ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

Іменем України

19 березня 2019 року

м.Харків

справа № 644/5818/18

провадження № 22-ц/818/1236/19

Харківський апеляційний суд у складі:

Головуючого: Маміної О.В.

суддів: Кругової С.С., Пилипчук Н.П.,

за участю секретаря: Сізонової О.О.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1,

відповідачі - Харківська міська рада, ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Харківської міської ради, ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім'єю та визнання права власності в порядку спадкування за законом за апеляційною скаргою Харківської міської ради на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 03 грудня 2018 року, постановлене під головуванням судді Матвієвської О.В., в залі суду в місті Харкові,-

в с т а н о в и в :

У серпні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Харківської міської ради, ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім'єю та визнання права власності в порядку спадкування за законом.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 03 грудня 2018 року позов задоволено. Встановлено факт проживання ОСОБА_1 однією сім'єю з ОСОБА_3 з січня 2011 року по день її смерті - ІНФОРМАЦІЯ_1. Визнано за ОСОБА_1 право власності на квартиру АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3.

В апеляційній скарзі Харківська міська рада просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову повному обсязі, судові витрати покласти на позивача.

Посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права; зазначає, що відсутні підстави для задоволення позовних вимог, оскільки ОСОБА_1 не доведено факт спільного сумісного проживання разом із ОСОБА_3 останні 5 років, тобто з 2011 року по 2016 рік. Факт підтримання особистих відносин між ними не породжує право позивачки на майно спадкодавця.

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 надали відзив на апеляційну скаргу, просили рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з доведеності факту проживання ОСОБА_1 однією сім'єю з ОСОБА_3 з січня 2011 року по день її смерті - ІНФОРМАЦІЯ_1. Тому позивачка є спадкоємицею четвертої черги після смерті ОСОБА_3 та наявні підстави для визнання за ОСОБА_1 права власності на квартиру АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3.

Такі висновки суду першої інстанції відповідають вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3 (а.с.19,45).

Після її смерті відкрилася спадщина на квартиру АДРЕСА_1, яка належала ОСОБА_3 на праві власності (а.с.20).

25 липня 2016 року ОСОБА_2, яка є донькою померлої ОСОБА_3, звернулася до приватного нотаріуса ХМНО Луценко В.С. з заявою про прийняття спадщини після смерті матері (а.с.44).

15 серпня 2016 року ОСОБА_1 також звернулася до приватного нотаріуса ХМНО Луценко В.С. з заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3, в якій зазначила, що проживала з померлою однією сім'єю більше п'яти років до моменту її смерті, опікувалася нею, матеріально її забезпечувала (а.с.53).

20 грудня 2016 року ОСОБА_2 відмовилася від прийняття спадщини після смерті матері ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1. Відмову від прийняття спадщини засвідчено приватним нотаріусом ХМНО Луценко В.С. 20.12.2016 року. У вказаній заяві ОСОБА_2 зазначила, що ОСОБА_1 на протязі тривалого часу проживала з її матір'ю однією сім'єю, опікувалася нею, надавала всіляку допомогу (а.с.64).

Постановою приватного нотаріуса ХМНО Луценко В.С. від 09 січня 2018 року ОСОБА_1 відмовлено у вчиненні нотаріальної дії - видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 на квартиру АДРЕСА_1 у зв'язку з тим, що вчинення такої нотаріальної дії суперечить закону та подані не всі відомості та документи, необхідні для вчинення такої нотаріальної дії (а.с.72).

Як на підставу позовних вимог ОСОБА_1 посилалася на те, що вона проживала однією сім'єю з ОСОБА_3 з січня 2011 року, тобто більше п'яти років, до моменту її смерті. Вважає, що вона є спадкоємицею четвертої черги після смерті ОСОБА_3, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1. З урахуванням відмови на її користь від спадщини доньки померлої, ОСОБА_1 вважає, що наявні підстави для визнання за нею права власності на квартиру АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після ОСОБА_3, померлої ІНФОРМАЦІЯ_1.

Відповідно до ст. ст. 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

За змістом ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Частинами першої та другої статті 1258 ЦК України встановлено, що спадкоємці за законом одержують право на спадщину почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняттям ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

За змістом статті 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менше як п'ять років до часу відкриття спадщини.

Змістом положень ст. 1268 ЦК України визначено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Відповідно до ч.1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Згідно ч.1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Частиною 2 ст. 1274 ЦК України встановлено, що спадкоємець за законом має право відмовитися від прийняття спадщини на користь будь-кого із спадкоємців за законом незалежно від черги.

Згідно з позицією Верховного Суду України, викладеною в абз. 2 п. 2 Постанови Пленуму «Про судову практику у справах про спадкування» за N 7 від 30.05.2008 року, якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення факту постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Відповідно до роз'яснень, викладених у пункті 21 Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» зазначено, що при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК України про те, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Зазначений п'ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім'єю до набрання чинності цим Кодексом.

До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім'єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов'язані спільним побутом, мали взаємні права та обов'язки.

Для набуття права на спадкування за законом на підставі статті 1264 ЦК України необхідне встановлення двох юридичних фактів:

а) проживання однією сім'єю із спадкодавцем;

б) на час відкриття спадщини має сплинути щонайменше п'ять років, протягом яких спадкодавець та особа (особи) проживали однією сім'єю.

Обов'язковою умовою для визнання їх членами сім'ї, крім власне факту спільного проживання, є ведення з спадкодавцем спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами:1) письмовими, речовими і електронними доказами;2) висновками експертів;3) показаннями свідків.

Згідно ст. 77, 78 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Стаття 82 ЦПК України передбачає, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обгрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.

Суд першої інстанції обгрунтовано прийшов до висновку про доведеність факту проживання ОСОБА_1 однією сім'єю з ОСОБА_3 з січня 2011 року по день її смерті - ІНФОРМАЦІЯ_1, оскільки вказаний факт підтверджують свідки, допитані в судовому засіданні, зазначивши, що позивачка разом із спадкодавцем з січня 2011 року по день смерті ОСОБА_3 вели спільне господарство, мали спільний бюджет, спільно харчувались, надавали взаємну допомогу. Також ОСОБА_2, яка є спадкоємцем першої черги, у своїй заяві нотаріусу про відмову від спадщини на користь ОСОБА_1 підтвердила, що на протязі тривалого часу позивачка проживала з її матір'ю однією сім'єю, опікувалася нею, надавала всіляку допомогу (а.с.64). Зазначені обставини ОСОБА_2 підтвердила і визнала у суді першої інстанції (а.с.73) та у відзиві на апеляційну скаргу (а.с.175).

Матеріали справи містять достатньо доказів на підтвердження заявлених ОСОБА_1 вимог про встановлення зазначеного факту.

Відповідно до ст. 67 Закону України «Про нотаріат» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством.

Пунктом 1.2, п.4,12, п.4,14, п.4,15, п.4.18 глави 10 розділу ІІ «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженого Наказом МЮУ 22.02.2012 року за №296/5, встановлено, що свідоцтво про право на спадщину видається за наявності у спадковій справі всіх необхідних документів, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що підтверджують право власності на майно, що належить спадкодавцю.

Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні.

Згідно до вимог ч.1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Матеріали справи свідчать про те, що 15 серпня 2016 року ОСОБА_1 звернулася до приватного нотаріуса ХМНО Луценко В.С. з заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 (а.с.53).

Постановою приватного нотаріуса ХМНО Луценко В.С. від 09 січня 2018 року ОСОБА_1 відмовлено у вчиненні нотаріальної дії - видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 на квартиру АДРЕСА_1 у зв'язку з тим, що вчинення такої нотаріальної дії суперечить закону та подані не всі відомості та документи, необхідні для вчинення такої нотаріальної дії (а.с.72).

Як зазначено вище позивачка позбавлена можливості одержати в нотаріальній конторі свідоцтво про право на спадщину, що підтверджується постановою приватного нотаріусу про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом.

Оскільки судом першої інстанції встановлений факт спільного проживання ОСОБА_1 зі спадкодавцем ОСОБА_3 протягом не менше п'яти років до часу відкриття спадщини, то висновок суду першої інстанції про наявність підстав для визнання за ОСОБА_1 право власності на квартиру АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3, - відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

Враховуючи викладене, судова колегія приходить до висновку, що рішення суду ухвалене з додержанням вимог матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 369, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Харківської міської ради - залишити без задоволення.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 03 грудня 2018 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий: О.В. Маміна

Судді: С.С. Кругова

Н.П. Пилипчук

Повне судове рішення виготовлено 22.03.2019 року.