Постанова

Іменем України

09 грудня 2019 року

місто Київ

справа № 2-7472/2011

провадження № 61-7451св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Погрібного С. О. (суддя-доповідач), Олійник А. С., Яремка В. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

треті особи: Третя Одеська державна нотаріальна контора, ОСОБА_7 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 04 травня 2017 року у складі судді Пучкової І. М. та ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 19 жовтня 2017 року у складі колегії суддів: Драгомерецького М. М., Черевка П. М., Громіка Р. Д.,

ВСТАНОВИВ:

І. ІСТОРІЯ СПРАВИ

Стислий виклад позиції позивача

ОСОБА_1 у листопаді 2013 року звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , у якому просила визнати за нею право власності на житловий будинок з господарськими спорудами АДРЕСА_1 в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_8 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позивач обґрунтовувала заявлені вимоги тим, що 23 жовтня 2003 року ОСОБА_8 склала заповіт, яким заповіла ОСОБА_1 все майно, що на день смерті буде їй належати та на що вона матиме право. Після смерті заповідача позивач звернулася до нотаріальної контори для оформлення спадщини, крім неї до нотаріальної контори також звернулись відповідачі за первісним позовом, внаслідок чого вона не може оформити спадкові права.

Стислий виклад зустрічного позову ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_7

ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_7 та ОСОБА_2 у квітні 2012 року звернулися до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1 , у якому просили поновити їм строк для звернення до суду з позовом про визнання заповіту недійсним, визнати недійсним заповіт від 23 жовтня 2003 року, складений ОСОБА_8 на ім`я ОСОБА_1 .

Вимоги зустрічного позову обґрунтовувалися тим, що спадкодавець ОСОБА_8 була матір`ю ОСОБА_3 , ОСОБА_7 , ОСОБА_2 та бабою ОСОБА_4 , ОСОБА_5 У 2001 році нею складений заповіт на синів та онуків. У травні 2002 року у ОСОБА_8 стався повторний інсульт і до дня смерті вона була прикована до ліжка, у неї була катаракта, внаслідок чого була практично незрячою людиною. Внаслідок наведеного у неї знизився інтелект та розумові здібності, у зв`язку з чим ОСОБА_8 не могла розуміти значення своїх дій і керувати ними під час складення заповіту 23 жовтня 2003 року.

Стислий виклад зустрічного позову ОСОБА_7

ОСОБА_7 звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1 про визнання за ним права власності на обов`язкову частку у спадщині, а саме 1/12 частину житлового будинку з господарськими спорудами, що розташований на АДРЕСА_1 .

Вимоги зустрічного позову обґрунтовувалися тим, що ОСОБА_7 є учасником ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС, інвалідом 2 групи довічно, а тому має право на обов`язкову частку у спадщині. До спадкоємців за законом, які б могли спадкувати за відсутності заповіту, належить шість осіб, розмір його обов`язкової частки складає 1/12 частину від майна ОСОБА_8 . Оскільки він постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини та продовжує проживати за спірною адресою, вважав, що відповідно до положень статті 1268 ЦК України є таким, що прийняв спадщину.

Стислий виклад змісту рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 10 жовтня 2013 року позов ОСОБА_1 задоволено. Визнано за ОСОБА_1 право власності на домоволодіння АДРЕСА_1 в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_8 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 . У задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_7 , ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання заповіту недійсним відмовлено. У задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_7 до ОСОБА_1 про визнання права власності на обов`язкову частку відмовлено.

Рішенням Апеляційного суду Одеської області від 24 лютого 2014 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 задоволено частково. Рішення Київського районного суду м. Одеси від 10 жовтня 2013 року у частині позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом та ОСОБА_7 до ОСОБА_1 про визнання права власності на обов`язкову частку скасовано. Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом задоволено частково. Визнано за ОСОБА_1 право власності на 11/12 частин домоволодіння АДРЕСА_1 , загальною площею 139, 00 кв. м, у тому числі на дві житлові кімнати, площею 48, 4 кв. м, з надвірними будовами: гараж «Д» (4, 90 х 2, 26 м), сарай «З» (5, 50 х 3, 06 м), сарай «Ж» (5, 23 х 3, 06 м), літ. кухня «В-в1» (9, 69 х 4, 00 м), комора «в» (4, 00 х 2, 92 м), альтанка «Е» (4, 09 х 3, 70 м), времянка (9, 74 х 3, 55 м), вбиральня «г» (1, 05 х 0, 97 м) у порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_8 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позовні вимоги ОСОБА_7 до ОСОБА_1 про визнання права власності на обов`язкову частку задоволено частково. Визнано за ОСОБА_7 право власності на 1/12 частину домоволодіння АДРЕСА_1 , загальною площею 139, 00 кв. м, у тому числі на дві житлові кімнати, площею 48, 4 кв. м, з надвірними будовами: гараж «Д» (4, 90 х 2, 26 м), сарай «З» (5, 50 х 3, 06 м), сарай «Ж» (5, 23 х 3, 06 м), літ. кухня «В-в1» (9, 69 х 4, 00 м), комора «в» (4, 00 х 2, 92 м), альтанка «Е» (4, 09 х 3, 70 м), времянка (9, 74 х 3, 55 м), вбиральня «г» (1, 05 х 0, 97 м) у порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_8 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 . В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11 червня 2014 року касаційні скарги ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 і ОСОБА_1 відхилено. Рішення Київського районного суду м. Одеси від 10 жовтня 2013 року у незміненій частині та рішення Апеляційного суду Одеської області від 24 лютого 2014 року залишено без змін.

Стислий виклад позиції ОСОБА_2 за заявою про перегляд рішення суду за нововиявленими обставинами

ОСОБА_2 30 грудня 2016 року звернувся до суду із заявою, у подальшому уточненою, про перегляд рішення Київського районного суду м. Одеси від 10 жовтня 2013 року за нововиявленими обставинами, просив скасувати рішення Київського районного суду м. Одеси від 10 жовтня 2013 року, призначити справу до нового розгляду.

Вимоги заяви обґрунтовувалися тим, що існують обставини, які на момент вирішення спору не були відомі, а саме рішення Виконкому Приморської районної ради депутатів трудящих м. Одеси від 10 червня 1960 року № 532 щодо визнання за ОСОБА_8 права власності на домоволодіння АДРЕСА_1 ; план садової ділянки АДРЕСА_1 , та акт прийому в експлуатацію від 13 травня 1989 року.

Стислий виклад заперечень інших учасників справи

ОСОБА_7 не заперечував проти задоволення заяви про перегляд за нововиявленими обставинами рішення суду. ОСОБА_7 , ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , ОСОБА_6 , ОСОБА_1 , Третя Одеська державна нотаріальна контора надали до суду заяву про розгляд справи за їхньої відсутності, вирішення заяви залишили на розсуд суду.

Стислий виклад змісту рішень судів першої та апеляційної інстанцій за результатами розгляду заяви

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 04 травня 2017 року заяву ОСОБА_2 про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Київського районного суду м. Одеси від 10 жовтня 2013 року залишено без задоволення.

Ухвала суду першої інстанції обґрунтовувалась тим, що перелічені у заяві підстави не можуть бути застосовані як нововиявлені обставини за заявою ОСОБА_2 , оскільки копію рішення Виконкому Приморської районної ради депутатів трудящих м. Одеси від 10 червня 1960 року № 532 щодо визнання за ОСОБА_8 права власності на домоволодіння АДРЕСА_1 надано разом з позовною заявою ОСОБА_1 (т. 1, а. с. 18); план садової ділянки АДРЕСА_1 , також наявний у матеріалах справи (т. 3, а. с. 261). Тобто, заявник ОСОБА_2 знав про існування цих документів до ухвалення рішення, судом оглянуто та досліджено ці документи.

Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 19 жовтня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилено, ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 04 травня 2017 року залишено без змін.

Ухвала апеляційного суду обґрунтовувалася тим, що обставини, на які посилається заявник, не є нововиявленими, оскільки вони були відомі сторонам у справі під час розгляду судами першої та апеляційної інстанцій та їм надано відповідну правову оцінку.

ІІ. АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у листопаді 2017 року засобами поштового зв`язку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_2 просив скасувати ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 04 травня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 19 жовтня 2017 року, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга обґрунтовується тим, що суди першої та апеляційної інстанцій не врахували, що наведені у заяві обставини мають істотне значення для розгляду цієї справи.

Узагальнений виклад позиції інших учасників справи

ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 просили касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а оскаржувані ухвали залишити без змін. На переконання відповідачів, касаційна скарга є безпідставною, надуманою, необґрунтованою.

ІІІ. ВІДОМОСТІ ПРО РУХ СПРАВИ У СУДАХ КАСАЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЇ ТА МЕЖІ РОЗГЛЯДУ СПРАВИ СУДОМ

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20 листопада 2017 року касаційну скаргу ОСОБА_2 залишено без руху.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України (в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII, що набрав чинності 15 грудня 2017 року, далі - ЦПК України) судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до підпункту 11 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України заяви і скарги, подані до набрання чинності цією редакцією Кодексу, провадження за якими не відкрито на момент набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цієї редакції Кодексу. Такі заяви чи скарги не можуть бути залишені без руху, повернуті або передані за підсудністю, щодо них не може бути прийнято рішення про відмову у прийнятті чи відмову у відкритті провадження за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу, якщо вони подані з додержанням відповідних вимог процесуального закону, які діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Матеріали касаційного провадження передано до Верховного Суду у лютому 2018 року.

Ухвалою Верховного Суду від 20 лютого 2018 року відкрито касаційне провадження у справі.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Під час визначення меж розгляду справи судом касаційної інстанції застосовані положення статті 400 ЦПК України, відповідно до яких під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Критерії оцінки правомірності оскаржуваних судових рішень визначені в статті 213 ЦПК України (в редакції Закону України від 18 березня 2004 року № 1618-IV, далі - ЦПК України 2004 року), згідно з якими рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

ІV. ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Верховний Суд перевірив правильність застосування судами першої та апеляційної інстанції норм матеріального права та дотримання норм процесуального права, за наслідками чого зробив такі висновки.

Оцінка аргументів, викладених у касаційній скарзі

Відповідно до частини першої, пункту 1 частини другої статті 361 ЦПК України 2004 року рішення або ухвала суду, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, а також судовий наказ можуть бути переглянуті у зв`язку з нововиявленими обставинами. Підставами для перегляду рішення, ухвали суду чи судового наказу у зв`язку з нововиявленими обставинами є істотні для справи обставини, що не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи.

Необхідними умовами оцінки як нововиявлених обставин, визначених у пункті 1 частини другої статті 361 ЦПК 2004 року, є те, що вони існували на час розгляду справи; ці обставини не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи; вони входять до предмета доказування у справі та можуть вплинути на висновки суду про права та обов`язки осіб, які беруть участь у справі.

Обставини, що обґрунтовують вимоги або заперечення сторін чи мають інше істотне значення для правильного вирішення справи, існували на час ухвалення судового рішення, але залишаються невідомими особам, які беруть участь у справі, та стали відомими тільки після ухвалення судового рішення, є нововиявленими обставинами.

Нововиявлені обставини за своєю юридичною суттю є фактичними даними, що в установленому порядку спростовують факти, які було покладено в основу судового рішення. Ці обставини мають бути належним чином засвідчені, тобто підтверджені належними і допустимими доказами. Суд має право скасувати судове рішення за нововиявленими обставинами лише за умови, що ці обставини впливають на юридичну оцінку обставин, здійснену судом у судовому рішенні, що переглядається.

Процесуальні недоліки розгляду справи (зокрема, неналежне повідомлення заявника про час і місце розгляду справи, неповне встановлення фактичних обставин справи, порушення порядку дослідження доказів) не вважаються нововиявленими обставинами, проте можуть бути підставою для перегляду судового рішення в апеляційному або касаційному порядку.

Обставини, на які посилалася особа, яка брала участь у справі, у своїх поясненнях, в апеляційній або касаційній скарзі чи в заяві про перегляд судового рішення Верховним Судом України або які могли бути встановлені при всебічному і повному з`ясуванні судом обставин справи, тобто при виконанні вимог частини четвертої статті 10 ЦПК України 2004 року, не є нововиявленими обставинами.

Європейський суд з прав людини зазначив, що одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який передбачає повагу до принципу res judicata - принципу остаточності рішень суду. Цей принцип наголошує, що жодна зі сторін не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового рішення суду просто тому, що вона має на меті добитися нового слухання справи та нового її вирішення. Повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватись для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду. Перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію, а сама можливість існування двох точок зору на один предмет не є підставою для нового розгляду. Винятки із цього принципу можуть мати місце лише за наявності підстав, обумовлених обставинами важливого та вимушеного характеру (P0N0MARY0V v. UKRAINE, № 3236/03, § 40, ЄСПЛ, від 03 квітня 2008 року).

Процедура скасування остаточного судового рішення у зв`язку із нововиявленими обставинами передбачає, що існує доказ, який раніше не міг бути доступний, однак він міг би призвести до іншого результату судового розгляду. Особа, яка звертається із заявою про скасування рішення, повинна довести, що в неї не було можливості представити цей доказ на остаточному судовому слуханні і що цей доказ є вирішальним. Ця процедура є характерною для правових систем багатьох держав-учасниць. Зазначена процедура сама по собі не суперечить принципу правової визначеності доти, доки вона використовується задля виправлення помилок, допущених під час здійснення правосуддя (PRAVEDNAYA v. RUSSIA, № 69529/01, § 27, 28, ЄСПЛ, від 18 листопада 2004 року).

Аргументи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а стосуються переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Розглядаючи заяву про перегляд рішення суду за нововиявленими обставинами, судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що заявнику було відомо про таку обставину на момент розгляду справи судами першої та апеляційної інстанцій по суті, оскільки копію рішення Виконкому Приморської районної ради депутатів трудящих м. Одеси від 10 червня 1960 року № 532 щодо визнання за ОСОБА_8 права власності на домоволодіння АДРЕСА_1 надано разом з позовною заявою ОСОБА_1 (т. 1, а. с. 18); план садової ділянки АДРЕСА_1 , також наявний у матеріалах справи.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Встановивши, що судами першої та апеляційної інстанцій правильно застосовано норми матеріального права до спірних правовідносин із дотриманням норм процесуального права, а інших доводів незаконності та необґрунтованості оскаржуваних судових рішень у касаційній скарзі не наведено.

Таким чином, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржувані судові рішення підлягають залишенню без змін.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 04 травня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 19 жовтня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді С. О. Погрібний

А. С. Олійник

В. В. Яремко