Справа № 159/5162/19
Провадження № 2/159/1323/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2019 року м. Ковель

Ковельський міськрайсуд Волинської обл.

в складі: головуючого - судді Логвинюк І. М.,

при секретарі судових засідань Щесюк Н.Й.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у спрощеному позовному (усному) провадженні в м. Ковелі Волинської обл. цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням шляхом визнання таким, що втратив право на користування житловим приміщенням,

в с т а н о в и в:

Позивач 10.09.19 р. звернулась до суду з вказаним вище позовом, просить усунути перешкоди їй у користуванні кв. АДРЕСА_1 шляхом визнання відповідача таким, що втратив право користування зазначеним вище житловим приміщенням. Обгрунтовує свої вимоги тим, що вона є власником вказаної вище квартири, проданої їй ОСОБА_3 за договором купівлі продажу нерухомого майна від 20.04.19 р.. У цій квартирі зареєстрований проживаючим відповідач, який там не проживає тривалий час. Відповідач не є членом її родини, участі в утриманні будинку не бере, будь - які його речі у житловому приміщенні відсутні і він спірною квартирою не цікавиться, працює в РП та наміру повернення в Україну не має. Покликаючись на ст. 41 Конституції України, ч. 1 ст. 321, ч. 1 ст. 316, ч. 1 ст. 317, ст. ст. 319, 379, 405, 383, 391 ЦК України, судову практику, ст. ст. 156, 150, 64 ЖК України, зазначає, що це порушує її права як власника. Відповідач втратив право користування вказаною вище квартирою, що належало йому як членові сім`ї бувшого власника квартири, з часу її відчудження. Покликаючись на ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання», ч. 1 ст. 16 ЦК України, просить позов задовольнити.

За ухвалою судді від 11.09.19 р. позовну заяву було залишено без руху.

15.10.19 р. позивачем було виправлено недоліки позовної заяви.

Провадження у справі було відкрито за ухвалою суду від 06.11.19 р..

Копію вказаної вище ухвали суду з копією позовної заяви та доданих до неї документів відповідачеві було надіслано у встановленому законом порядку.

За станом на 05.12.19 р. відповідач не подав до суду відзиву на позовну заяву.

У судове засідання позивач не з`явилась, хоча належно повідомлена. Про причини неявки суду не повідомила.

У судове засідання відповідач не з`явився, хоча належно повідомлявся. Про причини неявки суду не повідомив.

На думку суду, розгляд справи можливий у відсутності сторін.

Суд, заслухавши показання свідків, дослідивши докази, зібрані у справі, приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підставні та підлягають до повного задоволення.

Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Положеннями ч. 1 ст. 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За змістом ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з положеннями ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Так як слідує з копії договору купівлі продажу квартири від 12.04.19 р., позивач стала власником кв. АДРЕСА_1 .

Згідно з копією Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 163429854 від 12.04.19 р., виданого нотаріусом, у власності позивача є вказана вище спірна квартира, форма власності - приватна.

Як показали суду свідки ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , вони є, відповідно, колишньою дружиною та сином відповідача. Останній був зареєстрований проживаючим у спірній квартирі, що на той час належала матері свідка ОСОБА_4 , однак, у ній ніколи не проживав. Відповідач проживав із сім`єю у винайнятому житлі, так як не бажав проживати з батьками дружини, а в даний час ж проживає у РП. Спірна квартира відчуджена позивачеві.

Аналізуючи показання цих свідків, суд враховує, що відповідач як такий, що значиться проживаючим у спірній квартирі, разом з тим, цією квартирою для проживання не користувався ніколи.

Та обставина, що відповідач значиться проживаючим за адресою: АДРЕСА_1 , стверджується довідкою № 541 від 23.08.19 р., виданою РЖКП № 1 (м. Ковель Волинської області).

Відповідно до ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Держава гарантує можливість стабільного користування житлом, недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду.

За змістом ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

За змістом ч. 1 ст. 383 ЦК України, власник квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб.

Ст. 391 ЦК України декларує, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно з правовою позицією ВС України, що викладена у постанові від 16.11.16 р. у справі № 688/63/15 - ц, положення ст. ст. 383, 391 ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності квартиру від будь - яких осіб, у т. ч. осіб, які не є і не були членами його сім`ї.

Водночас відповідно до ст. 391 ЦК України позивач як новий власник квартири через суд має право усувати усі перешкоди у користуванні спірною квартирою як своїм майном, згідно зі ст. 328 ЦК України.

Згідно з приписами ч. 1 ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи є, зокрема, квартира, у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.

За змістом ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація це внесення інформації до реєстру територіальної громади, документів, до яких вносяться відомості про місце проживання/перебування особи, із зазначенням адреси житла/місця перебування із подальшим внесенням відповідної інформації до Єдиного державного демографічного реєстру в установленому Кабінетом Міністрів України порядку.

Водночас відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.

Відповідач, залишаючись зареєстрованими у спірній квартирі, власником якої стала позивач, разом з тим, є сторонньою для неї особою і це, безсумнівно, перешкоджає позивачу належним чином користуватися і володіти вказаним вище житловим приміщенням, чим порушуються її права як власника.

Суд, крім того, враховує, що виникнення у членів сім`ї власника жилого будинку права на користування житлом є похідним від виникнення у власника права власності на будинок, а тому припинення права власності особи на будинок припиняє право членів його сім`ї на користування житлом.

Тому позов слід задовольнити.

Судові витрати, понесені позивачем, слід стягнути з відповідача на її користь у повному обсязі.

На підставі наведеного, Керуючись ст. ст. 2, 12, 13, 76, 77, 80 - 82, 89, 141, 209, 223, 263 265, п. 9 ст. 1 розд. ХIII «Прикінцеві положення» ЦПК України, ст. ст. ч. 2 ст. 405, ст. ст. 391, ч. 1 ст. 383 ЦК України, ч. ч. 1, 4 ст. 156 ЖК України суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право на користування квартирою АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 768 (сімсот шістдесят вісім) грн, 40 коп. судових витрат.

Рішення може бути оскаржене до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повне найменування сторін:

позивач ОСОБА_1 , і. н. НОМЕР_1 , прож. за адресою: АДРЕСА_2 ;

відповідач - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт серії НОМЕР_2 , прож. за адресою: АДРЕСА_3 .

Головуючий:І. М. Логвинюк

Повний текст рішення суду складено 09.12.19 р..