Дата документу 22.01.2019 Справа № 554/8874/18
Провадження №2/554/154/2019
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2019 року Октябрський районний суд м.Полтави

в складі головуючого судді Чуванової А.М.

за участю секретаря Садошенко М.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя,-

ВСТАНОВИВ :

Позивач ОСОБА_1 у листопаді 2018 року звернувся до суду з зазначеним позовом, в якому просив поділити спільне майно подружжя; визнати за позивачем в порядку поділу спільного майна подружжя право власності на 1/2 частину квартири №14, що знаходиться за адресою: м.Полтава, вул.Макаренка, 4; визнати за відповідачем ОСОБА_2 в порядку поділу спільного майна подружжя, право власності на 1/2 частину квартири №14, що знаходиться за адресою: м.Полтава, вул. Макаренка, 4.

В обґрунтування позову ОСОБА_1 зазначив, що вони з відповідачкою 05.02.1993 року уклали шлюб. За період шлюбу ними була куплена квартира №14 в м.Полтава за адресою вул.Макаренка,4, площею 34,3 кв.м, вартістю 10019 гривень, про що свідчить договір купівлі-продажу від 26.11.2003 року, посвідчений державним нотаріусом Першої Полтавської державної нотаріальної контори. Дана квартира зареєстрована за відповідачем ОСОБА_2

Рішенням Октябрського районного суду м.Полтави від 12.09.2013 року шлюб між сторонами було розірвано. Відповідач не бажає розділити майно добровільно, а тому позивач вимушений звернутись до суду з зазначеним позовом.

Ухвалою суду від 03.12.2018 року було відкрито провадження у даній справі за правилами спрощеного позовного провадження.

До суду надійшов відзив від відповідача, в якому ОСОБА_2 позов визнає частково та просить визнати за позивачем 1/3 частку спірної квартири, а 2/3 часток - визнати за відповідачем.

До суду через канцелярію суду до початку розгляду справи по суті надійшла заява від позивача ОСОБА_1, в якій він просить визнати за ним 1/3 частку спірної квартири, а 2/3 часток - визнати за відповідачем.

Від відповідача ОСОБА_2 надійшла письмова заява, згідно якої відповідачка не заперечує проти визнання за позивачем 1/3 частки спірної квартири, а 2/3 часток - визнати за нею.

Позивач ОСОБА_1 до суду не зявився, надав заяву з проханням розглянути справу без його участі, де також підтримав уточнені позовні вимоги.

Представник відповідача ОСОБА_1 в судове засідання не зявилася, надала до суду заяву, згідно якої не заперечує проти поділу майна за уточненими позовними вимогами, та просить справу розглядати без її участі.

Суд вважає можливим розглянути справу у відсутність сторін, на підставі наявних у справі даних і доказів.

У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксація судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає уточнений позов таким, що підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Із свідоцтва про укладення шлюбу (а.с.8) вбачається, що сторони 05.02.1993 року зареєстрували шлюб, актовий запис №171.

Рішенням Октябрського районного суду м.Полтави від 12.09.2013 року шлюб між сторонами було розірвано (а.с.9-10).

В судовому засіданні було встановлено, що подружжя сімейно-шлюбних стосунків не підтримують.

Відповідно до ст. 60 СК України майно набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловіку на праві спільної сумісної власності, незалежно від того, що один з них не мав з поважних причин ( навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо ) самостійного заробітку ( доходу ). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно ст. 69 СК України дружина та чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Згідно ст. 71 СК України майно, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному із подружжя грошової компенсації замість його частини у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на квартиру, допускається за його згодою, крім випадків передбачених ЦК України.

Відповідно до ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності квартиру, користуються нею для особистого проживання і проживання членів їх сімей та мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд.

У судовому засіданні наявними доказами стверджено те, що за час перебування у шлюбі позивач з відповідачем набули у власність наступне майно: квартира №14 в м.Полтава за адресою вул.Макаренка,4, площею 34,3 кв.м, вартістю 10019 гривень, про що свідчить договір купівлі-продажу від 26.11.2003 року, посвідчений державним нотаріусом Першої Полтавської державної нотаріальної контори. Дана квартира зареєстрована за відповідачем ОСОБА_2 (а.с.11 договір купівлі-продажу, а.с.12-14 технічний паспорт).

Статтею 63 Сімейного Кодексу України передбачено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до вимог пунктів 2,4 ст. 65 СК під час укладання договорів одним з подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Тобто зазначені норми матеріального права презумують факт спільної сумісної власності подружжя, доки не доказано інше кимось із подружжя.

Отже, обов'язок спростувати презумпцію спільності майна лежить на відповідачеві, який жодних достовірних та допустимих доказів щодо наявності інших обставин, передбачених ст. 57 СК України суду не надав. Крім того, вказані обставини в ході судового розгляду не заперечувалися відповідачем ОСОБА_2

Відповідно до ч. 1 ст.82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню.

Згідно п.п. 25, 30 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 « Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя », вирішуючи питання про поділ майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, судам необхідно застосовувати положення ч.ч. 4, 5 ст. 71 СК України, щодо обовязкової згоди на отримання одним із подружжя грошової компенсації та попереднього внесення на депозитний рахунок суду другим із подружжя відповідної грошової суми. У разі коли жоден з подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визначає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.

Відповідно ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Згідно ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Згідно ст. 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

В силу ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Приймаючи до уваги наведене, суд вважає позов ОСОБА_1 задовольнити, поділити між ним та відповідачем спільне майно подружжя, набуте під час шлюбу, а саме: визнати за позивачем в порядку поділу спільного майна подружжя право власності на 1/3 частину квартири №14, що знаходиться за адресою: м.Полтава, вул.Макаренка, 4; визнати за відповідачем ОСОБА_2 в порядку поділу спільного майна подружжя, право власності на 2/3 частин квартири №14, що знаходиться за адресою: м.Полтава, вул.Макаренка, 4.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 12,13,81,263-265, ЦПК України, ст.ст.57,60,69,70 СК України, ст.372 ЦК України,суд,-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя - задовольнити.

Розділити спільне майно подружжя, визнавши за ОСОБА_1 право власності на 1/3 частину квартири №14, що знаходиться за адресою: м.Полтава, вул.Макаренка, 4; визнати за ОСОБА_2 в порядку поділу спільного майна подружжя, право власності на 2/3 частин квартири №14, що знаходиться за адресою: м.Полтава, вул.Макаренка, 4.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Апеляційна скарга на рішення суду на підставі ч. 1 ст. 355 ЦПК України подається безпосередньо до Полтавського апеляційного суду.

У відповідності до п.п.15.5 п.15 розділу 13 Перехідних положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Суддя: А.М.Чуванова