Справа № 753/7869/18
Провадження № 2/761/2745/2019
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

14 березня 2019 року Шевченківський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді: Осаулова А.А.

при секретарі: Вольда М.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у спрощеному позовному провадженні в приміщенні Шевченківського районного суду м. Києва в заочному порядку цивільну справу за позовом Моторного (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_1 про відшкодування майнової шкоди, -

в с т а н о в и в:

У травні 2018 року Моторне (транспортне) страхове бюро України (далі - позивач) звернулось до Дарницького районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_1 (далі - відповідач) про відшкодування майнової шкоди.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 08.02.2016 року на б-рі Лесі України в м. Києві сталась дорожньо-транспортна пригода за участю транспортних засобів: автомобіля марки «Toyota RAV4» д.н. НОМЕР_1 під керуванням відповідача ОСОБА_1 та автомобіля марки «Ford C-Max» д.н. НОМЕР_5 під керуванням ОСОБА_3, власником якого є останній. На момент ДТП відповідач не мала чинного договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортів. Постановою Печерського районного суду м. Києва від 21.04.2016 року, яка залишена без змін постановою Апеляційного суду м. Києва від 09.06.2016 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст.ст. 122-4, 124 КУпАП. Оскільки відповідач в добровільному порядку не відшкодувала спричинені збитки, власник пошкодженого автомобіля марки «Ford C-Max» д.н. НОМЕР_5 звернувся до позивача з заявою про відшкодування збитків, відповідно до Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (п. 41.1 ст. 41). Таким чином, МТСБУ були понесені витрати у вигляді виплати у сумі 21 687,11 грн., які просив суд стягнути в порядку регресу з відповідача на свою користь, а також сплачений судовий збір.

У судове засідання представник позивача не з'явився, надіслав на адресу суду заяву, в якій, розгляд справи просив проводити за його відсутності, заявлені позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив суд позов задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечував.

Відповідач в судове засідання не з'явилася, про день, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, про причини неявки суду не повідомила, відзив на позовну заяву не подала, про що свідчать матеріали справи, рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення повернулося до суду без вручення відповідачу з відміткою працівника поштового відділення «за закінченням встановленого терміну зберігання», що підтверджується довідкою Укрпошти форма 20.

Розгляд справи відбувається в судовому засіданні. Учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів (ч.ч. 1, 3 ст. 211 ЦК України).

У відповідності до ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Відповідно до ч. 6 ст. 128 ЦПК України судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур'єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи.

Згідно п.3 ч.8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду.

Відповідно до п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є: день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Згідно висновків Європейського суду з прав людини, зазначеного у рішенні у справі «Вячеслав Корчагін проти Росії» №12307 - учасник справи, що повідомлений за допомогою пошти за однією із адрес, за якою він зареєстрований, але ухилявся від отримання судової повістки. Тому йому повинно було бути відомо про час і місце розгляду справи. Він також міг стежити за ходом його справи за допомогою офіційних джерел, таких як веб-сторінка суду.

Як передбачено п.2 ч. 7 ст. 128 ЦПК України у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається: фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку.

Відповідно до ст. 44 ЦПК України, учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Відповідно до вимог суд може ухвалити заочне рішення у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання, та не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин, не подав відзив, а позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів.

Ухвалою судді Дарницького районного суду м. Києва Коренюк А.М. від 09.07.2018 року дану позовну заяву передано на розгляд до Шевченківського районного суду м. Києва.

Проколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26.10.2018 року дану справу передано судді Шевченківського районного суду м. Києва Осаулову А.А.

Ухвалою судді від 29.10.2018 року відкрито провадження у даній справі, призначено спрощене позовне провадження з повідомленням учасників справи.

Суд, дослідивши надані докази, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом, постановою Печерського районного суду м. Києва від 21.04.2016 року, яка залишена без змін постановою Апеляційного суду м. Києва від 09.06.2016 року, встановлена вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.ст. 122-4, 124 КУпАП (а.с. 12-14).

Постановою Печерського районного суду м. Києва від 21.04.2016 року встановлено, що 08.02.2016р. о 09.00 год. ОСОБА_1, керуючи автомобілем «Toyota RAV4» д.н. НОМЕР_1 на б-рі Лесі Українки, 27 в м. Києві, при розвороті ліворуч не пропустила автомобіль, що рухався в зустрічному напрямку, внаслідок чого скоїла зіткнення з вказаним автомобілем «Ford C-Max» д.н. НОМЕР_5 під керуванням ОСОБА_3, після чого не упинилась та залишила місце ДТП, чим порушила вимоги п. 10.4 та п. 2.10 (а) ПДР України..

У відповідності з ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини від 25 липня 2002 року у справі за заявою № 48553 / 99 «Совтрансавто - Холдинг» проти України», а також згідно рішення Європейського суду з прав людини від 28 жовтня 1999 року у справі за заявою 28342 / 95 «Брумареску проти Румунії» встановлено, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь - якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.

Таким чином, вина ОСОБА_1 у вчинені дорожньо-транспортної пригоди є встановленою та не підлягає доведенню.

Судом достовірно встановлено, що момент скоєння ДТП відповідач не мала Полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в зв'язку з чим власник пошкодженого автомобіля марки «Ford C-Max» д.н. НОМЕР_5 звернувся до Моторного (транспортного) страхового бюро України з відповідно заявою (а.с. 21)

Відповідно до Звіту про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу «Ford C-Max» д.н. НОМЕР_5, складного на замовлення МТСБУ Товариством з обмеженою відповідальністю «Експертно-Асистуюча Компанія «Фаворит», вартість матеріального збитку, завданому власнику транспортного засобу після аварійного пошкодження станом на 08.02.2016 року складає 25 364,53 грн. (а.с. 16-20).

На підставі наказу №7117 від 13.09.2016 року власнику автомобіля марки «Ford C-Max» д.н. НОМЕР_5 ОСОБА_3 було здійснено виплату в розмірі 21 137,11 грн. (а.с 22), що також підтверджується платіжним дорученням №7117рв від 13.09.2016 року (а.с. 23).

Також, МТСБУ понесло додаткові витрати, пов'язані із залученням аварійного комісара, що підтверджується платіжним дорученням №4877/4рв в сумі 550,00 грн. (а.с. 23).

Відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є витрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

Відповідно до ч.1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними діями особистим немайновим правам фізичної особи, а також шкода завдана майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі, особою, яка її завдала.

Положеннями ч.ч.1,2 ст.1187 ЦК України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням, серед іншого, транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Положенням ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», Моторне (транспортне) страхове бюро України відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Відповідно з п. 41.1. а) Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі.

У відповідності з ч. 1 ст. 1191 ЦК України та п. 38.2.1. ст. 38 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" МТСБУ після сплати страхового відшкодування має право подати регрес ний позов до власника, водія транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

Згідно п. 40.3 ст. 40 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", МТСБУ має право залучати аварійних комісарів, експертів або юридичних осіб, у штаті яких є аварійні комісари чи експерти, у порядку, встановленому Уповноваженим органом, для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків у випадках, визначених у статті 41 цього Закону.

Відповідно до п.4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» № 4 від 01.03.2013 року, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Отже, до позивача перейшло право вимоги до відповідача в межах фактичних витрат.

Відповідно до цього Закону потерпілим, які є юридичними особами, страховиком відшкодовується виключно шкода, заподіяна майну.

Судом достовірно встановлено, що дана ДТП мала місце з вини відповідача.

Таким чином, оцінюючи належність допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі, а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума сплаченого страхового відшкодування у розмірі 21 137,11 грн. та витрати, пов'язані із залученням аварійного комісара в розмірі 550,00 грн., а всього в сумі 21 687,11 грн.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд також вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір, який був сплачений позивачем при подачі до суду даного позову.

Згідно п.п.15.5) п.п.15 п. 1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Керуючись ст. ст. 12, 76, 77, 78, 79, 80, 81, 141, 211, 223, 263, 265, 280, 285, 289 ЦПК України; ст. ст. 22, 1166, 1187, 1191 ЦК України; Законом України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", суд, -

в и р і ш и в :

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1, адреса: АДРЕСА_1) на користь Моторного (транспортного) страхового бюро України (місце знаходження: м. Київ, бул. Русанівський, 8, , банківські реквізити: р/р 871 в ПАТ Укрексімбанку м. Києва, МФО 322313) суму сплаченого страхового відшкодування у розмірі - 21 137,11 грн., витрати пов'язані із залученням аварійного комісара в розмірі - 550,00 грн. а також судовий збір в розмірі - 1762,00 грн.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, який його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом 30 днів з дня його отримання.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги до або через Шевченківський районний суд м. Києва протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було проголошено лише вступну і резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, цей строк обчислюється з дня складання повного тексту судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: Осаулов А.А.

Повний текст рішення виготовлено 14.03.2019 року