Ухвала

Іменем України

04 грудня 2019 року

м. Київ

справа № 464/8935/15-ц

провадження № 61-18645ск19

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Гулейкова І. Ю. (суддя-доповідач), Ступак О. В., Усика Г. І.

учасники справи:

заявник - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія»,

первісний стягувач -Публічне акціонерне товариство «Всеукраїнський банк розвитку»

боржник - ОСОБА_1 ,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Сихівського районного суду м. Львова від 21 березня 2019 року у складі судді Дулебка Н. І. та постанову Львівського апеляційного суду від 27 серпня 2019 року у складі колегії суддів: Левика Я. А., Струс Л. Б., Шандри М. М.,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» (далі - ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія») звернулося до суду з заявою про заміну стягувача у виконавчому листі, виданому Сихівським районним судом м. Львова 03 серпня 2017 року у справі № 464/8935/15-ц, з Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Банк Розвитку» (далі - ПАТ «Всеукраїнський Банк Розвитку») на правонаступника - ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія».

Заяву мотивовано тим, що 28 грудня 2016 року Сихівським районним судом м. Львова ухвалено рішення про стягнення солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ПАТ «Всеукраїнський Банк Розвитку» 119 699,72 грн заборгованості за кредитним договором. 06 лютого 2018 року між ПАТ «Всеукраїнський Банк Розвитку» та ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» укладено договір про відступлення права вимоги № 103, відповідно до умов якого право грошової вимоги, зокрема, за кредитним договором від 05 листопада 2013 року № МКЕХР2.189561.001, укладеним між ПАТ «Всеукраїнський Банк Розвитку» та ОСОБА_1 , перейшло до ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія». У зв`язку з цим, просив суд замінити стягувача у вищевказаному виконавчому листі до відкриття виконавчого провадження.

Ухвалою Сихівського районного суду м. Львова від 21 березня 2019 року заяву задоволено. Замінено стягувача ПАТ «Всеукраїнський Банк Розвитку» на правонаступника - ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» у виконавчих листах, виданих Сихівським районним судом м. Львова 03 серпня 2017 року у справі № 464/8935/15-ц за позовом ПАТ «Всеукраїнський Банк Розвитку» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

Постановою Львівського апеляційного суду від 27 серпня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення. Ухвалу Сихівського районного суду м. Львова від 21 березня 2019 року залишено без змін.

У жовтні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою на ухвалу Сихівського районного суду м. Львова від 21 березня 2019 року та постанову Львівського апеляційного суду від 27 серпня 2019 року у вищевказаній справі, у якій, посилаючись на порушення судами норм процесуального права просить скасувати вказані судові рішення та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні заяви ТОВ «Довіра та гарантія» про заміну стягувача у виконавчих листах.

Касаційна скарга мотивована тим, що заміна сторони виконавчого провадження в даному випадку не відбулась, оскільки у справі належними доказами не підтверджено передачу кредитором своїх прав іншій особі за договором відступлення.

Ухвалою Верховного Суду від 29 жовтня 2019 року касаційну скаргу ОСОБА_1 залишено без руху для усунення виявлених недоліків до 29 листопада 2019 року, але не більше десяти днів з дня вручення ухвали, зокрема: запропоновано скаржнику надати докази сплати судового збору у розмірі 384,20 грн.

У листопаді 2019 року до Верховного Суду надійшли матеріали на усунення недоліків касаційної скарги, а саме: дублікат квитанції від 15 листопада 2019 року № 0.0..1 про сплату судового бору у розмірі 384,20 грн.

Отже, недоліки касаційної скарги ОСОБА_1 усунуто, разом з тим, у відкритті касаційного провадження у цій справі необхідно відмовити з таких підстав.

Згідно з положеннями частини другої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України суд в порядку, передбаченому частинами четвертою, п`ятою цієї статті, відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою.

Відповідно до частини п`ятої статті 394 ЦПК України у разі якщо суддя-доповідач дійде висновку, що подана касаційна скарга є необґрунтованою, вирішення питання про відкриття провадження здійснюється постійною колегією суддів, до складу якої входить суддя-доповідач.

Разом із тим, як зазначено у частині п`ятій статті 394 ЦПК України, якщо жоден суддя із складу колегії не дійде висновку про необхідність відкриття касаційного провадження через необґрунтованість скарги, колегія суддів постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження.

Із матеріалів касаційної скарги, змісту оскаржуваних судових рішень вбачається, що скарга є очевидно необґрунтованою і наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності зазначених судових рішень.

Такого висновку Верховний Суд дійшов з огляду на таке.

Згідно з частиною п`ятою статті 15 Закону України «Про виконавче провадження» у разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, є обов`язковими тією мірою, якою вони були б обов`язковими для сторони, яку правонаступник замінив.

Відповідно до частини першої статті 442 ЦПК України у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює сторону її правонаступником. Положення цієї статті застосовуються також у випадку необхідності заміни боржника або стягувача у виконавчому листі до відкриття виконавчого провадження (частина п`ята статті 442 ЦПК).

Підставами виникнення цивільних прав і обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (пункт 1 частини другої статті 11 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 514 цього Кодексу).

Згідно з вимогами чинного законодавства заміна осіб в окремих зобов`язаннях через волевиявлення сторін (відступлення права вимоги) є різновидом правонаступництва та можливе на будь-якій стадії процесу.

За змістом статті 512 ЦК України, статті 15 Закону України «Про виконавче провадження» у разі вибуття кредитора в зобов`язанні він замінюється правонаступником.

Виходячи із цих норм права, зокрема, пунктів 1, 2 частини першої статті 512 ЦК України, у разі передання кредитором своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) чи правонаступництва на стадії виконання судового рішення відбувається вибуття кредитора.

Така заміна кредитора відбувається поза межами виконавчого провадження у разі смерті кредитора, припинення юридичної особи чи відступлення права вимоги.

У разі такої заміни кредитора відбувається вибуття цієї особи з виконавчого провадження, у зв`язку із чим припиняється її статус сторони виконавчого провадження, і її заміна належним кредитором проводиться відповідно до частини п`ятої статті 15 Закону України «Про виконавче провадження», за заявою заінтересованої сторони зобов`язання, якою є правонаступник, що отримав від попереднього кредитора всі права та обов`язки в зобов`язанні, у тому числі й право бути стороною виконавчого провадження.

Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 20 листопада 2013 року у справі № 6-122цс13.

Отже, підставою для заміни сторони виконавчого провадження, тобто процесуального правонаступництва, є правонаступництво у матеріальних правовідносинах, унаслідок якого відбувається вибуття сторони зі спірних або встановлених судом правовідносин і переходу до іншої особи прав і обов`язків вибулої сторони в цих правовідносинах.

По своїй суті заміна кредитора в зобов`язанні внаслідок відступлення права вимоги є різновидом правонаступництва та можлива на будь-якій стадії виконання судового рішення.

Без заміни сторони виконавчого провадження правонаступник позбавлений процесуальної можливості ставити питання про відкриття виконавчого провадження та вчиняти інші дії згідно із Законом України «Про виконавче провадження».

Суд першої інстанції, з висновком якого погодився й суд апеляційної інстанції, врахував, що 06 лютого 2018 року між ПАТ «Всеукраїнський Банк Розвитку» та ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» укладено договір про відступлення права вимоги № 103, відповідно до умов якого право грошової вимоги, зокрема, за кредитним договором від 05 листопада 2013 року № МКЕХР2.189561.001, укладеним між ПАТ «Всеукраїнський Банк Розвитку» та ОСОБА_1 , у зв`язку з чим дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав про заміну сторони виконавчого провадження, оскільки виконання судового рішення є складовою частиною судового розгляду, завершальною стадією судового провадження і неможливість виконати рішення суду призведе до порушення прав стягувача, гарантованих статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Доводи касаційної скарги про те, що суд належним чином не дослідив докази на підтвердження наявності у ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» прав нового кредитора, є безпідставними, оскільки вони спростовуються договором відступлення права вимоги, відповідно до якого 06 лютого 2018 року право грошової вимоги за кредитним договором від 05 листопада 2013 року, укладеним між ПАТ «Всеукраїнський Банк Розвитку» та ОСОБА_1 , перейшло до ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія». Указаний договір є чинним та недійсним у встановленому законодавством порядку не визнаний.

За таких обставин суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для заміни стягувача за виконавчим листом.

Інші наведені у касаційній скарзі доводи зводяться до незгоди заявника з висновками судів попередніх інстанцій щодо встановлених обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судами. В силу вимог статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції не вправі встановлювати нові обставини та переоцінювати докази.

При цьому Верховний Суд враховує, що як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§ 2 рішення у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії»).

Отже, оскаржувані судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій є законними та обґрунтованими, постановленими із додержанням норм процесуального права, підстави для їх скасування відсутні.

Керуючись пунктом 5 частини другої, частинами четвертою, п`ятою та шостою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження у справі за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» про заміну стягувача у виконавчому листі, за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Сихівського районного суду м. Львова від 21 березня 2019 року та постанову Львівського апеляційного суду від 27 серпня 2019 року відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:І. Ю. Гулейков О. В. Ступак Г. І. Усик