Постанова

Іменем України

16 січня 2019 року

м. Київ

справа № 2-1409/12

провадження № 61-5417св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Гулька Б. І., Синельникова Є. В., Хопти С. Ф., Черняк Ю. В. (суддя-доповідач),

учасники справи:

заявник - Товариство з обмеженою відповідальністю «Юридична фірма «Аріес»,

позивач - Публічне акціонерне товариство «Земельний банк»,

відповідач - ОСОБА_1,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Юридична фірма «Аріес» на ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 21 червня 2016 року у складі судді Пінкевич Н. С. та ухвалу Апеляційного суду Київської області від 25 жовтня 2016 року у складі колегії суддів: Сліпченка О. І., Голуб С. А., Сержанюка А. С.,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2016 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Юридична фірма «Аріес» (далі - ТОВ «ЮФ «Аріес») звернулося до суду із заявою про заміну сторони у виконавчому провадженні.

Заява мотивована тим, що рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 29 травня 2012 року, ухваленим у справі № 2-1409/12 за позовом Публічного акціонерного товариства «Земельний банк» (далі - ПАТ «Земельний банк») до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором від 09 квітня 2008 року № 1480-1/890, стягнуто із ОСОБА_1 на користь ПАТ «Земельний банк» кредитну заборгованість у розмірі 11 067 грн 49 коп. та судовий збір у розмірі 214 грн 60 коп.

30 січня 2014 року між ПАТ «Земельний банк», Товариством з обмеженою відповідальністю «Юридична компанія «Амстердам» (далі - ТОВ «ЮК «Амстердам») та Національним банком України укладено тристоронній договір про передавання в управління непроданих активів, згідно з яким активи ПАТ «Земельний банк» передані управителю - ТОВ «ЮК «Амстердам».

Згідно із актом приймання-передачі, складеним 14 лютого 2014 року, на підставі рішення Комісії Національного банку України з питань нагляду та регулювання діяльності банків від 13 грудня 2013 року № 964 «Про визначення юридичної особи, якій за договором передаватимуться в управління непродані активи ПАТ «Земельний банк», ПАТ «Земельний банк» передало ТОВ «ЮК «Амстердам» 110 кредитних справ та 37 судових справ.

09 лютого 2015 року між ТОВ «ЮК «Амстердам», ТОВ «ЮФ «Аріес» та Національним банком України укладений договір про передавання в управління непроданих активів, за умовами якого ТОВ «ЮК «Амстердам» передало в управління ТОВ «ЮФ «Аріес» активи ТОВ «Земельний банк», наявні у ТОВ «ЮК «Амстердам» на дату укладення цього договору.

Згідно з переліком активів ПАТ «Земельний банк», які є додатком № 1 до договору про передавання в управління непроданих активів від 09 лютого 2015 року, ТОВ «ЮК «Амстердам» передало ТОВ «ЮФ «Аріес», у тому числі майнові права за кредитним договором від 09 квітня 2008 року № 1480-1/980, укладеним між ПАТ «Земельний банк» та ОСОБА_1

На підставі викладеного ТОВ «ЮФ «Аріес» просило замінити сторону у виконавчому провадженні з ТОВ «Земельний банк» на ТОВ «ЮФ «Аріес» та видати виконавчі листи.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 21 червня 2016 року у задоволенні заяви ТОВ «ЮФ «Аріес» про заміну сторони у виконавчому провадженні відмовлено.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що заявник не надав суду належних та достатніх доказів передачі йому в управління (довірчу власність) заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором від 09 квітня 2008 року № 1480/1-980. Крім того, у Відділі державної виконавчої служби Києво-Святошинського районного управління юстиції (далі - ВДВС Києво-Святошинського РУЮ) відсутнє виконавче провадження щодо виконання виконавчого листа № 2-1490/2012, виданого 12 червня 2012 року Києво-Святошинським районний судом Київської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Земельний банк» заборгованості за кредитним договором від 09 квітня 2008 року № 1480/1-980 у розмірі 11 282 грн 09 коп.

Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 25 жовтня 2016 року апеляційну скаргу ТОВ «ЮФ «Аріес» відхилено, ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 21 червня 2016 року залишено без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції мотивована тим, що заявником не надано доказів того, що до складу переданих в його управління активів ПАТ «Земельний банк» входить кредитна заборгованість ОСОБА_1 Виконавчий лист із примусового виконання рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 29 травня 2012 року про стягнення із ОСОБА_1 на користь ПАТ «Земельний банк» кредитної заборгованості у розмірі 11 067 грн 49 коп. та судового збору у розмірі 214 грн 60 коп. на підставі постанови державного виконавця ВДВС Києво-Святошинського РУЮ 24 червня 2014 року було повернуто стягувачу та повторно до ВДВС Києво-Святошинського РУЮ не пред'явлено.

У касаційній скарзі, поданій у листопаді 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ТОВ «ЮФ «Аріес», посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права й порушення норм процесуального права, просить скасувати ухвали судів першої та апеляційної інстанцій і справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди попередніх інстанцій не надали належної правової оцінки наявним у матеріалах справи доказам, які підтверджують передачу активів ПАТ «Земельний банк» ТОВ «ЮФ «Аріес». Крім того, суди не звернули увагу на те, що процесуальне правонаступництво у виконавчому провадженні - це заміна на будь-якій стадії виконавчого провадження стягувача або боржника іншою особою у зв'язку із його вибуттям після ухвалення рішення про стягнення заборгованості. Суди дійшли неправильного висновку про те, що відсутність відкритого виконавчого провадження є підставою для відмови у задоволенні заяви про заміну сторони у виконавчому провадженні.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12 грудня 2016 року відкрито касаційне провадження у справі та витребувано її матеріали із Києво-Святошинського районного суду Київської області.

Відзив на касаційну скаргу не подано.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У січні 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 28 лютого 2018 року справу призначено до судового розгляду.

Згідно із частиною третьою статті 3 ЦПК України, провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час виникнення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України, підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частини першої статті 400 ЦПК України, під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 09 квітня 2008 року між ПАТ «Земельний банк» та ОСОБА_1 укладений кредитний договір № 1480-1/980, за умовами якого ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 20 000 грн на строк до 08 квітня 2010 року.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 29 травня 2012 року, ухваленим у справі № 2-1409/12 за позовом ПАТ «Земельний банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором від 09 квітня 2008 року № 1480-1/890, стягнуто із ОСОБА_1 на користь ПАТ «Земельний банк» кредитну заборгованість у розмірі 11 067 грн 49 коп. та судовий збір у розмірі 214 грн 60 коп.

12 червня 2012 року Києво-Святошинським районним судом Київської області на підставі вказаного судового рішення видано виконавчий лист № 2?1409/2012 та у ВДВС Києво-Святошинського РУЮ відкрито виконавче провадження з примусового виконання цього виконавчого листа.

Постановою державного виконавця ВДВС Києво-Святошинського РУЮ від 24 червня 2014 року виконавчий лист № 2?1409/2012 повернуто стягувачу на підставі пункту 4 частини першої статті 47 Закону України від 21 квітня 1999 року «Про виконавче провадження», у зв'язку із перешкоджанням стягувачем провадженню виконавчих дій або не здійсненням стягувачем авансування витрат на організацію та проведення виконавчих дій, авансування яких передбачено цим Законом.

Особливості управління активами (майном) банків, що ліквідуються, встановлені загальними правилами ЦК України про договір управління майном, а також спеціальними нормами права, що застосовуються виключно до цих правовідносин.

Згідно із частинами першою та другою статті 1029 ЦК України за договором управління майном одна сторона (установник управління) передає другій стороні (управителеві) на певний строк майно в управління, а друга сторона зобов'язується за плату здійснювати від свого імені управління цим майном в інтересах установника управління або вказаної ним особи (вигодонабувача). Договір управління майном може засвідчувати виникнення в управителя права довірчої власності на отримане в управління майно.

Відповідно до частини п'ятої статті 1033 ЦК України управитель, якщо це визначено договором про управління майном, є довірчим власником майна, яким він володіє, користується і розпоряджається відповідно до закону та договору управління майном. Договір про управління майном не тягне за собою переходу права власності до управителя на майно, передане в управління.

Згідно із частиною першою статті 1037 ЦК України управитель управляє майном відповідно до умов договору. Управитель може відчужувати майно, передане в управління, укладати щодо нього договір застави лише за згодою установника управління.

Відповідно до пункту 3 розділу X «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 23 лютого 2012 року «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», що набрав законної сили 22 вересня 2012 року, ініційована до набрання чинності цим законом процедура ліквідації банку здійснюється відповідно до законодавства, що діяло до набрання чинності цим законом.

Процедуру ліквідації ПАТ «Земельний банк» розпочато 02 серпня 2010 року.

Порядок проведення процедури ліквідації ПАТ «Земельний банк», крім загальних норм ЦК України, регулюється Законом України «Про банки і банківську діяльність» та Положенням про застосування НБУ заходів впливу за порушення банківського законодавства, затвердженим постановою Правління НБУ від 28 серпня 2001 року № 369 (далі - Положення).

Відповідно до частини дванадцятої статті 96 Закону України «Про банки і банківську діяльність», якщо на момент закінчення строку ліквідації залишилися непроданими активи банку і негайний продаж матиме наслідком істотну втрату їх вартості, ліквідатор передає такі активи в управління визначеній НБУ юридичній особі, яка зобов'язана вжити заходів щодо продовження погашення заборгованості кредиторів банку за рахунок отриманих активів.

30 січня 2014 року між ПАТ «Земельний банк», ТОВ «ЮК «Амстердам» та Національним банком України укладено тристоронній договір про передавання в управління непроданих активів № 34-Л, згідно з яким активи ПАТ «Земельний банк» передані управителю - ТОВ «ЮК «Амстердам».

Згідно із актом прийому-передачі, складеним 14 лютого 2014 року, ПАТ «Земельний банк» на підставі рішення Комісії Національного банку України з питань нагляду та регулювання діяльності банків від 13 грудня 2013 року № 964 «Про визначення юридичної особи, якій за договором передаватимуться в управління непродані активи ПАТ «Земельний банк» передало ТОВ «ЮК «Амстердам» 110 кредитних та 37 судових справ.

09 лютого 2015 року між ТОВ «ЮК «Амстердам», ТОВ «ЮФ «Аріес» та Національним банком України укладено договір про передавання в управління непроданих активів № 42-Л, за умовами якого ТОВ «ЮК «Амстердам» передало в управління ТОВ «ЮФ «Аріес» активи ТОВ «Земельний банк», наявні у ТОВ «ЮК «Амстердам» на дату укладення цього договору.

Згідно з переліком активів ПАТ «Земельний банк», які є додатком № 1 до договору про передавання в управління непроданих активів від 09 лютого 2015 року, ТОВ «ЮК «Амстердам», серед інших, також передало ТОВ «ЮФ «Аріес» майнові права за кредитним договором від 09 квітня 2008 року № 1480-1/980, укладеним між ПАТ «Земельний банк» та ОСОБА_1

Оцінюючи твердження заявника про відсутність у ТОВ «ЮФ «Арієс» права на звернення до суду із заявою про заміну сторони виконавчого провадження, Верховний Суд керується положеннями статей 512, 514 ЦК України, статті 378 ЦПК України 2004 року та статті 8 Закону України від 21 квітня 1999 року «Про виконавче провадження».

Зокрема, відповідно до статей 512, 514 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: 1) передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); 2) правонаступництва; 3) виконання обов'язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); 4) виконання обов'язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов'язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Кредитор у зобов'язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

З наведених норм ЦК України Верховний Суд зробив висновок, що заміна кредитора у зобов'язанні є можливою не лише у випадках, передбачених законом, а й якщо правонаступництво передбачено договором.

Відповідно до частини першої статті 378 ЦПК України у разі вибуття однієї зі сторін виконавчого провадження за поданням державного виконавця або за заявою сторони суд замінює сторону виконавчого провадження її правонаступником. Відповідно до частини п'ятої статті 8 Закону України від 21 квітня 1999 року «Про виконавче провадження» у разі вибуття однієї із сторін державний виконавець з власної ініціативи або за заявою сторони, а також сама заінтересована сторона мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником.

За таких обставин звернення правонаступника кредитора із заявою про надання йому статусу сторони виконавчого провадження відповідає вимогам закону.

Виконання судового рішення - заключний етап юрисдикційної діяльності. Без неналежної реалізації цієї стадії юрисдикційної діяльності втрачається сенс попередньої діяльності суду та інших органів, які уповноважені на здійснення захисту прав, свобод та законних інтересів фізичних, юридичних осіб, територіальних громад та держави.

Виконанням судового рішення завершується процес захисту суб'єктивних майнових прав та особистих немайнових прав громадян та юридичних осіб шляхом фактичної реалізації у спосіб та у порядку, визначених Конституцією України та законами України.

Згідно із статтею 1291 Конституції України держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Після набрання законної сили відповідним судовим рішенням, воно підлягає обов'язковому виконанню сторонами справи, які виходячи із суті такого рішення зазвичай набувають процесуального статусу стягувача та боржника, а у разі відсутності добровільного виконання судового рішення боржником - вчиняються дії щодо його примусового виконання у спосіб та в порядку, що визначені зокрема Законом України «Про виконавче провадження» ініціювання відкриття виконавчого провадження.

Крім того, забезпечення належного виконання судових рішень є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Відмовляючи у задоволенні заяви про заміну сторони у виконавчому провадженні, суди попередніх інстанцій не встановили фактичних обставин справи, не перевірили наявні в матеріалах справи докази та неправильно застосували норми матеріального і процесуального права, дійшли передчасного висновку про те, що заявником не надано доказів та не наведено підстав для заміни сторони у виконавчому провадженні, не звернули увагу на те, що відсутність виконавчого листа у провадженні ВДВС Києво-Святошинського РУЮ не є перешкодою для заміни сторони у виконавчому провадженні.

З урахуванням установлених судами фактичних обставин та наданої оцінки доказам, які не потребують переоцінки, суди правильно застосували норми матеріального права.

Зважаючи на те, що у справі не вимагається збирання або додаткової перевірки чи оцінки доказів, обставини справи встановлені судом повно, але допущено неправильне застосування норм матеріального права, оскаржувані судові рішення підлягають скасуванню з ухваленням нового рішення, яким заяву ТОВ «ЮФ «Аріес» задовольнити в частині вимог про заміну сторони у виконавчому провадженні з ПАТ «Земельний банк» на ТОВ «ЮФ «Аріес».

Вимоги ТОВ «ЮФ «Аріес» про видачу виконавчих листів із зазначенням нового правонаступника у виконавчому провадженні не підлягають задоволенню, оскільки відповідно до норм цивільного процесуального права виконавчі листи видаються судом, який розглядав справу як суд першої інстанції на підставі заяви стягувача.

Відповідно до частини першої статті 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Керуючись статтями 400, 409, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Юридична фірма «Аріес» задовольнити частково.

Ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 21 червня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Київської області від 25 жовтня 2016 року скасувати.

Заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Юридична фірма «Аріес» про заміну сторони у виконавчому провадженні та видачу виконавчих листів задовольнити частково.

Замінити стягувача Публічне акціонерне товариство «Земельний банк» на Товариство з обмеженою відповідальністю «Юридична фірма «Аріес», що діє як управитель активів Публічного акціонерного товариства «Земельний банк», у справі № 2-1409/12 за позовом Публічного акціонерного товариства «Земельний банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором від 09 квітня 2008 року № 1480?1/890.

У іншій частині заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Юридична фірма «Аріес» відмовити.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: Б. І. Гулько

Є. В. Синельников

С. Ф. Хопта

Ю. В. Черняк