22-ц/804/2848/19
266/5948/18

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 грудня 2019 року м. Маріуполь

Єдиний унікальний номер 266/5948/18

Номер провадження 22-ц/804/2848/19

Донецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: Ткаченко Т.Б. (суддя-доповідач), Зайцевої С.А., Кочегарової Л.М.,

секретар Герасимова Г.Є.,

сторони:

позивач Акціонерне товариство «Укрсоцбанк», процесуальним правонаступником якого є Акціонерне товариство «Альфа-Банк»,

відповідачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи

апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Укрсоцбанк», процесуальним правонаступником якого є Акціонерне товариство «Альфа-Банк»,

на рішення Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 19 серпня 2019 року, у складі судді Д`яченко Д.О., повний текст рішення складений 20 серпня 2019 року

у справі за позовом Акціонерного товариства «Укрсоцбанк», процесуальним правонаступником якого є Акціонерне товариство «Альфа-Банк»,

до ОСОБА_1 , ОСОБА_2

про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В с т а н о в и в:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

03 жовтня 2018 року Акціонерне товариство «Укрсоцбанк» (далі АТ «Укрсоцбанк»), процесуальним правонаступником якого є Акціонерне товариство «Альфа-Банк» (далі АТ «Альфа-Банк»), звернулось до суду із даним позовом, в якому просило стягнути солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 заборгованість в загальній сумі 141164,70 дол. США, з яких 73477,58 дол. США заборгованість за кредитом, 67687,12 дол. США заборгованість за відсотками, а також вирішити питання про стягнення судових витрат по сплаті судового збору, стягнувши солідарно з відповідачів 59422,32 грн.

В мотивування позову зазначило, що 28 квітня 2007 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», найменування якого змінилось на ПАТ «Укрсоцбанк», а з 10 серпня 2018 року на - АТ «Укрсоцбанк», та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 215/12-07-0282, відповідно до якого кредитор надав позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти в сумі 100 000 дол. США. Свої зобов`язання позивач виконав, надавши грошові кошти позичальникові, яка свої зобов`язання стосовно умов повернення кредиту не виконує. В забезпечення виконання зобов`язань позичальника ОСОБА_1 , позивач та ОСОБА_2 28 квітня 2007 року уклали договір поруки № 215/12-07-0282/1, відповідно до умов якого ОСОБА_2 поручився за виконання позичальником обов`язків, що виникли на підставі основного договору або можуть виникнути в майбутньому, та відповідає перед Банком у тому ж обсязі, що і боржник.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 19 серпня 2019 року, з урахуванням ухвали цього ж суду від 17 жовтня 2019 року про виправлення описки, у задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що останній платіж за кредитним договором ОСОБА_1 здійснила 22 серпня 2012 року, а тому відповідно до пункту 4.5 цього договору строк користування кредитом вважається таким, що сплив, через 90 днів після сплати боржником останнього платежу, тобто 22 листопада 2012 року.

Оскільки строк виконання основного зобов`язання було змінено, до того ж у кредитному договорі вказаний пункт чітко визначений, то з 22 листопада 2012 року у позивача виникло право на звернення до суду із позовом для захисту своїх порушених прав, проте банк звернувся до суду лише 03 жовтня 2018 року, тобто зі спливом трирічного строку позовної давності.

Суд прийшов до висновку про задоволення клопотання відповідача ОСОБА_1 та застосування строків позовної давності в цій частині позову.

Стосовно позовної вимоги про стягнення суми заборгованості в солідарному порядку з поручителя ОСОБА_2 , суд виходив з того, що відповідно до умов договору поруки кредитодавець зобов`язався до моменту виконання забезпеченого порукою зобов`язання, не змінювати договору кредиту. Однак Додатковою угодою № 1 від 20.10.2008 року про внесення змін до договору кредиту № 215/12-07-0282 від 28.04.2007 року, укладеною між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 змінено з 20.10.2008 року процентну ставку за користування кредитом на рівні 15 процентів річних.

Враховуючи умови додаткової угоди до кредитного договору, якою збільшено обсяг відповідальності позичальника без згоди поручителя, суд прийшов до висновку, що порука позивача за цим правочином припинилася відповідно до частини першої статті 559 ЦК України.

При цьому судом не прийнято до уваги додаткову угоду № 1 від 19 травня 2009 року, укладену між банком та ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , оскільки вона укладена після спливу річного строку з дня змін основного зобов`язання.

Крім того, суд дійшов висновку, що порука припинилась відповідно до положень частини четвертої статті 559 ЦК України, оскільки останній платіж, наданого позивачем за черговим щомісячним платежем надійшов 22 серпня 2012 року, а відтак заявлені вимоги про солідарну відповідальність за кредитним договором не мають правового обґрунтування, оскільки договір поруки є припиненим.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційні скарзі АТ «Укрсоцбанк», процесуальним правонаступником якого є АТ «Альфа-Банк», просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог повністю, посилаючись на незаконність та необґрунтованість, невідповідність висновків суду обставинам справи, неповне встановлення обставин справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування матеріального права .

Аргументи учасників справи

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга мотивована тим, що є помилковим висновок суду про те, що останній платіж відповідачем внесено 22 серпня 2012 року у розмірі 947,24 дол. США, а черговий платіж повинен був надійти до 15 вересня 2012 року. Судом помилково не прийнято до уваги зазначені позивачем платежі від 17 вересня 2012 року у розмірі 2,76 дол.США та від 24 листопада 2016 року у розмір 1,36 дол.США., пославшись на те, що в платежі від 17 вересня 2012 року не зазначено призначення платежу, а в призначенні платежу від 24 листопада 2016 року зазначено «Конвертація коштів на погашення кредитної заборгованості», оскільки відповідачем ОСОБА_1 заперечувався факт внесення нею вказаних сум.

Судом першої інстанції залишено поза увагою, зміни, внесені до кредитного договору додатковою угодою № 5 від 04 листопада 2011 року, якими обумовлено договірне списання коштів з поточного рахунку позичальника № НОМЕР_1 і зазначені суми надійшли на погашення кредиту саме шляхом договірного списання коштів з поточного рахунку відповідачки.

Вважає, що підписанням додаткової угоди № 5 позичальник виявила згоду на договірне списання коштів в рахунок погашення заборгованості, тому не прийняті судом до уваги суми погашень від 17 вересня 2012 року у розмірі 2,76 дол.США та від 24 листопада 2016 року у розмірі 1,36 дол. США, фактично є погашенням кредитної заборгованості відповідачки та повинні бути враховані при обчисленні строку позовної давності.

Судом не звернуто увагу на те, що поряд з установленням строку дії договору сторони встановили й строки виконання боржником окремих зобов`язань (внесення щомісячних платежів), що входять до складу зобов`язання, яке виникло на основі договору, так і кінцевий термін повернення кредиту до 15 квітня 2022 року. Тому у разі неналежного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено одноразовим кінцевим терміном погашення, повинна обчислюватися з моменту настання такого строку. Зазначені правила повинні застосовуватись і до поручителя відповідно до статті 554 ЦК України, з врахуванням положень ч.4 ст.559 цього Кодексу.

Відзив (заперечення) на апеляційну скаргу учасники справи не подали.

В судовому засіданні апеляційної інстанції представник позивача ОСОБА_3 надав пояснення аналогічні, викладеним доводам апеляційної скарги, пояснив також, що з листопада 2011 року по березень 2013 року боржнику ОСОБА_1 , відповідно до додаткової угоди № 6 надавались канікули. Заборгованість, яка виникла станом на день укладення 04 листопада 2011 року вказаної угоди, була перенесена в тіло кредиту, та лише з 15 квітня 2013 року боржник повинна була почати погашення кредиту.

Відповідач ОСОБА_1 , діючи в своїх інтересах та в інтересах відповідача ОСОБА_2 на підставі довіреності, пояснила, що Банк пропустив трирічний строк позовної давності, посилаючись на те, що 04 листопада 2011 року між нею та Банком була укладена додаткова угода № 5, відповідно до якої кредитний договір був викладений в новій редакції, та пунктом 4.4. цієї угоди передбачено, що строк користування кредитом спливає у разі невиконання боржником обов`язків щодо повернення кредиту та сплати відсотків за користування кредитом, протягом більш ніж 90 днів, та боржник зобов`язаній протягом одного робочого дня кредитора погасити кредит в повному обсязі та сплатити відсотки та нараховані штрафні санкції. Посилаючись на те, що після закінчення наданих Банком канікул щодо сплати кредиту та процентів за користування кредитом вона з 15 квітня 2013 року перестала повертати кредитні кошти та сплачувати відсотки, строк користування кредитом закінчився через 90 днів з цієї дати, тобто 15 червня 2013 року. Припинилась і порука ОСОБА_2 , оскільки Банк в односторонньому порядку збільшив відсоткову ставку за користування кредитом з 13% до 15% без згоди поручителя, чим збільшив обсяг відповідальності останнього.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання суду апеляційної інстанції не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином (т.2 а.с. 128), причини неявки в судове засідання не повідомив.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Надходження апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції

Ухвалою Донецького апеляційного суду від 06 листопада 2019 року відкрито апеляційне провадження.

Ухвалою Донецького апеляційного суду від 11 листопада 2019 року за заявою Акціонерного товариства «Альфа-Банк» його залучено до участі у справі в якості процесуального правонаступника сторони позивача.

Ухвалою Донецького апеляційного суду від 11 листопада 2019 року справу за позовом АТ «Укрсоцбанк», процесуальним правонаступником якого є Акціонерне товариство «Альфа-Банк», до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження з повідомлення учасників справи.

Фактичні обставини справи, встановлені судом першої інстанції

28 квітня 2007 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 укладено договір кредиту № 215/12-07/0282, за яким остання отримала грошові кошти в сумі 100000 доларів США, зі сплатою 13 процентів річних зі строком погашення основної заборгованості до 15 числа кожного місяця, з кінцевим терміном погашення заборгованості по кредиту до 15 квітня 2014 року (т.1 а.с. 5 8).

Правонаступником Акціонерно-комерційного банку соціального розвитку «Укрсоцбанк» є ПАТ «Укрсоцбанк», яке в подальшому змінило найменування на Акціонерне товариство «Укрсоцбанк», правонаступником якого є Акціонерне товариство «Альфа-Банк».

З метою забезпечення виконання зобов`язання позивальника за кредитним договором від 28 квітня 2007 року, між банком, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 28 квітня 2007 року було укладено договір поруки № 215/12-07-0282/1 (далі Договір поруки), за яким ОСОБА_2 поручився за виконання позичальником обов`язків, що виникли на підставі основного договору або можуть виникнути на підставі нього у майбутньому (т.1 а.с.15-16).

Зміст зобов`язання забезпеченого порукою викладений в пункті 2.1 Договору поруки, в якому крім іншого передбачена сплата процентів за користування кредитом в розмірі 13 процентів річних.

Підпунктом 3.3.2. пункту 3.2. Договору поруки передбачено обов`язок Банку до моменту виконання забезпеченого порукою зобов`язання, не змінювати Договору кредиту без попереднього письмового погодження поручителя.

Додатковою угодою № 1 від 20 жовтня 2008 року про внесення змін до договору кредиту № 215/12-07-0282 від 28 квітня 2007 року, укладеної між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 , визначено, що сторони домовилися про те, що з 20 жовтня 2008 року встановлено процентну ставку за користування кредитом на рівні 15 процентів річних (т.1 а.с.9).

Відповідно до Додаткової угоди № 1 про внесення змін до договору поруки № 215/12-07-0282/1 від 28 квітня 2007 року, укладеної 19 травня 2009 року між банком, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 сторони досягли домовленості про внесення змін до графіку погашення кредиту в частині сплати основної суми боргу у розмірі 250,00 гривень (еквівалент за курсом НБУ станом на 09.04.2009 року 770,00 гривень за 100 доларів США) щомісяця протягом 7 місяців, зміни графіку повернення кредиту в сумі 100000 доларів США, з кінцевим терміном погашення заборгованості не пізніше 15 квітня 2014 року, а також дострокового погашення у випадках передбачених Договором кредиту, сплати процентів за користування кредитом у розмірі 15 процентів річних та комісій, визначених Договором кредиту (т.1 а.с.17).

Додатковою угодою № 3 від 11 вересня 2009 року про внесення змін до договору кредиту № 215/12-07-0282 від 28 квітня 2007 року, укладеної між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 , сторони дійшли до взаємної згоди, крім іншого, щодо внесення змін до умов кредитування, відповідно до яких Кредитор надає Позичальнику грошові кошти на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання в сумі 100000 доларів США зі сплатою 15 процентів річних, з кінцевим терміном погашення суми основної заборгованості до 15 квітня 2019 року (включно). Сторони встановили графік та порядок погашення суми основної заборгованості шляхом виплати щомісячних платежів у визначених в цьому графіку сумах протягом усього часу дії договору до 15 числа (включно) кожного місяця, починаючи з 15 червня 2007 року (т.1 а.с.10).

Відповідно до Додаткової угоди № 5 від 04 листопада 2011 року про внесення змін до договору кредиту № 215/12-07-0282 від 28 квітня 2007 року, укладеної між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 , договір кредиту викладено в новій редакції (далі Договір кредиту). За умовами Договору кредиту в новій редакції, Банк надав ОСОБА_1 грошові кошти на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання в сумі 100000 доларів США зі сплатою 15 процентів річних, з кінцевим терміном повернення заборгованості по Кредиту до 15 квітня 2019 року (включно). Сторони встановили графік та порядок погашення суми основної заборгованості шляхом виплати щомісячних платежів у визначених в цьому графіку сумах протягом усього часу дії договору до 15 числа (включно) кожного місяця, починаючи з червня 2011 року (т.1 а.с.145 - 155).

Підпунктом 1.1.1. пункту 1.1. цього Кредитного договору врегульовано порядок погашення Кредиту шляхом: договірного списання Кредитором коштів в сумі чергового платежу до погашення платежу за Кредитом з поточного рахунку Позичальника № НОМЕР_1 , відкритого у Кредитора, згідно з належним чином оформленим Кредитором меморіальним ордером.

Сплата нарахованих процентів за користування Кредитом здійснюється щомісячно, починаючи з місяця, наступного за місяцем надання Кредиту, шляхом договірного списання Кредитором коштів з наведеного вище рахунку Позичальника (підпункт 2.4.1 пункту 2.4. Кредитного договору).

Пунктами 1.1., 2.4. Кредитного договору передбачено право Позичальника направити на погашення Кредиту та заборгованості за процентами кошти в сумі, що перевищує суму чергового належного до погашення кредиту або за процентами за кредитом або просто здійснити погашення Кредиту чи процентів до спливу чи настання строків, визначених у графіку цього договору.

Підпунктами 3.3.7., 3.3.8. пункту 3.3. Кредитного договору передбачено обов`язок Позичальника сплати процентів за використання Кредиту в порядку та в розмірі, визначеному в пунктах 1.1, 2.4. цього договору та своєчасного та в повному обсязі погашення Кредиту із нарахованими процентами за фактичний час його використання.

У разі невиконання (неналежного виконання) Позичальником обов`язків, визначених в підпунктах 3.3.7., 3.3.8. цього договору, протягом більше, ніж 90 календарних днів, строк користування Кредитом вважається таким, що сплив, та, відповідно, Позичальник зобов`язаний протягом одного робочого дня Кредитора погасити Кредит в повному обсязі, сплатити проценти за фактичний час використання кредиту та нараховані штрафні санкції (штраф, пеню) (пункт 4.4. Договору кредиту).

Додатковою угодою № 6 від 04 листопада 2011 року про внесення змін до договору кредиту № 215/12-07-0282 від 28 квітня 2007 року, укладеною між ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 сторони визначили, що відповідно до пункту 1.1. кредитор надає позивальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти в сумі 100000,00 доларів США зі сплатою 15 процентів річних за порядком погашення суми основної заборгованості, визначеному у цьому пункті, щомісячними платежами, з кінцевим терміном погашення заборгованості по кредиту до 15 квітня 2022 року (т.1 а.с.206-207).

За Додатковою угодою № 3 про внесення змін до договору поруки №215/12-07-0282/1 від 28 квітня 2007 року, укладеної 04 листопада 2011 року між банком, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 п.п.2.1.1 Договору поруки викладено в наступній редакції: повернення кредиту в розмірі 100000,00 доларів США з порядком погашення, що визначений Договором кредиту №215/12-07-0282 від 28.04.2007 року з урахуванням усіх змін та доповнень до нього, далі Договір, яким обумовлене Основне зобов`язання, та кінцевим терміном погашення всієї заборгованості по кредиту до 15 квітня 2022 року, а також дострокового погашення у випадках, передбачених Договором, яким обумовлене основне зобов`язання (т.1 а.с.18).

14 вересня 2018 року ПАТ «Укрсоцбанк» направило ОСОБА_1 та поручителю ОСОБА_2 вимогу про дострокове повернення всієї суми кредиту та пов`язаних із ним платежів (т.1 а.с.21).

11 грудня 2018 року боржником ОСОБА_1 до Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області направлено відзив на позовну заяву про стягнення заборгованості, в якому було заявлено клопотання про застосування строку позовної давності, а також і заяву про застосування позовної давності (т.1 а.с. 73 -77).

Позивач виконав свої зобов`язання та надав відповідачу ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 100000 доларів США, що підтверджується розпорядження про видачу грошових коштів, проте відповідачі належним чином не виконали умови договору (т.1 а.с.12).

Відповідно до наданого Банком розрахунку заборгованості за договором кредиту № 215/12-07-0282 від 28.04.2007 року станом на 04 вересня 2018 року заборгованість за кредитом становить у розмірі 73477,58 доларів США, за відсотками - 67687,12 доларів США (т.1 а.с.23-25).

За довідкою ПАТ «Укрсоцбанк» № 04.22-07/10416 від 04 вересня 2018 року ОСОБА_1 в рахунок погашення заборгованості за період з 31 жовтня 2008 року по 03 вересня 2018 року перераховувались відповідні суми, зокрема і 22 серпня 2012 року у розмірі 947,24 дол. США, 17 вересня 2012 року - 2,76 дол. США, 24 листопада 2016 року 1,36 дол. США (т. 1 а.с.26 -27).

Мотивувальна частина

Позиція Донецького апеляційного суду

Згідно з положеннями статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Заслухавши суддю доповідача, пояснення представника позивача Дегтярьова Є.В., який просив апеляційну скаргу задовольнити, рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову, заперечення відповідача ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах відповідача ОСОБА_2 , яка просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду залишити без змін, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга АТ «Укрсоцбанк», процесуальним правонаступником якого є АТ «Альфа-Банк», підлягає залишенню без задоволення.

Встановлено й убачається з матеріалів справи, що оскаржуване рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Мотиви, з яких виходив апеляційний суд, та застосовані норми права.

Згідно з частиною 3 статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Визначення поняття зобов`язання міститься у частині першій статті 509 ЦК України, відповідно до якої зобов`язання це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).

Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

При цьому перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Відповідно до частини п`ятої статті 261 ЦК України за зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції щодо пропуску Банком трирічного строку позовної давності за вимогою до боржника ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором кредиту.

За умовами пункту 4.4. Договору кредиту (в редакції Договору від 04 листопада 2011 року про внесення змін № 5 до Договору кредиту № 215/12-07-0282) у разі невиконання (неналежного виконання) Позичальником обов`язків, визначених в підпунктах 3.3.7., 3.3.8. цього договору, протягом більше, ніж 90 календарних днів, строк користування Кредитом вважається таким, що сплив, та, відповідно Позичальник зобов`язаний протягом одного робочого дня Кредитора погасити Кредит в повному обсязі, сплатити проценти за фактичний час використання кредиту та нараховані штрафні санкції (штраф, пеню).

Отже, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що, оскільки строк виконання основного зобов`язання, відповідно до умов Договору кредиту було змінено, проте банк звернувся до суду з позовом до боржника лише 03 жовтня 2018 року (дата поштового штемпеля), то ним пропущено строк позовної давності за вимогою до боржника про стягнення заборгованості за договором кредиту, оскільки відповідач ОСОБА_1 заявила клопотання про застосування строку позовної давності.

При цьому, визначаючи початок перебігу позовної давності, суд виходив з останнього внесеного боржником ОСОБА_1 22 серпня 2012 року платежу на повернення заборгованості за Договором кредиту, та дійшов висновку, що з 22 листопада 2012 року у позивача виникло право на звернення до суду із позовом для захисту своїх порушених прав.

Разом з тим, суд першої інстанції не звернув уваги на умови Додаткової угоди № 6 від 04 листопада 2011 року про внесення змін до договору кредиту № 215/12-07-0282 від 28 квітня 2007 року, якими боржнику ОСОБА_1 надався пільговий період з листопада 2011 року по березень 2013 року включно щодо повернення кредиту та сплати відсотків, а саме у цей період не здійснювалось нарахування за зазначеними платежами (т.1 а.с.206).

Як пояснив в апеляційному суду представник позивача, вся заборгованість, яка виникла у боржника за договором кредиту станом на 04 листопада 2011 року, була переведена в суму кредиту, та перший платіж на повернення кредиту після укладення Додаткової угоди № 5, ОСОБА_1 повинна була здійснити до 15 квітня 2013 року в сумі 680,35 дол. США., і саме з цього часу боржник перестала виконувати свої зобов`язання по поверненню кредиту та сплати відсотків за користування кредитними коштами.

Зазначені пояснення підтверджуються наданим Банком до позовної заяви розрахунком заборгованості (т.1 а.с.23 26).

Приймаючи до уваги умови Договору кредиту, в редакції Додаткової угоди № 5 від 04 листопада 2011 року з внесеними до нього змінами Додатковою угодою № 6 від 04 листопада 2011 року, апеляційний суд вважає, що строк користування кредитом, відповідно до пункту 4.4 цього договору, вважається таким, що сплив, через 90 днів після нездійснення ОСОБА_1 щомісячного платежу на повернення кредитних коштів, тобто 14 липня 2013 року.

Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові Верховного Суду України від 07 грудня 2016 року № 6-719цс16.

Оскільки за умовами цього пункту договору кредиту позичальник зобов`язана була протягом одного робочого дня Кредитора, після спливу строку користування кредитом погасити Кредит в повному обсязі, сплатити проценти за фактичний час використання кредиту, тобто 15 липня 2013 року. Тому початком перебігу позовної давності є 16 липня 2013 року. Та саме з цього моменту у позивача виникало право на позов, тобто можливість реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Банк, з 16 липня 2013 року мав можливість звернутися до суду з позовом до відповідача ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за Договором кредиту, проте звернувся до суду з даним позовом 03 жовтня 2018 року (т.1 а.с .43, 44), тобто зі спливом строку позовної давності, про застосування якої заявила відповідач ОСОБА_1 .

Судом першої інстанції неправильно визначено сплив строку користування кредитом, початок перебігу позовної давності та сплив строку позовної давності, але це не привело до неправильного вирішення позову щодо стягнення заборгованості за Договором кредиту з боржника ОСОБА_1 , оскільки висновок суду про відмову у задоволенні позову до неї за спливом строку позовної давності є правильним.

Доводи апеляційної скарги про те, що строк позовної давності починається з моменту закінчення строку дії Договору кредиту (15 квітня 2022 року) є некоректними, спростовуються матеріалами справи, зокрема умовами, зазначеними у наведеному вище пункті 4.4. Договору кредиту, в редакції викладеному в Додатковій угоді № 5 від 04 листопада 2011 року, підписаними кредитором та позичальником про те, що строк користування кредитом вважається таким, що сплив через 90 календарних днів після невиконання або неналежного виконання позичальником своїх обов`язків щодо повернення кредиту та сплати відсотків за користування кредитними коштами.

Необґрунтованими є і доводи апеляційної скарги, що судом безпідставно неприйнято до уваги платежі від 17 вересня 2012 року в розмірі 2,76 дол. США та від 24 листопада 2016 року в розмірі 1,36 дол. США, оскільки зазначені суми надійшли на погашення кредиту шляхом договірного списання коштів з поточного рахунку відповідачки, що передбачено умовами договору кредиту.

Так, підпунктом 1.1.1. пункту 1.1. Договору кредиту, в редакції викладеному в Додатковій угоді № 5 від 04 листопада 2011 року про внесення змін до договору кредиту № 215/12-07-0282 від 28 квітня 2007 року, врегульовано порядок погашення Кредиту шляхом: договірного списання Кредитором коштів в сумі чергового платежу до погашення платежу за Кредитом з поточного рахунку Позичальника № НОМЕР_1 , відкритого у Кредитора, згідно з належним чином оформленим Кредитором меморіальним ордером.

Сплата нарахованих процентів за користування Кредитом здійснюється щомісячно, починаючи з місяця, наступного за місяцем надання Кредиту, шляхом договірного списання Кредитором коштів з наведеного вище рахунку Позичальника (підпункт 2.4.1 пункту 2.4. Договору кредиту)

Пунктами 1.1., 2.4. Договору кредиту передбачено право Позичальника направити на погашення Кредиту та заборгованості за процентами кошти в сумі, що перевищує суму чергового належного до погашення платежу або за процентами за кредитом або просто здійснити погашення Кредиту чи процентів до спливу чи настання строків, визначених у графіку цього договору.

Як вбачається з наданих до матеріалів справи сальдової відомості по кредитним контрактам ОСОБА_1 , виписок по особовому рахунку № НОМЕР_1 ОСОБА_1 за період з 20 травня 2011 року по 24 листопада 2016 року (т.1 а.с. 101 - 111), божником ОСОБА_1 здійснювались відповідні платежі, які зараховувались позивачем на погашення кредиту та відсотків за користування кредитними коштами.

22 серпня 2012 року боржником внесено на зазначений особовий рахунок 950 дол. США, з яких 947,24 грн. були направлені на погашення нарахованих процентів по кредиту за період з 15 липня 2012 року по 14 серпня 2012 року; вихідний залишок 2,76 дол. США.

Зазначений залишок був направлений Банком 17 вересня 2012 року на погашення нарахованих процентів по кредиту за період з 15 серпня 2012 року по 14 вересня 2012 року; вихідний залишок 0,00 дол. США.

Довідкою ПАТ «Укрсоцбанк» № 04.22-07/10416 від 04 вересня 2018 року, здійсненою станом на 03 вересня 2018 року, підтверджується внесення ОСОБА_1 в рахунок погашення заборгованості договором кредиту за період з 31 жовтня 2008 року відповідних сум, які в подальшому були віднесені Банком на погашення заборгованості за кредитом та процентами. Внесення відповідачем платежу у розмірі 1,36 дол. США зазначеною довідкою не підтверджується.

Заповненої та підписаної заяви боржника ОСОБА_1 на погашення кредитної заборгованості у розмірі 1,36 дол. США, заповнення якої особисто божником передбачено підпунктом 1.1.1. пункту 1.1. Договору кредиту, Банк не надав до матеріалів справи.

А відповідно до виписки по особовому рахунку ОСОБА_1 від 24 листопада 2016 року призначення зазначеного платежу визначено, як конвертація коштів (т.1 а.с.111).

Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що платіж від 24 листопада 2016 року у розмірі 1,36 дол. США не є платежем з внесення готівки на рахунки фізичних осіб за кредитом, та позивачем не надано доказів походження вказаного платежу.

Щодо платежу на суму 2,76 дол. США, який складає залишок від внесеного ОСОБА_1 22 серпня 2012 року платежу, та направлений Банком 17 вересня2012 року, відповідно до умов договору кредиту, на погашення процентів, то він був внесений за бажанням боржника у період, коли Банком був визначений пільговий період, та не малось у останньої зобов`язань щодо повернення кредиту та процентів за користування кредитними коштами.

Крім того, зазначений платіж не впиває на висновок суду щодо пропуску Банком строку позовної давності.

Щодо позовних вимог про солідарне стягнення заборгованості за договором кредиту з поручителя ОСОБА_2 , апеляційний суд виходить з наступного.

Згідно із частиною першою статті 553, частиною першою, другою статті 554 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частини перша, друга статті 554 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 559 ЦК України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов`язання, а також у разі зміни зобов`язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Тлумачення частини першої статті 559 ЦК України дозволяє зробити висновок, що закон пов`язує припинення договору поруки зі зміною основного зобов`язання за відсутності згоди поручителя на таку зміну та за умови, що така зміна призведе до збільшення обсягу відповідальності поручителя, а не зі зміною будь-яких умов основного договору. Правове значення має, чи відбулося збільшення обсягу відповідальності поручителя під час виконання боржником основного зобов`язання. На зміну умов основного договору, унаслідок якої обсяг відповідальності не збільшується, згода поручителя не вимагається і такі зміни не є підставою для застосування наслідків, передбачених частиною першою статті 559 ЦК України.

Аналогічні висновки зроблені Верховним Судом України у постановах від 17 лютого 2016 року у справі № 6-3176цс15, від 13 вересня 2017 року у справі № 6-1539цс17.

Збільшення відповідальності поручителя внаслідок зміни основного зобов`язання виникає в разі: підвищення суми кредиту або розміру процентів, пені, штрафів; відстрочення виконання, що призводить до збільшення періоду, за який нараховуються проценти за користування чужими грошовими коштами; установлення (збільшення розміру) неустойки; встановлення нових умов щодо порядку зміни процентної ставки в бік збільшення; включення опосередковано обтяжливих умов відповідальності поручителя, зокрема, шляхом скорочення термінів повернення кредитів, тощо.

Така правова позиція викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду України від 23 грудня 2014 року у справі № 3-196гс14, від 24 червня 2015 року у справі № 6-701цс15.

У постанові Верховного Суду України від 21 травня 2012 року у справі № 6-69цс11 викладена правова позиція: «відповідно до частини першої статті 559 ЦК України до припинення поруки призводять такі зміни умов основного зобов`язання без згоди поручителя, які призвели або можуть призвести до збільшення обсягу відповідальності останнього; збільшення відповідальності поручителя внаслідок зміни основного зобов`язання виникає, зокрема у разі встановлення нових умов щодо порядку зміни процентної ставки в сторону збільшення, розширення змісту основного зобов`язання щодо дострокового повернення кредиту та плати за користування ним».

Встановивши, що всупереч пункту 3.3.2. Договору поруки, внаслідок укладення Додаткової угоди № 1 від 20 жовтня 2008 року про внесення змін до договору кредиту № 215/12-07-0282 від 28.04.2007 року, змінено з 20 жовтня 2008 року процентну ставку за користування кредитом з 13 процентів до 15 процентів річних, чим збільшено обсяг відповідальності позичальника без згоди поручителя, суд прийшов правильного висновку, що порука позивача за цим правочином припинилася в силу норми частини першої статті 559 ЦК України.

Посилання позивача на те, що відповідач ОСОБА_2 19 травня 2009 року та 04 листопада 2011 року уклав з Банком Додаткову угоду № 1 та Додаткову угоду № 3 про внесення змін до договору поруки № 215/12-07-0282/1 від 28 квітня 2007 року, якими відсоткова ставка збільшена до рівня 15 процентів річних, не мають правового значення, оскільки порука відповідно до положень частини 1 статті 559 ЦК України припинилась з 20 жовтня 2008 року, тобто до часу укладення зазначених додаткових угод.

Обгрунтовуючи рішення суд першої інстанції також зазначив, що порука припинилась і відповідно до положень частини 4 статті 559 ЦК України, в редакції яка діяла на час виникнення спірних правовідносин, посилаючись на те, що останній платіж, наданого позивачем за черговим щомісячним платежем, надійшов 22 серпня 2012 року, а відтак заявлені вимоги про солідарну відповідальність за кредитним договором не мають правового обґрунтування, оскільки договір поруки є припиненим.

Разом з тим, зазначене обґрунтування не привело до неправильного вирішення спору, оскільки висновок суду про відмову у задоволенні позову про солідарне стягнення заборгованості з боржника ОСОБА_2 у зв`язку з припиненням поруки на підставі частини 1 статті 559 ЦК України, є правильним.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржене судові рішення ухвалено без додержання норм матеріального і процесуального права. У зв`язку з наведеним, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, рішення суду першої інстанцій - без змін.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Укрсоцбанк», процесуальним правонаступником якого є Акціонерне товариство «Альфа-Банк», залишити без задоволення.

Рішення Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 19 серпня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Касаційна скарга подається безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складений 09 грудня 2019 року.

Судді: Т.Б.Ткаченко

С.А.Зайцева

Л.М.Кочегарова