Справа № 212/3249/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 грудня 2019 року м. Кривий Ріг

Жовтневий районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі: головуючого - судді Власенко М.В., з участю секретаря судового засідання Борух Ю.К., розглянувши в порядку ст. 247 ЦПК України за відсутності учасників справи та без здійснення фіксації судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В:

В квітні 2019 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом, в якому вказав, що 16.01.2007 року між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № б/н, згідно якого ОСОБА_1 отримав кредит в сумі 25000 гривень, у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. Відповідач, підписавши заяву, підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом із Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами банку, складає між ним і Банком Договір про надання банківських послуг. Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту Банк керувався п.п. 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 Договору, на підставі яких відповідач при укладанні Договору надав згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою Банку. Банк за договором свої зобов`язання виконав, надавши відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах договору і в межах встановленого ліміту. Відповідач в порушення взятих на себе зобов`язань за договором не надав своєчасно грошові кошти на погашення кредиту, в зв`язку з чим станом на 18.03.2019 виникла заборгованість в розмірі 126292,55 грн., з яких: 44921,36 грн. тіло кредиту, 31569,90 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту, 42568,87 грн. нарахована пеня за прострочене зобов`язання, 742,30 грн. - нарахована пеня за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн., а також штрафи 500,00 грн. (фіксована частина), 5990,12 грн. (процентна складова).

Ухвалою суду від 25 квітня 2019 року відкрито провадження у справі, призначено розгляд за правилами спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін, відповідачу встановлений строк для подання відзиву на позовну заяву.

Відповідачем 29 травня 2019 року надано суду відзив на позовну заяву, в якому вказали, що відповідач у період 2000-2017 роки складав багато договорів кредиту, у тому числі з позивачем, виконував обов`язки позичальника. 3 16.01.2007 року минуло вже 12 років та 4 місяці. За період з 16.01.2007 року по 24.05.2019 року відповідач жодних претензій від позивача відносно спірного договору не отримував. Відповідач не визнає факту складання договору кредиту шляхом оформлення заяви без номера від 16.01.2007 року. Не погоджуються з розрахунком суми заборгованості, оскільки ставки поточної та простроченої заборгованості за весь період розрахунку ціни позову 16.01.2007 - 18.03.2019 року багаторазово змінювались. При цьому жодних доказів того, що така зміна була погоджена сторонами не додається. Заборгованість розрахована за різні періоди за різним алгоритмом, тому позивач у додатку № 3 Розрахунок заборгованості, фактично надає два різних розрахунку за період 16.01.2017 - 31.05.2015 року та 01.06.2015 - 18.03.2019 року без вказівки ПІБ та посади особи, яка їх склала. Витяги з Умов та правил надання банківських послуг за період з дня створення банку і до цього часу більше 5 разів змінювались, при цьому умови в редакції вказаного наказу були викладені не українською а російською мовою. У 2007 році подібні документу Приватбанк складав на російській мові, у той час коли до позову доданий документ викладений українською мовою. Крім того, станом на 2007 рік позивач мав організаційно-правову форму та відповідну назву Закрите акціонерне товариство. У той час коли в перших строках доданих до позову Умовах Банк вказаний як «Публічне акціонерне товариство ...». Крім того, вважають, що минув строк позовної давності - три роки з дня закінчення строку дії кредитної карти, наданої ще 16.01.2007 року. Просили відмовити у задоволенні позовної заяви у повному обсязі.

27 червня 2019 року на адресу суду від представника позивача надійшла відповідь на відзив, в якому вказав, що між сторонами були здійснені всі необхідні дії, що за змістом ч. 1 ст. 202 ЦК України вказує на вчинення двостороннього кредитного договору, складовими якого виступають Заяви, Умови, Правила та Тарифи, з якими Позичальник ознайомлений, про що свідчить підпис в Заяві. Публічне Акціонерне Товариство Комерційний Банк "ПриватБанк" є правонаступником прав та обов`язків Закритого Акціонерного Товариства Комерційний Банк "ПриватБанк". У зв`язку з чим, на підставі рішення загальних зборів акціонерів від 30.04.2009 р. змінено найменування позивача з Закритого акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" на Публічне акціонерне товариство комерційний банк "ПриватБанк", про що зазначено у п.1.1. Статуту ПАТ КБ "ПриватБанк".

Щодо правомірності односторонньої зміни тарифів та інших умов обслуговування, вказали що оскільки відповідач на сьогоднішній день не звертався до Банку з повідомленням про незгоду з внесеними змінами та не ініціював розірвання договору, внесені зміни вважаються прийнятими, а тому до позовної заяви додаються Умови та Правила надання банківських послуг актуальні станом на дату подачі позову.

Під час укладення кредитного договору діяла процентна ставка по кредиту в розмірі 3.00 % в місяць або 36.00 % на рік. Далі процентна ставка була змінена, що підтверджується наказами банку. Зазначені зміни повністю узгоджуються з Умовами та правилами надання банківських послуг. Повідомлення про підвищення процентної ставки відповідачу було направлено та на сьогоднішній день заяв про розірвання кредитного договору від відповідача до Банку не надходило, крім того після підвищення процентної ставки відповідач активно користувався карткою, в тому числі неодноразово здійснював погашення заборгованості, що являється підтвердженням прийняття діючих умов договору. Протягом дії договору до програмних комплексів банку внесено ряд змін, наслідком якого стало оновлення форми розрахунку заборгованості, саме тому розрахунок який одається до позовної заяви складається з двох частин. Відповідачем розрахунок заборгованості не спростований, контррозрахунок не наданий, судово-бухгалтерської експертизи з метою з`ясування питання наявності або відсутності заборгованості відповідача за кредитним договором не проводилась, а тому підстави вважати даний розрахунок заборгованості неналежним відсутні. Щодо строків позовної давності зазначили, що відповідно до Правил користування карткою строк дії картки вказано на лицевій стороні Картки (місяць та рік). Картка діє до останнього календарного дня вказаного місяця. Отже, строк випущеної картки до останнього дня 04.2022 року. Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача 05.03.2017 року - до спливу строку позовної давності. У зв`язку з цим, обставини, на які відповідач посилається в своєму запереченні, не відповідають дійсності, а строк позовної давності позивачем дотримано при зверненні до суду. З виписки по рахунку, вбачається, що відповідач до певного часу належним чином виконував свої зобов`язання за кредитом, що свідчить про те, що відповідач знав про умови кредитування та визнав свої зобов`язання із Договором, тому посилання відповідача про те, що він не був ознайомлений з умовами кредитування не має прийматись судом до уваги.

Ухвалою суду 12 серпня 2019 року клопотання представника відповідача задоволено, витребувано з ПАТ КБ «ПриватБанк» письмові докази.

21 серпня 2019 року на адресу суду від представника відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив, в якому вказав, що відповідачу ніяких Правил, Умов та Тарифів працівники позивача ніколи для ознайомлення не надавали. У позивача відсутні екземпляри вказаних документів з підписом Відповідача. Тексти наданих «договірних» документів викладені так, що пересічний споживач не зможе у повному обсязі зрозуміти, яки ризики несе складання договору на таких умовах. Вважали, що у справі слід застосовувати правові позиції, викладені у постанові Великої палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року по справі №202/4494/16-ц та постанові від 03 липня 2019 року по справі №342/180/17.

29 серпня 2019 року на виконання ухвали суду, представником позивача надані витребувані судом документи.

13 вересня 2019 року представником позивача на адресу суду направлено письмові пояснення по справі із посиланням на обставини аналогічні обґрунтуванню, викладеному у позовній заяві та відповіді на віздив.

У судове засідання представник позивача не з`явився, в позовній заяві просив справу розглянути у його відсутність, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити.

Відповідно до п.1 ч.3 ст.223 ЦПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

В судове засідання відповідач та його представники ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не з`явились, про час та місце судового розгляду повідомленні належним чином, у зв`язку з чим, клопотання позивача у п.3.4. відзиву про призначення бухгалтерської експертизи судом не розглядалось, крім того на підставі ст. 223 ЦПК України, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи у відсутності відповідача та його представників на підставі наявних доказів.

Оскільки відповідачем подано відзив на позовну заяву, підстави для застосування ч.1 ст.280 ЦПК України та ухвалення заочного рішення - відсутні.

Справа розглядається за відсутності учасників справи, тому у відповідності до ст. 247 ч. 2 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши та вивчивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Матеріалами справи встановлено, що 16.01.2007 року між Закритим акціонерним товариством Комерційний Банк "ПриватБанк", правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № б/н, згідно якого ОСОБА_1 отримав кредитні кошти в сумі 6 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. 03.07.2008 року збільшено кредитний ліміт до 8000 грн., 24.12.2008 року зменшено кредитний ліміт до 5000 грн., 22.06.2009 року зменшено кредитний ліміт до 4300 грн., 10.12.2009 року збільшено кредитний ліміт до 7000 грн., 07.06.2011 року збільшено кредитний ліміт до 9000 грн., 06.08.2011 року збільшено кредитний ліміт до 11000 грн., 08.07.2015 року збільшено кредитний ліміт до 11300 грн., 03.11.2015 року збільшено кредитний ліміт до 10320 грн., 05.01.2016 року збільшено кредитний ліміт до 13000 грн., 13.09.2016 року збільшено кредитний ліміт до 24800 грн., 27.10.2016 року збільшено кредитний ліміт до 25000 грн. (а.с.200).

Крім того, судом встановлено та підтверджено наданими позивачем доказами, що з моменту підписання відповідачем ОСОБА_1 кредитного договору з позивачем, на виконання його умов позивачем здійснювались неодноразові перевипуски пластикових карт, а саме карти №:

НОМЕР_1 з 16.01.2007 термін дії до 12/08;

НОМЕР_2 з 12.12.2008 термін дії до 05/09;

НОМЕР_3 з 03.06.2009 термін дії до 06/12;

НОМЕР_4 з 12.06.2012 термін дії до 12/15;

НОМЕР_5 з 22.11.2012 термін дії до 11/16;

НОМЕР_6 з 03.03.2016 термін дії до 05/18;

НОМЕР_7 з 30.05.2018 термін дії до 04/22 (а.с.160-зворот).

Відповідачем у відзиві заперечувався факт укладення кредитного договору та користування кредитними коштами, проте доказів на підтвредження вказаних обставин не надано. Натомість з інформації у виписці з кредитного рахунку ОСОБА_1 , судом встановлено, що останній, після отримання кредитної карти починаючи з 15.12.2008 року по травень 2018 року активно користувався кредитними коштами АТ КБ «ПриватБанк» шляхом як зняття готівки так і безготівкового розрахунку, при цьому останній платіж-поповнення кредитної карти шляхом переведення котів з іншої карти ОСОБА_1 № НОМЕР_8 на суму 500 грн. з відбувся 05.01.2018 року (а.с180).

Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором кредитодавець зобов`язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін) (ч.1 ст. 530 ЦК України).

Частина 1 статті 1049 ЦК України передбачає, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Статтею 599 ЦК України закріплено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Виходячи з наведених вимог закону, перевіривши наведені розрахунки, суд погоджується з ними і вважає, що позивачем доведено належними та допустимими доказами наявність у відповідача ОСОБА_1 заборгованості станом на 18.03.2019 року за тілом кредиту в сумі 44921,36 грн., жодних належних та допустимих доказів на спростування вказаних обставин відповідачем не надано.

Відповідно до частини першої статті 6 ЦПК України суд зобов`язаний здійснювати правосуддя на засадах рівності учасників цивільного процесу перед законом і судом незалежно від будь-яких ознак.

Суд відхиляє заяву представника відповідача про застосування загальної позовної давності до вимог про стягнення заборгованості за кредитом, оскільки наданої виписки за картою встановлено, що позивач користувався кредитними коштами та здійснював погашення заборгованості, останній платіж на погашення було внесено 05.01.2018 року.

При цьому, відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність установлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Таким чином, звернувшись до суду в квітні 2019 року позивачем не пропущено строк позовної давності, виходячи з останнього платежу по карті 05.01.2018 року.

Оцінюючи доводи представника позивача щодо обізнаності відповідача з Умовами та правилами кредитування, якими передбачено нарахування відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів, а також права банку в односторонньому порядку змінювати відсоткову ставку та повідомлення про підвищення процентної ставки відповідача шляхом направлення відповідних повідомлень та відсутності заяв про розірвання кредитного договору від відповідача, суд виходить з наступного.

У анкеті-заяві від 16.01.2007 р. зазначена лише погоджена сторонами процентна ставка станом на момент підписання заяви у розмірі 3% на місяць на суму залишку заборгованості, але відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру (а.с.18).

Анкета-заява про приєднання до умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку, яка підписана ОСОБА_1 03.02.2011 року містить лише відомості про останнього, однак не містить жодних відомостей про банківські послуги, які обрані особою та які вподальшому будуть надаватись банком (а.с.156).

Надані суду копія Довідки про умови кредитування з використанням кредитки "Універсальна 30 днів пільгового періоду" (а.с.19), а також Витяг з Умов та правил надання банківських послуг (а.с.20), Наказів «Про внесення змін до договірної бази по платіжним картам» від 23.08.2006 (а.с.96-99), «Про закриття функціонування тарифного плану «30 днів» по картам «Універсальна» від 26.10.2012 року (а.с.100-102), «Про важливі зміни у процедурі оформлення та тарифах по кредитним картам в Приват Банку та А-Банку» від 18.08.2014 року (а.с.103-107) на які посилається банк та зміст яких, на думку представника позивача, відомий відповідачу, не містять жодної особистої інформації про позичальника, як і не містять його підпису на жодному з аркушів. Крім того, додані Накази не містять жодних підписів або даних про уповноважену особу банку, якою вони прийняті.

Положення статей 1054-1055 ЦК України, які регулюють правовідносини, що виникли з договору кредиту передбачають письмову форму договору для укладення договору споживчого кредиту.

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до ч.4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 140131цс19) відступлено від висновку Верховного Суду України щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладений у раніше прийнятій постанові від 24 вересня 2014 року (провадження № 6-144цс14) та зроблено висновок, що «у переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші.

Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. У разі укладення договору кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Згідно ч. 1 та ч. 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначено законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Проте позивачем не доведено належними та допустимими доказами, що саме додані до позову Довідку про умови кредитування та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи Заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема, саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.

З огляду на таке, без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Довідка про умови кредитування, що підписана невідомою особою та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Відповідно до ст. 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Згідно ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Відповідно до ст. 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Проте, позивачем не доведено належними та допустимими доказами факту направлення відповідачу повідомлення про збільшення відсоткової ставки за користування кредитними коштами 15.08.2014 року та 15.03.2018 року, а з доданих представником позивача роздруківок про СМС-інформування відповідача за серпень 2014 року та березень 2015 року (а.с.108,109) також неможливо встановити зміст вказаних повідомлень та підтвердження їх отримання саме відповідачем.

Крім того, з наданого розрахунку заборгованості вбачається, що заборгованість за нарахованим відсотками у відповідача відсутня.

З урахуванням встановлених обставин, суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача пені за прострочене зобов`язання в розмірі 42568,87 грн., пені за несвоєчасність сплати боргу в сумі 100 грн. в розмірі 742,30 грн., а також штрафів 500 грн. (фіксована частина) та 5990,12 грн. (процентна складова) задоволенню не підлягають.

Однак, враховуючи, що фактично отримані позичальником ОСОБА_1 кредитні кошти в загальному розмірі 76 491,26 грн., які складаються з тіла кредиту в сумі 44921,36 грн. та простроченої заборгованості за тілом кредиту в сумі 31569,90 грн. в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» відповідачем не повернуті, а також виходячи з вимог ч.2 ст. 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, в цій частині позовні вимоги підлягають задоволенню.

Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, а саме з відповідача на користь позивача стягуються витрати по оплаті судового збору.

Керуючись ст. ст. 10, 76, 83, 95, 133, 141, 259, 265 - 268 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги Акціонерного товариства комерційний банк «Приват Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 користь Акціонерного товариства комерційний банк «Приват Банк» заборгованість за кредитним договором від 16.01.2007 року в сумі 76491 (сімдесят шість тисяч чотириста дев`яносто одна) гривня 26 копійок, яка складається із: заборгованості за тілом кредиту в розмірі 44921,36 гривень та заборгованості за простроченим тілом кредиту в розмірі 31569,90 гривень.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «Приват Банк» витрати на сплату судового збору в сумі 1921 (одна тисяча дев`ятсот двадцять одна ) гривня.

В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Позивач: Акціонерне товариства комерційний банк «Приват Банк», , адреса: м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, буд.50.

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_9 , адреса: АДРЕСА_1 .

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Дніпровського апеляційного суду через Жовтневий районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.

Відповідно до ч.6 ст.259 ЦПК України, якщо справа розглянута у порядку спрощеного провадження, залежно від складності справи складання повного рішення суду може бути відкладено на строк - не більш як п`ять днів з дня закінчення розгляду справи.

Відповідно до ч.5 ст.268 ЦПК України, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено та підписано без проголошення 02.12.2019 року.

Суддя: М. > Д. > Власенко