КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 грудня 2019 року м. Київ

Унікальний номер справи № 369/3451/13-ц

Апеляційне провадження № 22-ц/824/14317/2019

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого - Левенця Б.Б.,

суддів - Ратнікової В.М., Борисової О.В.,

при секретарі - Добровольській Ю.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 та апеляційну скаргу Обслуговуючого кооперативу «Житлово-будівельний кооператив «Білогородський» на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 20 травня 2013 року, ухвалене під головуванням судді Дубас Т.В., по справі за позовом ОСОБА_2 до Дочірнього підприємства «Дніпровський круг» про визнання майнових прав на житлову квартиру, -

в с т а н о в и в :

У квітні 2013 року ОСОБА_2 звернулася до суду з вказаним позовом, в якому просила визнати за нею майнові права на житлову квартиру АДРЕСА_1 та стягнути з відповідача витрати, пов`язані з оплатою судового збору в розмірі 1467,40 грн.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовувала тим, що 11 грудня 2008 року між нею та ДП «Дніпровський круг» було укладено Договір купівлі-продажу майна, що буде створене в майбутньому. Відповідно до п. 1 Договору позивач зобов`язується прийняти і оплатити, а відповідач зобов`язується створити та передати у власність позивача в строк до 30 вересня 2009 року приміщення, розташоване в будинку АДРЕСА_1 . Згідно з п. 8 Договору договірна ціна приміщення складає 287 343,60 грн. Вартість приміщення в комплектації п. 6 договору (без оснащення) складає 146 740,00 грн.

4 квітня 2011 року між сторонами був підписаний акт прийому-передачі, згідно з яким позивач прийняла у власність нежитлове приміщення (творчу майстерню) АДРЕСА_3. Позивач виконала свої зобов`язання за договором та здійснила оплату вартості приміщення.

10 лютого 2009 року між позивачем та головним архітектором проекту будівництва житлового комплексу за адресою: АДРЕСА_1 ОСОБА_3 був укладений Договір №100209 на виконання проектно-вишукувальних робіт. Відповідно до вказаного договору ОСОБА_3 розробила проект влаштування житлової квартири АДРЕСА_1 та передала позивачу відповідну проектну документацію у вигляді аркушів АР-1, АР-2, тобто придбане позивачем приміщення, раніше спроектоване як нежитлове приміщення (творча майстерня №1) перепроектоване в житлову квартиру №30 .

Згідно Акту прийому-передачі за договором купівлі-продажу майна, що буде створене в майбутньому від 11 грудня 2008 року відповідач передав, а позивач прийняла у власність вище згадане приміщення. Згідно довідки, виданої позивачу 08 червня 2011 року головним архітектором проекту ОСОБА_3 та директором Дочірнього підприємства «Дніпровський круг» Кубіком В. С. позивачу передано у власність приміщення, яке після перепроектування збудоване як житлова двохкімнатна квартира АДРЕСА_1 .

На момент звернення до суду житловий будинок за адресою АДРЕСА_1 в експлуатацію введений не був, тому вважала, що відповідач не виконав свої зобов`язання за договором, що перешкоджає володінню та користуванню майном позивачу (т. 1 а.с. 2-4).

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 20 травня 2013 року позов ОСОБА_2 до ДП «Дніпровський круг» про визнання майнових прав на житлову квартиру задоволено. Визнано за ОСОБА_2 майнові права на житлову квартиру АДРЕСА_1 . Стягнуто з ДП «Дніпровський круг» на користь ОСОБА_2 судовий збір в сумі 1467, 41 грн. (т. 1 а.с. 29-32).

Не погодившись з рішенням районного суду, 18 вересня 2019 року ОСОБА_1 , яка не брала участі у справі, подала до суду апеляційну скаргу, оскільки вважає, що рішення суду порушує її права, та просила рішення скасувати (т. 1 а.с. 41-91).

На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначила, що 17 серпня 2005 року уклала з ДП «Дніпровський круг» інвестиційний договір №Б-51, згідно якого відповідач за рахунок залучених від ОСОБА_1 коштів зобов`язався вчинити дії, пов`язані з будівництвом будинку та передачею однокімнатної квартири у 2 під`їзді на 3 поверсі в будинку АДРЕСА_1 , площею 49,96 кв.м., а ОСОБА_1 зобов`язалася оплатити відповідачу вартість квартири у сумі 164 868,00 грн. 18 січня 2008 року було укладено додаткову угоду до договору та визначено номер квартири №254 , а 19 липня 2010 року було укладено ще одну додаткову угоду до інвестиційного договору, згідно з якою у зв`язку з корегуванням проектної документації характеристики квартири були змінені, а саме номер квартири було змінено на №30, а загальну площу на 53,8 кв.м., що у точності відповідає паспорту будинку від 25 грудня 2009 року.

Також вказувала, що згідно технічного паспорту будинку від 02 травня 2018 року будинок має 16 поверхів, 191 квартиру, 17 поверх є технічним поверхом, на якому розташовані нежитлові приміщення. За даними технічного паспорту будинку квартира №30 розташована у 2 під`їзді на 3 поверсі площею 53,4 кв.м.

23 травня 2018 року на будинок було складено акт готовності до експлуатації, а 05 червня 2018 року відповідач отримав сертифікат №39, яким будинок введено в експлуатацію. У зв`язку з готовністю всієї документації ОСОБА_1 звернулася до відповідача щодо оформлення документів на право власності на квартиру №30 .

Пояснювала, що звернувшись до декількох суб`єктів державної реєстрації прав, їй було повідомлено, що зареєструвати право власності на квартиру №30 у будинку неможливо у зв`язку з тим, що у реєстрі вже зареєстровано обтяження на квартиру на підставі договору іпотеки від 06 жовтня 2014 року №743, за яким позивач передала в іпотеку квартиру №30 з метою забезпечення грошового зобов`язання у сумі 169 272,00 грн. за кредитним договором №41 від 28 листопада 2008 року, укладеним між Іпотечним центром у м. Києві та Київської області та ОСОБА_2 .

Зазначила, що позивач придбала нежитлове приміщення частково за власні кошти, а частково за кредитні кошти Іпотечного центру, але у подальшому у подальшому головним архітектором було розроблено документацію щодо майбутнього перепроектування нежитлового приміщення №1 в житлову квартиру №30 . Змін у проектну документацію будинку щодо реконструкції будинку з 16 поверхового у 17 поверховий внесено не було. Отже, визнання майнових прав на квартиру №30 на 17 поверсі без проведення реконструкції будинку, внесення в проектну документацію змін, здійснення корегування нумерації приміщень у будинку порушило будівельні норми та правила.

Таким чином, у зв`язку з наявністю запису в спецпідрозділі Державного реєстру речових прав про ще одну Квартиру №30 в будинку позбавляють її можливості зареєструвати право власності на квартиру та вільно розпоряджатися своїм майном.

Також не погодившись з рішенням районного суду, 06 листопада 2019 року голова Обслуговуючого кооперативу «ЖБК «Білогородський» - Горшков С.М., який не брав участі у справі, звернувся до суду з апеляційною скаргою, оскільки вважає, що рішення суду порушує права та інтереси апелянта, та просив оскаржуване рішення скасувати (т. 1 а.с. 141-143).

Свої вимоги обґрунтовував тим, що Обслуговуючий кооператив «ЖБК «Білогородський» створено 03 серпня 2012 року з метою задоволення економічних, соціальних та житлових прав осіб, які вклали в будівництво житла в багатоквартирному житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1 , будівництво якого здійснювало ДП «Дніпровський круг» з метою завершення будівництва та здачі в експлуатацію будинку. Оскільки ДП «Дніпровський круг» не завершило будівництво вказаного будинку, громадяни були змушені самоорганізуватися в житлово-будівельний кооператив «Білогородський», який після введення будинку в експлуатацію 05 червня 2018 року взяв будинок на баланс та здійснює ним управління.

Вважає оскаржуване рішення незаконним та необґрунтованим, таким, що порушує права не тільки мешканців будинку та ОСОБА_1 , а й права Обслуговуючого кооперативу «ЖБК «Білогородський», оскільки порушує нормальне функціонування будинку, спотворює технічну та проектну документацію на будинок, створює хаос в нумерації квартир і нежитлових та допоміжних приміщень. Також вказував, що суд першої інстанції ухвалюючи оскаржуване рішення, здійснив переведення нежитлових приміщень технічного поверху у житлову квартиру, перейнявши на себе дискреційні повноваження органів державно-архітектурного контролю та органів місцевого самоврядування.

07 листопада 2019 року представник позивача ОСОБА_2 - адвокат Павлов І.Г. направив до суду відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в якому зазначив, що доводи апеляційної скарги є безпідставними, оскільки вся відповідальність за ситуацію, що склалася, лежить на забудовнику ДП «Дніпровський круг», тому просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги (т. 1 а.с. 185-186).

Також 07 листопада 2019 року представник ДП «Дніпровський круг» - адвокат Гук Н.В. направила на адресу суду відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 (а.с. 193-194).

12 листопада 2019 року ОСОБА_1 подала до суду відзив на апеляційну скаргу ЖБК «Білогородський», в якому підтримала апеляційну скаргу та просила її задовольнити, рішення скасувати та у позові відмовити (т. 1 а.с. 200-201).

З огляду на положення ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

У судовому засіданні ОСОБА_1 , її представник та представник Обслуговуючого кооперативу «ЖБК «Білогородський» - адвокат Нурищенко М.В. підтримали подані скарги і просили їх задовольнити.

Представник ОСОБА_2 - адвокат Павлов І.Г. заперечував проти доводів апеляційних скарг та просив залишити їх без задоволення, а рішення без змін.

Інші особи до суду не прибули, були сповіщені належним чином, про що у справі є докази. Позивачка ОСОБА_2 була сповіщена врученням повідомлення її представнику - адвокату Павлов І.Г.ДП «Дніпровський круг» був повідомлений про розгляд справи врученням повістки його представнику - адвокату Гук Н.В. про що свідчить відмітка працівників пошти (т. 1 а.с. 177).

Проте останні повідомлення ДП «Дніпровський круг» повернулись із відміткою працівників пошти про відсутність адресата за зазначеною ним адресою, заяв про зміни адреси місця знаходження до суду не надходило. Поряд з цим, представник ДП «Дніпровський круг» - адвокат Гук Н.В. подала до суду відзив на апеляційну скаргу, з якого вбачається, що відповідач повідомлений про розгляд цієї справи апеляційним судом (т. 1 а.с. 175-181, 193-199, 221-239).

Виходячи з положень ст. 13 ЦПК України кожна сторона розпоряджається своїми правами на власний розсуд, у т.ч. правом визначити свою участь в судовому засіданні.

Відповідно до частини 1 ст. 131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться.

Поряд з цим, Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) неодноразово наголошував, що національні суди мають організовувати судові провадження таким чином, щоб забезпечити їх ефективність та відсутність затримок (див. рішення ЄСПЛ від 02.12.2010 у справі "Шульга проти України", № 16652/04). При цьому запобігати неналежній і такій, що затягує справу, поведінці сторін у цивільному процесі - завдання саме державних органів (див. рішення ЄСПЛ від 20.01.2011 у справі "Мусієнко проти України", № 26976/06).

Зважаючи на вимоги ч. 9 ст. 128, ч. 5 ст. 130, ст. 131, ч. 2 ст. 372 ЦПК України колегія суддів визнала повідомлення належним, а неявку такою, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарг, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду, судова колегія дійшла висновку, що апеляційні скарги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем у строк, передбачений договором, свої обов`язки щодо передачі у власність житлового приміщення позивачу, який виконав свої обов`язки перед відповідачем, не виконані, а тому вимоги позивача про визнання майнових прав на житлову квартиру підлягають задоволенню у повному обсязі.

Колегія суддів не погодилась з такими висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 11 грудня 2008 року між ОСОБА_2 та ДП «Дніпровський круг» було укладено Договір купівлі-продажу майна, що буде створене в майбутньому (т. 1 а.с. 8-10).

Відповідно до п. 1 Договору продавець ДП «Дніпровський круг» на умовах встановлених цим договором зобов`язується створити до 30 серпня 2009 року та передати у власність покупця ОСОБА_2 в строк до 30 вересня 2009 року, а покупець зобов`язується прийняти і оплатити до 25 грудня 2008 року приміщення, що буде створено і розташоване в будинку АДРЕСА_1 .

За пунктом 6 Договору, приміщення, що буде створене в майбутньому, має наступні характеристики: розташовується на 17 поверсі будинку, із північно-західної сторони, в секції «Б» ІІІ черги будівництва, складається із кімнат загальною площею 66.7кв.м. та має в своєму складі балкон (т. 1 а.с. 8).

За свідоцтвом від 27 листопада 2010 року ОСОБА_2 змінила прізвище на ОСОБА_2 (т. 1 а.с. 7)

Згідно з довідкою Іпотечного центру в м. Києві та Київській області ОСОБА_2 згідно кредитного договору від 28 листопада 2008 року №41 отримала кредит на придбання житла в сумі 169 272,00 грн. Кредитні кошти разом з внеском позичальника загальною сумою 171 147,00 грн. було перераховано ДП «Дніпровський круг» згідно Договору купівлі-продажу майна, що буде створене в майбутньому від 11 грудня 2008 року (т. 1 а.с. 11-12).

04 квітня 2011 року між ОСОБА_2 та ДП «Дніпровський круг» був підписаний Акт прийому-передачі за Договором купівлі-продажу майна, що буде створене в майбутньому від 11 грудня 2008 року, згідно з яким ОСОБА_2 прийняла у власність нежитлове приміщення (творчу майстерню) АДРЕСА_3. Загальна площа приміщення 65,6 кв.м. Даний акт є невід`ємною частиною Договору купівлі-продажу майна, що буде створене в майбутньому від 11 грудня 2008 року та після прийняття в експлуатацію житлового будинку (за адресою АДРЕСА_1 ) є підставою для оформлення свідоцтва про право власності і технічного паспорту на приміщення в Боярській міській раді та Києво-Святошинському БТІ. За пунктом 3 цього Акту, ОСОБА_2 підтверджує, що у неї відсутні претензії щодо якості, площі, поверху, оздоблювальних та опоряджувальних робіт у Приміщенні, строків здачі будинку за вищевказаною адресою (т. 1 а.с. 13).

10 лютого 2009 року між ОСОБА_2 та приватним підприємцем ОСОБА_3 був укладений Договір №100209 на виконання проектно-вишукувальних робіт. Відповідно до вказаного договору ОСОБА_3 розробила проект влаштування житлової квартири АДРЕСА_1 та передала позивачу відповідну проектну документацію у вигляді аркушів АР-1, АР-2, тобто придбане позивачем приміщення, раніше спроектоване як нежитлове приміщення перепроектоване в житлову квартиру №30 , що підтверджується актом здачі-приймання проектних робіт від 15 лютого 2009 року (т. 1 а.с. 14-16, 17).

Згідно довідки від 08 червня 2011 року підписаної головним архітектором проекту ОСОБА_3 та директором ДП «Дніпровський круг» Кубіком В.С. , ОСОБА_2 передано у власність приміщення, яке перепроектоване з нежитлового приміщення в житлову квартиру (будівельний номер 30), розташовану за адресою: АДРЕСА_1 (т. 1 а.с. 22).

Оскаржуваним рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 20 травня 2013 року визнано за ОСОБА_2 майнові права на житлову квартиру АДРЕСА_1 (т. 1 а.с. 29-32).

З відомостей в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно вбачається, що майнові права на житлову квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 65,5 кв.м. передані в іпотеку ОСОБА_2 за договором іпотеки №743 від 06 жовтня 2014 року (т. 1 а.с. 46-47).

Разом з тим, ще до настання вищевказаних подій, 17 серпня 2005 року між ОСОБА_1 та ДП «Дніпровський круг» було укладено Договір №Б-51 про інвестування у житлове будівництво, відповідно до умов якого компанія за рахунок залучених від інвестора коштів зобов`язалася вчинити певні дії щодо будівництва об`єкту та передати квартиру ОСОБА_1 з такими характеристиками: під`їзд 2, поверх 3, номер квартири 51, загальна площа 49,96 кв.м., кількість кімнат 1 (т. 1 а.с. 36-37, 79-80).

Згідно Додаткових угод до Інвестиційного договору №Б-51 від 18 січня 2008 року та від 01 грудня 2008 року, укладених між ОСОБА_1 та ДП «Дніпровський круг», визначено характеристики квартири: АДРЕСА_4 , загальна площа 49,96 кв.м. Визначено запланований загальний строк будівництва: ІІІ квартал 2009 року (т. 1 а.с. 81-82).

Відповідно до Додаткової угоди до Інвестиційного договору №Б-51 від 19 липня 2010 року, укладеної між ОСОБА_1 та ДП «Дніпровський круг», ст. 1 Договору викладено в наступній редакції: «Об`єкт - житловий будинок, що будується із офісними приміщеннями, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , загальна площа 53,8 кв.м., кількість кімнат 1» (т. 1 а.с. 83).

Згідно з Додатковою угодою № 01/18 до Інвестиційного договору № Б-51 від 20 червня 2018 року, укладеної між ОСОБА_1 та ДП «Дніпровський круг», визначено наступні характеристики квартири та будинку: АДРЕСА_1 , загальна площа 53,4 кв.м., кількість поверхів 16 (т. 1 а.с. 38, 86).

20 червня 2018 року за актом приймання-передачі квартири за Інвестиційним договором про інвестування у житлове будівництво №Б-51 від 17 серпня 2005 року ОСОБА_1 прийняла вказану квартиру, як сукупність майнових прав на квартиру, та набір ключів (т. 1 а.с. 39, 87).

За змістом положень статей 15, 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Одним зі способів захисту особистих немайнових або майнових прав та інтересів, з якими особа має право звернутися до суду, є визнання права.

Відповідно до статті 190 ЦК України майном як особливим об`єктом вважаються окрема сукупність речей, а також майнові права та обов`язки, при цьому майнові права визнаються речовими правами.

Згідно із частиною другою статті 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, споруди, тощо) виникає з моменту завершення будівництва. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Відповідно до статті 10 Закону України від 20 травня 1999 року N 687-XIV "Про архітектурну діяльність" (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) для забезпечення під час забудови територій, розміщення і будівництва об`єктів архітектури додержання суб`єктами архітектурної діяльності затвердженої містобудівної та іншої проектної документації, вимог вихідних даних, а також з метою захисту державою прав споживачів будівельної продукції здійснюється в установленому законодавством порядку державний архітектурно-будівельний контроль та нагляд. Державний архітектурно-будівельний контроль та нагляд здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань державного архітектурно-будівельного контролю.

За правилами частин першої - третьої та шостої статті 39 Закону України від 17 лютого 2011 року N 3038-VI "Про регулювання містобудівної діяльності" (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, що належать до I - III категорій складності, та об`єктів, будівництво яких здійснювалося на підставі будівельного паспорта, здійснюється шляхом реєстрації органом державного архітектурно-будівельного контролю на безоплатній основі поданої замовником декларації про готовність об`єкта до експлуатації. Прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, що належать до IV і V категорій складності, здійснюється на підставі акта готовності об`єкта до експлуатації шляхом видачі органами державного архітектурно-будівельного контролю сертифіката у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Орган державного архітектурно-будівельного контролю у разі необхідності під час розгляду питань, пов`язаних з видачею сертифіката, може звернутися до державних органів з метою отримання відповідних висновків. Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю повертають декларацію про готовність об`єкта до експлуатації замовникові, якщо декларація подана чи оформлена з порушенням установлених вимог, з обґрунтуванням причини у строк, передбачений для її реєстрації.

Датою прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта є дата реєстрації декларації про готовність об`єкта до експлуатації або видачі сертифіката (ч. 5 ст. 39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності»).

Аналогічні положення закріплені у Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 13 квітня 2011 року N 461. У цьому ж Порядку визначені процедури реєстрації декларації та видачі сертифіката.

Захист майнових прав здійснюється у порядку, визначеному законодавством, а якщо такий спеціальний порядок не визначений, захист майнового права здійснюється на загальних підставах цивільного законодавства.

За змістом статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають з дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За правилом статті 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Відповідно до статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

У статті 876 ЦК України передбачено, що власником об`єкта будівництва або результату інших будівельних робіт є замовник, якщо інше не передбачено договором.

З матеріалів справи вбачається, що будинок АДРЕСА_1 введено в експлуатацію 05 червня 2018 року (т. 1 а.с. 110).

Установлено, що за наданими до суду доказами, зокрема: проектною та технічною документацією на багатоквартирний будинок, висновком комплексної державної експертизи по проекту коригування проектних рішень житлового комплексу по АДРЕСА_1 від 07 квітня 2009 року, за укладеним між ДП «Дніпровський круг» із ОСОБА_1 договором № Б-51 від 17 серпня 2005 року і укладеним між ДП «Дніпровський круг» і ОСОБА_2 договором від 11 грудня 2008 року, ДП «Дніпровський круг» значиться замовником будівництва багатоквартирного будинку за вищевказаною адресою (т. 1 а.с. 48-78).

Відповідно до вищенаведеного, ДП «Дніпровський круг» отримало право залучати кошти юридичних та фізичних осіб для інвестування будівництва.

Оригінали документів вищевказаної проектної і технічної документації на квартирний (багатоповерховий) житловий будинок АДРЕСА_1 апеляційним судом оглянуті в судовому засіданні, що підтверджується протоколом та звукозаписом судового засідання (т. 1 а.с. 218-220).

Як вбачається із матеріалів справи ДП «Дніпровський круг» не заперечувало проти позову і прав позивачки на належне їй приміщення, яке розташоване на 17 поверсі.

Поряд з цим, ухваливши рішення про задоволення позову, суд першої інстанції не звернув увагу на те, що із розробленням за замовленням позивачки ОСОБА_2 проекту влаштування житлової квартири АДРЕСА_1 та передачі позивачці відповідної проектної документації у вигляді аркушів АР-1, АР-2, не відбулось зміни проектно-технічної документації на вищевказаний житловий будинок.

Так, за проектною документацією, чинною як на час будівництва, так і на час прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта, складеним на підставі вищевказаної документації і фактичних обмірів - технічним паспортом на квартирний (багатоповерховий) житловий будинок АДРЕСА_1 , зазначений будинок має 191 квартиру, 16 поверхів та 17 поверх є нежитловим. При цьому квартира АДРЕСА_1 розташована саме на 3 поверсі, а не на 17 поверсі.

Проте, рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 20 травня 2013 року було визнано майнові права за ОСОБА_2 саме на житлову квартиру АДРЕСА_1 .

Згідно з Держаними будівельними нормами України «Будинки і споруди. Житлові будинки. Основні положення» ДБН В.2.2-15-2005 (Додаток Б Терміни та визначення понять, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин), затвердженими наказом Держбуду України 18 травня 2005 року №80, квартира - це комплекс взаємопов`язаних приміщень, використовуваних для проживання однієї сім`ї різного чисельного складу або однієї людини, який включає (як мінімум): житлову (житлові) кімнату, кухню, ванну кімнату (душову), вбиральню (або суміщений санвузол), передпокій, комору чи вбудовану шафу.

Натомість нежитлове приміщення - приміщення в структурі житлового будинку, що не відноситься до житлового фонду, є самостійним об`єктом цивільно-правових відносин.

За змістом пп. 1 п. «б» ч. 1 ст. 31 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать делеговані повноваження, зокрема, надання (отримання, реєстрація) документів, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт, здійснення державного архітектурно-будівельного контролю та прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів у випадках та відповідно до вимог, встановлених Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності».

Таким чином, дозвіл на перепроектування з нежитлового приміщення в житлове та здійснення будівельних робіт надає виконавчий орган відповідного органу місцевого самоврядування.

Позивач на підтвердження своїх вимог про визнання майнових прав на квартиру АДРЕСА_1 надала до суду копію Договору №100209 на виконання проектно-вишукувальних робіт та копію Акту №1 здачі-приймання проектних робіт «Влаштування житлової квартири АДРЕСА_1 Проектна документація:АР-1 (План нежитлового приміщення), АР-2 (План житлової квартири №30 ) від 15 лютого 2009 року, а також довідку від 08 червня 2011 року, підписану головним архітектором проекту ОСОБА_3 та директором ДП «Дніпровський круг» Кубіком В .С. про те, що ОСОБА_2 передано у власність приміщення, яке перепроектоване з нежитлового приміщення в житлову квартиру (будівельний номер 30), розташовану за адресою: АДРЕСА_1 (т. 1 а.с. 14-22).

Посилання позивачки на довідку підписану головним архітектором проекту ОСОБА_3 . та директором ДП «Дніпровський круг», колегія суддів відхилила, оскільки вказана в ній інформація не узгоджується із проектною документацію на вищевказаний багатоквартирний будинок, яка була оглянута апеляційним судом (т. 2 а.с. 1-4).

Крім того, зазначені в довідці відомості в подальшому були спростовані за наданим до суду повідомленням ДП «Дніпровський круг», зокрема, що ОСОБА_2 замовляла ескізну документацію саме для майбутнього можливого перепроектування нежитлового приміщення №1 (творча майстерня) у житлову квартиру, однак в подальшому ця ескізна документація не була реалізована, головним архітектором проекту ОСОБА_3 не вносились відповідні зміни у загально будинкову проектну документацію щодо реконструкції будинку з 16-поверхового житлового будинку з технічним 17-м поверхом у житловий 17-поверховий, тобто перетворення технічного 17-го поверху у житловий поверх. При цьому позивач сплатила кошти забудовнику за нежитлове приміщення, вартість якого на момент продажу була нижчою за житлові приміщення. ДП «Дніпровський круг» не отримувало від ОСОБА_2 оплати за реконструкцію будинку та перетворення 17 поверху у житловий (т. 1 а.с. 109).

За таких обставин, висновок районного суду про визнання за позивачкою ОСОБА_2 майнових прав на житлову квартиру не може бути визнаний законним і обґрунтованим, оскільки не узгоджується і суперечить проектній та технічні документації на вищевказаний багатоквартирний будинок.

Ухваливши оскаржуване рішення про визнання за позивачкою майнових прав саме на житлову квартиру, районний суд до закінчення будівництва і введення будинку в експлуатацію фактично здійснив переведення належного позивачці нежитлового приміщення технічного - 17 поверху, у житлову квартиру, перейнявши на себе дискреційні повноваження органів державно-архітектурного контролю та органів місцевого самоврядування.

Вищезазначена помилка районного суду не може бути усунута шляхом зміни оскаржуваного судового рішення, оскільки предметом заявленого позивачкою ОСОБА_2 позову є визнання майнових прав на належне їй приміщення - саме як на житлову квартиру, а право позивачки на належне їй нежитлове приміщення відповідачем та апелянтами ОСОБА_1 і Обслуговуючим кооперативом «Житлово-будівельний кооператив «Білогородський» не оспорюється.

Оскаржуваним рішенням порушено права апелянта ОСОБА_1 , яка отримавши від замовника будівництва, за укладеним із останнім інвестиційним договором, квартиру АДРЕСА_1 та документи для оформлення і реєстрації права власності на вищевказану квартиру, позбавлена можливості зареєструвати належне їй право власності на квартиру через наявність державної реєстрації майнового права на житлову квартиру - адреса: АДРЕСА_1 за позивачкою ОСОБА_2 , яка набула такого права на підставі оскаржуваного рішення районного суду (т. 1 а.с. 46-47).

Доводи апелянта Обслуговуючого кооперативу «Житлово-будівельний кооператив «Білогородський» про порушення оскаржуваним рішенням його прав колегія суддів визнала обґрунтованими, оскільки саме на вищезазначений кооператив покладено повноваження щодо утримання і обслуговування вищевказаного будинку, а наявність оскаржуваного рішення із визнанням за позивачкою майнових прав на приміщення 17 поверху, як житлову квартиру, не узгоджується із проектною документацією на вищевказаний будинок, створює суперечності і перешкоди у реалізації такого права апелянта, як обслуговуючої організації (т. 1 а.с. 110-112, 129-140, 145-162).

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги підлягають задоволенню, оскаржуване рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню із ухваленням нового про відмову в позові.

При цьому, на думку колегії суддів, таке судове рішення апеляційного суду не перешкоджає позивачці ОСОБА_2 звертатись до уповноважених органів державно-архітектурного контролю та органів місцевого самоврядування щодо внесення змін у проектну документацію та(або) заявляти про визнання за нею майнових прав або права власності на належне їй приміщення за укладеним позивачкою Договором купівлі-продажу майна, що буде створене в майбутньому від 11 грудня 2008 року.

На підставі ст. 141 ЦПК України понесені апелянтами судові витрати мають бути стягнуті за рахунок позивачки, а саме понесені ОСОБА_1 витрати на сплату судового збору за подачу апеляційної скарги в сумі 2201.12 грн. та понесені Обслуговуючим кооперативом «Житлово-будівельний кооператив «Білогородський» витрати на сплату судового збору за подачу апеляційної скарги в сумі 2201.12 грн. (т. 1 а.с. 45, 144).

Керуючись ст. 367, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст. 376, ст.ст. 381-384 ЦПК України,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 та апеляційну скаргу Обслуговуючого кооперативу «Житлово-будівельний кооператив «Білогородський» - задовольнити.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 20 травня 2013 року скасувати та ухвалити нове.

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_2 до Дочірнього підприємства «Дніпровський круг» про визнання майнових прав на житлову квартиру АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_2 - 2201.12 грн. судового збору за розгляд справи апеляційним судом.

Стягнути з ОСОБА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1 на користь Обслуговуючого кооперативу «Житлово-будівельний кооператив «Білогородський», код ЄДРПОУ - 382750060 - 2201.12 грн. судового збору за розгляд справи апеляційним судом.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Дата складання повного судового рішення - 06 грудня 2019 року.

Судді Київського апеляційного суду: Б.Б. Левенець

В.М. Ратнікова

О.В. Борисова