувався судом апеляційної інстанції на підтвердження факту отримання коштів та був покладений в основу прийнятого рішення.

Зважаючи на те, що рішення у справі № 759/14119/15-ц про перегляд якого ставиться питання у цій заяві прийнято спираючись на аналогічну доказову базу, а саме ключовий доказ - виписку з особового рахунку ОСОБА_1 про отримання грошових коштів (процентної ставки) за користування депозитом від 25 серпня 2015 року, що і у справі № 759/14126/15-ц, вважає що існують всі законодавчі підстави для його перегляду за нововиявленими обставинами. З урахуванням викладеного, просив заяву задовольнити, рішення Апеляційного суду м. Києва від 12 липня 2016 року скасувати, у задоволенні позову відмовити.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 28 жовтня 2019 року відмовлено в задоволенні заяви представника ОСОБА_1 - ОСОБА_4 про перегляд рішення Апеляційного суду м. Києва від 12 липня 2016 року за новоявленими обставинами, залишивши його в силі.

У листопаді 2019 року ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 подав касаційну скаргу на ухвалу Київського апеляційного суду від 28 жовтня 2019 року, в якій, посилаючись на порушення судами апеляційної інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати ухвалу Київського апеляційного суду від 28 жовтня 2019 року і направити справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

У відкритті касаційного провадження необхідно відмовити з таких підстав.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з положеннями пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України суд в порядку, передбаченому частинами четвертою, п`ятою цієї статті, відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою.

Відповідно до частини п`ятої статті 394 ЦПК України у разі якщо суддя-доповідач дійде висновку, що подана касаційна скарга є необґрунтованою, вирішення питання про відкриття провадження здійснюється постійною колегією суддів, до складу якої входить суддя-доповідач.

Разом із тим, як зазначено у частині п`ятій статті 394 ЦПК України, якщо жоден суддя із складу колегії не дійде висновку про необхідність відкриття касаційного провадження через необґрунтованість скарги, колегія суддів постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження.

Із матеріалів касаційної скарги, змісту оскаржуваного судового рішення вбачається, що скарга є очевидно необґрунтованою і наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності зазначеного судового рішення.

Такого висновку суд дійшов з огляду на таке.

Згідно з частиною першою статті 423 ЦПК України рішення, постанова або ухвала суду, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими або виключними обставинами.

Нововиявлені обставини - це юридичні факти, які мають істотне значення для розгляду справи та існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявнику, а також обставини, які виникли після набрання судовим рішенням законної сили та віднесені законом до нововиявлених обставин.

Необхідними умовами нововиявлених обставин, визначених пунктом 1 частини другої статті 423 ЦПК України, є те, що вони існували на час розгляду справи; ці обставини не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи; вони входять до предмета доказування у справі та можуть вплинути на висновки суду про права та обов`язки осіб, які беруть участь у справі.

Нововиявлені обставини мають підтверджуватися фактичними даними (доказами), що в установленому порядку спростовують факти, покладені в основу судового рішення. Суд має право скасувати судове рішення за нововиявленими обставинами лише за умови, що ці обставини можуть вплинути на юридичну оцінку обставин, здійснену судом у судовому рішенні, що переглядається.

При вирішенні питання про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами суд має виходити з визначених частиною другою статті 423 ЦПК України підстав, перелік яких є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає, та дотримання заявником умов, що містяться в статтях 424, 426 ЦПК України.

Обставини, які відповідно до пункту 1 частини другої статті 423 ЦПК України є підставою для перегляду судового рішення, це юридичні факти, які існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявнику, повинні бути істотними, тобто такими, що могли вплинути на висновки суду при ухваленні судового рішення і були встановлені після набрання ним законної сили. Питання про те, які обставини можна вважати істотними, є оціночним, і вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням того, чи ці обставини могли спростувати факти, покладені в основу судового рішення, та вплинути на висновки суду під час його ухвалення таким чином, що якби вказана обставина була відома особам, які беруть участь у справі, то зміст судового рішення був би іншим. Згідно з частиною третьою статті 12 ЦПК України доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі та щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виник спір, а тому підставою для скасування судового рішення є не всі невідомі на час розгляду справи обставини, а лише ті, які входять до предмета доказування у справі.

Необхідно розрізняти нові докази та докази, якими підтверджуються нововиявлені обставини, оскільки нові докази не можуть бути підставою для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами.

Відмовляючи у задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинамирішення Апеляційного суду м. Києва від 12 липня 2016 року, суд апеляційної інстанції правильно виходив із того, що обставини, на які посилається заявник, не є нововиявленими обставинами в розумінні вимог статті 423 ЦПК України.

Доводи касаційної скарги про те, що висновки суду апеляційної інстанції не відповідають суті справи є безпідставними, оскільки, як неодноразово відзначав Європейський суд з прав людини, рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§ 2 рішення у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії»).

Інші наведені в касаційній скарзі доводи зводяться до незгоди з оскаржуваним судовим рішенням та правильність висновків суду не спростовують.

Отже, оскаржуване судове рішення є законним та обґрунтованим, ухваленим із додержанням норм матеріального та процесуального права, підстави для його скасування відсутні.

Керуючись пунктом 5 частини другої, частинами п`ятою і шостою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження у справі за заявою ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Апеляційного суду м. Києва від

12 липня 2016 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Банк Національний Кредит» до ОСОБА_1 про зобов`язання вчинити дії, за касаційною скаргою ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 на ухвалу Київського апеляційного суду від 28 жовтня 2019 року, відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:В. В. Сердюк А. І. Грушицький І. М. Фаловська

рррл