Житомирський апеляційний суд
Справа №272/1143/18 Головуючий у 1-й інст. Палазюк В. М.
Категорія 39 Доповідач Трояновська Г. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 червня 2019 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді Трояновської Г.С.

суддів: Павицької Т.М., Талько О.Б.

з участю секретаря судового засідання Кучерявого О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі цивільну справу №272/1143/18 у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 про визначення додаткового строку для прийняття спадщини

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Андрушівського районного суду Житомирської області від 18 квітня 2019 року, ухваленого під головуванням судді Палазюк В.М. в м. Андрушівка,

в с т а н о в и в:

У серпні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду із названим позовом та просила встановити їй додатковий строк терміном 2 місяці для прийняття спадщини після смерті ОСОБА_9 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . В обгрунтування позовних вимог зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її мати, після смерті якої відкрилася спадщина, яка складається із земельної ділянки в с. Волиця Андрушівського району. Зазначила, що спадкоємцями першої черги є вона та відповідачі по справі. Проте за життя мати склала заповіт, яким заповіла своє майно їй (позивачу) та ОСОБА_2 Вказала, що у передбачений законом шестимісячний строк із заявою про прийняття спадщини до нотаріальної контори вона не звернулася у зв`язку із незадовільним станом здоров`я та проходження лікування. Вважала, що вона фактично прийняла спадщину, а тому в подальшому звернулася до нотаріуса із відповідною заявою з метою її оформлення, проте 25.09.2017 отримала відмову нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку із пропуском строку. Виходячи із наведеного, просила задовольнити її позовні вимоги в повному обсязі.

Рішенням Андрушівського районного суду Житомирської області від 18 квітня 2019 рок у задоволені позову відмовлено за безпідставністю.

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи невідповідність висновків суду цим обставинами, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі. Доводи апеляційної скарги зводяться до мотивів позовної заяви. Окрім того зазначає, що з 27.04.2009 по 22.05.2009 лікувалася стаціонарно в Житомирській обласній психіатричній лікарні №1, а після виписки продовжила амбулаторно лікуватися вдома до 27.11.2009 від психічного розладу - тривожно-депресивний розлад з вегетативними пароксизмами. З огляду на наявність психічного розладу та згідно положень п. 14 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами, затвердженої наказом Міністерства юстиції України №20/5 від 03.03.2004 нотаріус не вправі приймати будь-які документи від таких осіб. А тому вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що вона мала можливість подати заяву про прийняття спадщини. Вказує, що після смерті матері вона фактично вступила у володіння спадковим майном і вважала себе такою, що прийняла спадщину та користувалася майном. Проте у 2017 році при оформленні спадкових прав отримала відмову нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом у зв`язку із пропуском строку. У листопаді 2009 року її сестра ОСОБА_3 зверталась до суду з позовом про визнання заповіту недійсним, при цьому факт її (позивача) спільного проживання з матір`ю ніким не оспорювався. В подальшому вона звернулася до суду із позовом про встановлення факту її проживання разом із спадкодавцем та визнання за нею права власності на спадкове майно, проте рішенням суду від 23.07.2018 їй було відмовлено, а тому із цього часу почався строк позовної давності, на який посилалася ОСОБА_3

У своєму відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_3 зазначає, що доводи апеляційної скарги є неправдивими, оскільки під час розгляду справи про визнання заповіту недійсним у 2009 році предметом розгляду був факт підробки заповіту, а тому факт спільного проживання ОСОБА_10 із спадкодавцем не досліджувався. Вказане питання розглядалося в окремому позовному провадженні, про що свідчить постанова Апеляційного суду Житомирської області від 23.07.2018. Посилання в апеляційній скарзі щодо наявності психічного розладу у період подання заяви про прийняття спадщини після смерті матері є безпідставними, оскільки позивач працювала прибиральницею у навчальному закладі, що виключає вказані обставини і отримувала заробітну плату. Окрім того, вказує, що ОСОБА_1 дізналася про необхідність подання заяви про прийняття спадщини ще у судовому засіданні 19.04.2010, а тому строк позовної давності сплинув.

Інших відзивів на апеляційну скаргу не надходило.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що ОСОБА_1 є дочкою померлої, ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_9 та спадкоємицею за законом та заповітом від 04.08.2008 (а.с.8, 109-111 т. 1).

Після смерті ОСОБА_9 залишилося спадкове майно, до складу якого входить земельна ділянка площею 2,7881 га - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Волицької сільської ради Андрушівського району Житомирської області та належала померлій на підставі державного акта НОМЕР_1 від 24.02.2003 (а.с. 110 т. 1).

В подальшому ОСОБА_1 звернулася до Андрушівської Державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після померлої матері, проте 25.09.2017 вих. №632/02-14 отримала відмову нотаріальної контори щодо подальшого оформлення спадкових прав і видачі свідоцтва про право на спадщину після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_9 у зв`язку із пропуском строку для прийняття спадщини, що встановлений ст. 1270 ЦК України (а.с. 87 том 1).

Рішенням Андрушівського районного суду Житомирської області від 06.03.2018, яке залишено без змін постановою Апеляційного суду Житомирської області від 23.07.2018, по цивільній справі № 272/587/17, у задоволенні вимог ОСОБА_1 про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем та визнання права власності на Ѕ частину спадкового майна відмовлено (а.с. 109-111 том 1).

У зв`язку із наведеним та з метою захисту своїх порушених спадкових прав ОСОБА_1 звернулася до суду із вказаним позовом.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що позивач не надала належних та допустимих доказів наявності об`єктивних, непереборних та істотних труднощів чи перешкод для прийняття спадщини у шестимісячний строк з часу відкриття спадщини після смерті матері. Наявність виписки з медичної карти в матеріалах справи щодо хвороби позивача у зазначений період, не доводить неможливість її звернення до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини у встановлений законом термін, оскільки позивач хоч і хворіла, однак мала можливість перебувати на похороні, поминальному обіді, на роботі, отримуючи заробітну плату у відповідності до законодавства, не мала інвалідності, не була визнана недієздатною, тому могла реалізувати у передбачений законом строк та порядку своє право на вступ у спадщину шляхом подання заяви до нотаріуса. А тому посилання позивача на хворобу не є об`єктивною перешкодою для прийняття спадщини, оскільки амбулаторне лікування вимагало лише прийому таблеток, а заява про прийняття спадщини могла бути подана (або направлена поштою) будь-якому нотаріусу, незалежно від місця відкриття спадщини.

Колегія суддів погоджується із такими висновками суду першої інстанції, виходячи із наступного.

За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України).

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини ( частина перша статті 1269 ЦК України).

Таким чином, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Судом не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна, похилий вік, непрацездатність, незнання про існування заповіту, встановлення судом факту, що має юридичне значення для прийняття спадщини (наприклад, встановлення факту проживання однією сім`єю), невизначеність між спадкоємцями хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови.

Крім того, обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Так, хвороба спадкоємця та її період мають бути підтверджені належними доказами.

Звертаючись до суду із позовом, ОСОБА_1 як причину пропуску строку, протягом якого вона повинна була звернутися із заявою про прийняття спадщини зазначила, що вона хворіла та перебувала на лікуванні.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 повинна була подати заяву про прийняття спадщини у період із 15.05.2009 по 15.11.2009.

Із матеріалів справи вбачається, що в період з 27.04.2009 року по 22.05.2009 ОСОБА_1 проходила курс лікування в денному стаціонарі Житомирської обласної психіатричної лікарні № 1 із діагнозом тривожно-депресивний розлад з вегетативними пароксизмами, а у період із 22.05.2009 по 27.11.2009 продовжувала амбулаторне лікування, що підтверджується випискою з медичної карти.

Водночас амбулаторне лікування передбачало собою прийом медикаментів у вигляді таблеток, що не потребувало постійного медично нагляду і перебування у медичному закладі та здійснювалося самостійно ОСОБА_1 в домашніх умовах (а.с. 3 том 2).

Окрім того, згідно листа Міжшкільного навчально - виробничого комбінату Житомирської міської ради № 1 від 21.01.2019, де ОСОБА_1 працювала прибиральницею, в період з 27.04.2009 року по 27.11.2009 року перебувала на амбулаторному лікуванні, з 03.08.2009 року по 27.08.2009 року перебувала у щорічній відпустці, лікарняні листи за вказаний період не надходили, виплати здійснювалися згідно чинного законодавства (а.с.195 том 1). Вказані обставини свідчать про те, що ОСОБА_1 у спірний період ходила на роботу та отримувала заробітну плату згідно чинного трудового законодавства.

Виходячи із наведеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку, що ОСОБА_1 за наведених нею обставин мала змогу звернутися до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини у передбачений законом строк, а в матеріалах справи відсутні будь-які інші належні докази наявності перешкод подання такої заяви.

У своїй апеляційній скарзі ОСОБА_1 зазначає, що страждала психічним розладом (тривожно-депресивний розлад з вегетативними пароксизмами), а тому згідно положень п. 14 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами, затвердженої наказом Міністерства юстиції України №20/5 від 03.03.2004 нотаріус був не вправі приймати будь-які документи від таких осіб.

Так, згідно п. 14 названої Інструкції 14. при посвідченні правочинів з`ясовується обсяг цивільної дієздатності фізичних та юридичних осіб, які беруть участь в угодах. У разі укладання правочинів представником перевіряються його повноваження.

Матеріали справи не містять будь-яких доказів обмеження дієздатності ОСОБА_11 , також немає рішення суду про визнання ОСОБА_1 недієздатною. Таким чином доводи апеляційної скарги в цій частині нічим не підтверджені та є безпідставними.

Відсутність будь-яких спорів щодо спадкового майна протягом 2009 - 2017 років не є підставою для поновлення пропущеного строку для подання заяви про прийняття спадщини.

Доводи апеляційної скарги щодо строків позовної давності суд не приймає до уваги, оскільки судом першої інстанції відмовлено у задоволені позову за безпідставністю і висновки суду в цій частині є правильними.

Інші доводи, наведені в апеляційній скарзі зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду першої інстанції, яким у досить повному обсязі з`ясовані права та обов`язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені і їм дана належна оцінка.

Відповідно до положень ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив рішення на підставі наданих сторонами та досліджених у судовому засіданні доказів, повно і всебічно з`ясувавши обставини, на які посилаються сторони як на підставу своїх вимог і заперечень.

Рішення суду є законним і обґрунтованим, підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст. ст. 268, 367, 368, 374, 375, 381-384, 390, 391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Андрушівського районного суду Житомирської області від 18 квітня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено 14.06.2019.

Головуючий Судді