П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 січня 2019року м. Київ

Справа № 369/12324/18

Провадження: № 22-ц/824/1642/2019

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого (судді-доповідача) Невідомої Т.О.,

суддів Гаращенка Д.Р., Пікуль А.А.

секретар Глухенька М.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 3 жовтня 2018 року, постановлену під головуванням судді Пінкевич Н.С., за заявою ОСОБА_2 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Вольф Тетяни Леонідівни, ОСОБА_1, державного підприємства «Сетам», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: приватний нотаріус Києво-Святошинського району Київської області Нікітенко Вікторія Вікторівна, про визнання торгів недійсними, визнання права власності та витребування майна з чужого незаконного володіння,

в с т а н о в и в :

В жовтні 2018 року ОСОБА_2 звернувся до суду з вказаним позовом, одночасно порушивши питання про забезпечення позову у даній справі.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 3 жовтня 2018 року заяву ОСОБА_2 про забезпечення позову задоволено.

Накладено арешт на земельну ділянку, кадастровий номер НОМЕР_1, площею 0,1 га, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Накладено арешт на незавершене будівництво - житловий будинок, позначений на плані літерою «А», готовністю 67%, загальною площею 346,9 кв.м., який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Не погодившись із таким судовим рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм процесуального права, просив скасувати ухвалу суду та відмовити у задоволенні заявипро забезпечення позову.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначив, що суд, задовольняючи заяву позивача, не врахував тієї обставини, що вона подана без додержання вимог статті 151 ЦПК України. Крім того, матеріали справи не містять жодних доказів, які б вказували на реальну загрозу невиконання майбутнього рішення суду. Також суд не перевірив співмірність заходів забезпечення позову заявленим позовним вимогам. Вважає, що вжиття заходів забезпечення позову є тотожними з заявленими позовними вимогами, що не допускається відповідно до норм ЦПК України, якщо при цьому спір не вирішується по суті.

11 грудня 2018 року Київським апеляційним судом відкрито провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 3 жовтня 2018 року.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін, посилаючись на її законність та обгрунтованність.

Інші учасники справи правом відзиву відповідно до ст. 360 ЦПК України не скористались.

В судовому засіданні адвокат Войтенко І.В. в інтересах ОСОБА_1 підтримав апеляційну скаргу з наведених підстав та просив її задовольнити.

Інші учасники справи в судове засідання не з'явилась, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлені належним чином, а тому колегія суддів відповідно до вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України вважала за можливе слухати справу за їх відсутності. При цьому, колегією суддів відхилено клопотання адвоката Трюхіна А.А., який діє в інтересах ОСОБА_2, про відкладення розгляду справи.

Заслухавши пояснення осіб, які з'явилися у судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Задовольняючи заяву ОСОБА_2 про забезпечення позову, суд першої інстанції, враховуючи принципи цивільного судочинства, співмірність заходів забезпечення позову із заявленими позовними вимогами, дійшов висновку про обґрунтованість наведених у ній доводів, оскільки невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим у подальшому виконання рішення суду.

Колегія суддів погоджується з даним висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексузаходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Під забезпеченням позову слід розуміти вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання судового рішення, прийнятого за його позовом. Інститут забезпечення позову спрямований проти несумлінних дій відповідача, який може приховати майно, розтратити його, продати, знецінити.

Згідно з ч.1 ст. 151 ЦПК України заява про забезпечення позову подається в письмовій формі, підписується заявником і повинна містити: 1) найменування суду, до якого подається заява; 2) повне найменування (для юридичних осіб) або ім'я (прізвище, ім'я та по батькові - для фізичних осіб) заявника, його місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштові індекси, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України, реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України, номери засобів зв'язку та адресу електронної пошти, за наявності; 3) предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову; 4) захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; 5) ціну позову, про забезпечення якого просить заявник; 6) пропозиції заявника щодо зустрічного забезпечення; 7) інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Частиною 1 ст. 150 ЦПК України встановлено перелік видів забезпечення позову. Зокрема, позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Суд може застосувати кілька видів заходів забезпечення позову, перелік яких визначений ч. 1 ст. 150 цього Кодексу, а також іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини.

За ч. 3 ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Ці обставини є істотними і необхідними для забезпечення позову.

Інститут забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.

Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

Як убачається з матеріалів справи, позивач звернувся до суду з позовом до відповідачівпро визнання торгів недійсними, визнання права власності та витребування майна з чужого незаконного володіння.

Порушуючи питання про забезпечення позову, заявник посилався на те, що спір стосується оспорювання права власності на майно, яке незаконно вибуло з його власності, а саме: земельноїділянки, площею, 01 га, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, та незавершеного будівництва-житлового будинку, готовністю 67 %, загальною площею 346,9 кв. м. При цьому посилався на те, що спірне майно може бути реалізовано ОСОБА_1

Викладені обставини, ураховуючи положення статті 151 ЦПК України, є достатніми для обґрунтованого припущення позивача, що невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду у разі задоволення позову.

Оскільки предметом позову у даній справі є, серед іншого, визнання права власності на майно та витребування його з чужого володіння, заявлений позивачем захід забезпечення позову у вигляді накладення арешту на нерухоме майно є взаємопов'язаним з предметом спору, а невжиття заходів забезпечення може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист прав позивача, за захистом яких він звернувся до суду. Тобто, судом першої інстанції зроблено обґрунтований висновок про необхідність накладення арешту на спірне майно.

Доводи апеляційної скарги відповідача щодо невідповідності заяви положенням ст. 151 ЦПК України колегія суддів не приймає до уваги, оскільки перевірка дотримання відповідності змісту заяви про забезпечення позову положенням цивільного процесуального законодавства є компетенцією суду першої інстанції. Оскільки суд визнав заяву прийнятною до розгляду, колегія суддів не вбачає підстав для скасування оскаржуваної ухвали.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд не входить в обговорення питання щодо обґрунтованості заявлених вимог, строку позовної давності, такі обставини підлягають дослідженню судом першої інстанції під час розгляду справи по суті, а тому доводи апеляційної скарги в цій частині колегія суддів вважає також безпідставними.

Доводи апеляційної скарги зроблених судом висновків не спростовують та на їх правильність не впливають, а тому не можуть бути прийняті до уваги.

За правилами ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів не вбачає порушень судом першої інстанції норм процесуального права та підстав для скасування оскаржуваної ухвали.

Ураховуючи вищевикладене, апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає відхиленню.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1залишити без задоволення.

Ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 3 жовтня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повне судове рішення складено 23 січня 2019 року.

Головуючий Т.О. Невідома

Судді Д.Р. Гаращенко

А.А. Пікуль