Справа № 347/1073/19
Провадження № 2/347/576/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2019 року м. Косів

Косівський районний суд, Івано-Франківської області в складі:

головуючої-судді: Крилюк М.І.,

секретаря: Терлюжак Н.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Косів справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа: служба у справах дітей Косівської райдержадміністрації про виселення з житлового приміщення, зняття з реєстраційного обліку та звільнення від особистих речей, -

в с т а н о в и в :

ТзОВ «Кредитні ініціативи» подано на розгляд суду позовну заяву до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третьої особи : служби у справах дітей Косівської райдержадміністрації про виселення з житлового приміщення , зняття з реєстраційного обліку та звільнення від особистих речей, мотивуючи свої вимоги тим, що згідно ст.37 ЗУ «Про іпотеку» право власності на житловий будинок з належними до нього будівлями, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 було перереєстровано на Товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи», що належала на праві власності ОСОБА_4 . Правовою підставою для реєстрації права власності Товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» на нерухоме майно, є відповідне застереження в Іпотечному договорі, яке передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання. Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 02.11.2018 № 143751421 було зареєстровано право власності Товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» на Житловий будинок з належними до нього будівлями, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 зареєстроване Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 43801576 від 01.11.2018 09:12:40, ОСОБА_5 , Виконавчий комітет Івано-Франківської міської ради, Івано-Франківська області.

Оскільки законним власником - житловий будинок з належними до нього будівлями, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 є Товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи», в силу ст. 317 ЦК України, Відповідачі, втративши право власності на квартиру, одночасно втратили право користування нею .

Згідно довідки про склад сім`ї, в житловому будинку з належними до нього будівлями, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 власником якої є Товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи», зареєстровані: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , та ОСОБА_3 .

Малолітня особа ОСОБА_3 , зареєстрована в зазначеному житловому приміщенні після укладення договору іпотеки, тобто передача в іпотеку відбулась раніше за реєстрацію в ній малолітньої особи.

Позивач звертався до Відповідачів з вимогою звільнити житлове приміщення, намагався врегулювати питання в досудовому порядку, зокрема, було надіслано вимогу про добровільне виселення.

Проте, незважаючи на відсутність будь-яких правових підстав для проживання у будинку колишній власник, продовжує користуватися ним та відмовляється добровільно виселятися. Такі дії відповідача створюють перешкоди у здійснені законних прав власника, який не може вільно користуватись та розпоряджатися нерухомим майном. Просить позов задоводити.

Представник позивача Матвійчук М.З. в судове засідання не з`явився, подав суду заяву про розгляд справи без його участі. Вимоги позову підтримує та просить задоволити.

Відповідачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 в судове засідання не з`явились. Відповідачкою ОСОБА_2 подано до суду заяву про розгляд справи без її участі.

Також відповідачкою ОСОБА_2 подано письмовий відзив на позовну заяву , за вимогами якого остання заперечує позовні вимоги та просить в позові відмовити, оскільки право власності на житловий будинок з належними до нього будівлями, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , які належали їй з часткою Ѕ перейшло до ТОВ «Кредитні ініціативи». Відповідно до поданої позивачем Інформаційної довідки за № 143751421 від 02.11.2018 підставою для виникнення права власності на це майно є повідомлення про стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання. На підставі поданих документів, державним реєстратором прийнято Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу). Вважає вчинення реєстраційних дій по переходу права власності на майно, за яким зареєстровано неповнолітню особу вчиненим неправомірно, без її належного повідомлення та подання документів в порядку, передбаченому ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав та їх обтяжень» та підзаконного нормативного акту щодо порядку вчинення таких дій. Наявність в Реєстрі запису про обтяження мало б бути перешкодою для здійснення реєстраційних дій до того часу, поки таке обтяження не буде зняте. Крім того, здійснення такого способу переходу права власності не передбачав Розділ 4 іпотечного договору від 22.06.2006 та на момент вчинення реєстраційних дій були чинні норми ЗУ «Про мораторій про стягнення майна, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». Вартість предмета іпотеки суттєво зросла у порівнянні із заставною на 2006 рік. Тому, вона має намір оскарження реєстраційних дій та законність набуття права власності ТОВ «Кредитні ініціативи» в судовому порядку.

Вона з 2004 року і по даний час проживає у житловому будинку, користується будівлями і спорудами по АДРЕСА_1 . Цей будинок, будівлі, споруди були подаровані (фактично куплені) їй та її колишньому чоловіку ОСОБА_1 згідно договору дарування за № 2994 від 31.12.2004 р.

Від часу укладення іпотечного договору у 2006 році предмет іпотеки (будинок, будівлі і споруди) зазнав істотних покращень та зросла його реальна вартість. Вона повністю утримувала і утримує на даний час житло, господарські будівлі у належному стані, веде догляд за прибудинковою територією.

За рішенням Косівського районного суду від 20.12.2012 р шлюб між нею та ОСОБА_1 розірвано а неповнолітніх дітей ОСОБА_7 та ОСОБА_3 залишено на проживання з нею. Житловий будинок є житлом її сім`ї, яке використовується як постійне місце проживання, придбаний не за рахунок отриманих кредитних коштів, тому виселення її з неповнолітніми дітьми вважає неможливим. Фактично, вона із дітьми стали заручниками неналежного виконання ОСОБА_1 своїх кредитних зобов`язань по споживчому кредиту в іноземній валюті.

Кошти, отримані у іноземній у валюті за споживчим кредитом її колишнім чоловіком ОСОБА_1 частково повернуті Банку - кредитору за основним зобов`язанням. Перешкодою для належного повернення кредитних коштів стала складна економічна ситуація в державі, стрімкий ріст курсу іноземної валюти, неможливість належного працевлаштування та доходів. Крім того, заміна кредиторів, почергова переуступка іпотечних прав створила невизначеність з рахунками та унеможливила вчасну та визначену оплату по кредиту. Просить в позові відмовити.

Представник третьої особи, служби у справах дітей Косівської РДА Терьохіна Т.П. в судове засідання не з`явилась, подала суду заяву із клопотанням про розгляд справи без її участі .

Суд вивчивши матеріали справи вважає позовні вимоги такими, що не підлягають до задоволення виходячи із наступних підстав:

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (частини 1 і 5 статті 81 ЦПК України).

У відповідності до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Статтями 77, 78 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Як встановлено в судовому засіданні підставою для реєстрації права власності Товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» на нерухоме майно, житловий будинок з належними до нього будівлями, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 є відповідне застереження в Іпотечному договорі, яке передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання.

Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 02.11.2018 № 143751421 (а.с.5) було зареєстровано право власності Товаристваз обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» на Житловий будинок з належними до нього будівлями, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1,зареєстроване Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 43801576 від 01.11.2018 09:12:40, ОСОБА_5 , Виконавчий комітет Івано-Франківської міської ради, Івано-Франківська області.

Як вбачається із долученого відповідачкою ОСОБА_2 копії договору дарування від 31.12.2004 року (а.с.74), підтверджено, що ОСОБА_8 , від імені якої діяла ОСОБА_9 подарувала ОСОБА_1 , ОСОБА_4 житловий будинок з належними до нього будівлями, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до поданої позивачем Інформаційної довідки за № 143751421 від 02.11.2018 підставою для виникнення права власності на це майно є повідомлення про стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання. На підставі поданих документів, державним реєстратором прийнято Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу). Здійснення такого способу переходу права власності не передбачав Розділ 4 іпотечного договору від 22.06.2006 та на момент вчинення реєстраційних дій були чинні норми ЗУ «Про мораторій про стягнення майна, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Сім`я відповідачів з 2004 року і по даний час проживає у житловому будинку, користується будівлями і спорудами по АДРЕСА_1 .

Як вбачається із рішення Косівського районного суду від 20.12.2012 р (а.с.64) шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розірвано а неповнолітніх дітей ОСОБА_7 та ОСОБА_3 залишено на проживання з матір`ю, ОСОБА_2 .

Із наданого суду рішення № 53/10-19 від 18.10.2019 року засідання комісії з питань захисту прав дітей Косівської РДА вбачається, вважати недоцільним надання дозволу на виселення з житлового приміщення , зняття з реєстраційного обліку та звільнення від особистих речей ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та неповнолітньої ОСОБА_3 2007 року народження.

Також суд звертає увагу, що в житловому приміщенні, що в АДРЕСА_1 попередньо було також зареєстровано сина відповідачки, ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1 , який тимчасово вибув на навчання в Івано-Франківський коледж електронних приладів. Діти відповідачки періодично хворіють в підтвердження чого до матеріалів справи долучено відповідані виписки з медичної картки та довідки.

Іншого житлового приміщення в відповідачів немає.

Згідно ч.1 статті 3 Конвенції ООН про права дитини, ратифікованої Україною Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини.

Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

У справі, що розглядається, банк, який є іпотекодержателем, не може повною мірою розпорядитись належними йому правами, оскільки особи, які проживають в іпотечному майні, в тому числі і неповнолітня дитина, відмовляються виселятися з нього.

Разом з тим з усталеної практики Верховного Суду України вбачається, що у такому випадку необхідно захистити і права інших громадян, які постійно проживають у спірній квартирі, застосувавши положення статті 109 ЖК УРСР, яка передбачає можливість виселення громадян лише з наданням іншого житлового приміщення.

Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі Спорронґ і Льоннрот проти Швеції від 23 вересня 1982 року будь-яке втручання у права особи передбачає необхідність сукупності таких умов: втручання повинне здійснюватися згідно із законом, воно повинне мати легітимну мету та бути необхідним у демократичному суспільстві. Якраз необхідність у демократичному суспільстві і містить у собі конкуруючий приватний інтерес; зумовлюється причинами, що виправдовують втручання, які, у свою чергу мають бути відповідними і достатніми ; для такого втручання має бути нагальна суспільна потреба , а втручання - пропорційним законній меті.

У своїй діяльності ЄСПЛ керується принципом пропорційності, як дотримання справедливого балансу між потребами загальної суспільної ваги та потребами збереження фундаментальних прав особи, враховуючи те, що заінтересована особа не повинна нести непропорційний та надмірний тягар. Конкретному приватному інтересу повинен протиставлятися інший інтерес, який може бути не лише публічним (суспільним, державним), але й іншим приватним інтересом, тобто повинен існувати спір між двома юридично рівними суб`єктами, кожен з яких має свій приватний інтерес, перебуваючи в цивільно-правовому полі.

Згідно зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Поняття майно в першій частині статті 1 Першого протоколу до Конвенції має автономне значення, яке не обмежується правом власності на фізичні речі та є незалежним від формальної класифікації в національному законодавстві. Право на інтерес теж по суті захищається статтею 1 Першого протоколу до Конвенції.

У рішенні від 07 липня 2011 року у справі Сєрков проти України (заява № 39766/05), яке набуло статусу остаточного 07 жовтня 2011 року, ЄСПЛ зазначив, що пункт 2 статті 1 Першого протоколу до Конвенції визнає, що держави мають право здійснювати контроль за використанням майна шляхом уведення в дію законів .

Таким законом, є стаття 109 ЖК УРСР, яка закріплює правило про неможливість виселення громадян без надання іншого жилого приміщення.

У статті 6 Конвенції проголошено принцип справедливого розгляду справи, за яким кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Аналогічний принцип закріплено й у національному законодавстві, а саме статті 2 ЦПК України, згідно з якою завданнями цивільного судочинства є, зокрема, справедливий розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно із частиною другою ст. 2 ЦПК України суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Як проголошено у статті 3 Конституції України, людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Фактично, як встановлено в судовому засіданні житловий будинок, що в АДРЕСА_1 є житлом сім`ї ОСОБА_2 , яке використовується як постійне місце проживання, придбаний не за рахунок отриманих кредитних коштів, тому виселення її з неповнолітніми дітьми суд вважає неможливим.

Так ст.47 Конституції України визначено, що кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла, інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Відповідно до ст.ст. 316, 317, 319 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Згідно ст.ст. 321, 328 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

За змістом ч.1 ст.575 ЦК України та ст.1 Закону України Про іпотеку іпотека як різновид застави, предметом якої є нерухоме майно, - це вид забезпечення виконання зобов`язання, згідно з яким іпотекодержатель має право у разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, передбаченому цим Законом.

Відповідно до ч.3ст.9 ЖК Української РСР, ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Частиною 2 ст. 109 ЖК УРСР встановлено, що громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду.

Вказаною нормою встановлено загальне правило про неможливість виселення громадян без надання іншого жилого приміщення. Як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого жилого приміщення при зверненні стягнення на жиле приміщення, що було придбане громадянином за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення.

З аналізу наведених норм можна дійти висновку, що особам, які виселяються із жилого будинку (жилого приміщення), що є предметом іпотеки, у зв`язку зі зверненням стягнення на предмет іпотеки, інше постійне житло надається в тому разі, коли іпотечне житло було придбане не за рахунок кредиту, забезпеченого іпотекою цього житла.

При виселенні в судовому порядку з іпотечного майна, придбаного не за рахунок кредиту і забезпеченого іпотекою цього житла, відсутність постійного жилого приміщення, яке має бути надане особі одночасно з виселенням, є підставою для відмови в задоволенні позову про виселення.

Аналогічна правова позиція висловлена у постановах Верховного Суду України від 03 лютого 2016 року № 6-1449цс15, № 6-2947цс15, 25 листопада 2015 року № 6-1061цс15, 16 грудня 2015 року № 6-1469цс15, 10 лютого 2016 року № 6-2830цс15 та постанові Верховного Суду від 20 травня 2019 року № 61-44514св15.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Позивач вказує на те, що відповідачі не погоджуються добровільно виселитися з будинку. Разом з тим, позивачем жодним доказом не доведено, що будинок, з якого останній просить виселити відповідачів, та який був переданий в іпотеку банку відповідачами, був придбаний саме за кредитні кошти, що були надані банком позичальнику для купівлі цього будинку, адже в даному випадку виселення з будинку можливе або у разі якщо будинок придбано за кредитні кошти, або у разі якщо будинок придбано не за кредитні кошти, виселення з нього можливе лише за умови надання особам, які там проживають, іншого житлового приміщення.

При цьому, саме позивач мав довести належними доказами (поданням копії кредитного договору та копії іпотечного договору), що обраний ним спосіб захисту є законним та відповідає обставинам справи і вимогам чинного законодавства України, оскільки позивач повинен довести ті обставини, на які він посилається, як на підставу своїх вимог.

За таких умов відсутні правові підстави для задоволення вимог позивача про виселення відповідачів, поскільки позивачем не доведено наявності в нього права на застосування обраного ним способу захисту своїх прав.

Окрім того відповідно до положень ст. 7 Закону України Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні , зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі, зокрема, судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення… Позовна вимога про зняття відповідачів з реєстраційного обліку є похідною від вимоги про виселення, а тому підстави для її задоволення відсутні. Так само не підлягають до задоволення і вимоги позивача про зобов`язанні відповідачів звільнити будинок від своїх особистих речей, поскільки суд не знайшов достатніх та доведених підстав для виселення відповідачів із займаного житлового приміщення.

На підставі наведеного, ст. 47 Конституції України, ст.ст.109, 156 Житлового Кодексу України, ст. ст.319, 383, 405, 406 ЦК України та керуючись ст.ст. 263-265, 268 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

В позові Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа: служба у справах дітей Косівської райдержадміністрації про виселення з житлового приміщення, зняття з реєстраційного обліку та звільнення від особистих речей - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Івано-Франківського апеляційного суду через Косівський районний суд протягом 30 днів з дня його проголошення.

Суддя: М.І.Крилюк