ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3207/19 Справа № 204/6150/18 Суддя у 1-й інстанції - Книш А.В. Суддя у 2-й інстанції - Свистунова О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 березня 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді - Свистунової О.В.,

суддів - Красвітної Т.П., Єлізаренко І.А.,

за участю секретаря - Гулієва М.І.о.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро

апеляційні скарги ОСОБА_1 та Публічного акціонерного товариства "Банк Форум"

на рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 06 грудня 2018 року

по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства "Банк Форум" про стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу та моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И Л А:

У серпні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ПАТ "Банк Форум" про стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу та моральної шкоди.

Позовна заява мотивована тим, що 06.02.2006 року його було прийнято на посаду керуючого Новомосковським відділенням ПАТ "Банк Форум" та 13.11.2010 року переведено на посаду керуючого відділення № 1406 ПАТ "Банк Форум".

25 червня 2013 року позивача попередили, що він буде звільнений на підставі рішення Правління ПАТ "Банк Форум" та відповідного наказу № 88-в «Щодо внесення змін штатного розкладу банку та скорочення чисельності та штату працівників», що на думку позивача призвело до порушення його конституційного права на працю.

09 серпня 2013 року позивач приступив до роботи та надав лікарняний, тому адміністрація ПАТ "Банк Форум" видала наказ про перенесення дати звільнення позивача на 08.09.2013 року, тобто у неділю, що позивач вважав порушенням його прав.

Через таке звільнення позивач звернувся до суду з відповідною позовною заявою про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 23.03.2018 року позивача поновлено на роботі та стягнуто середній заробіток за час вимушеного прогулу. В частині стягнення заробітної плати та поновлення на роботі рішення набрало законної сили 23.03.2018 року.

На час пред'явлення позову рішення суду в частині поновлення на роботі позивача не виконане, а тому позивач вважав, що має право на стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, у зв'язку з чим звернувся до суду з даним позовом.

Ураховуючи викладене, позивач просив суд стягнути з відповідача на свою користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 23.03.2018 року по час ухвалення рішення у справі в розмірі 49 880,00 грн. (на дату подання позовної заяви) та моральну шкоду в розмірі 5 000,00 грн.

Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 06.12.2018 року позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто з ПАТ "Банк Форум" на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час невиконання рішення суду про поновлення на роботі в розмірі 32 763,39 грн., який визначено без утримання податку з доходів фізичних осіб й інших обов'язкових платежів.

Стягнуто з ПАТ "Банк Форум" на користь ОСОБА_1 у відшкодування моральної шкоди 1 000,00 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення змінити в частині періоду стягнення коштів, а саме стягнути за період з дати ухвалення рішення, а не з дати отримання рішення про поновлення на роботі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи та висновки суду не відповідають встановленим обставинам.

В апеляційній скарзі ПАТ "Банк Форум", посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи та висновки суду не відповідають встановленим обставинам.

Відзив на апеляційну скаргу учасниками справи подано не було.

Згідно з частиною 3 статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з положенням частини 2 статті 374 ЦПК України підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд переглядає справу за наявними і ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційних скарг та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга позивача підлягає частковому задоволенню, а апеляційна скарга відповідача не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції установлено та це підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_1 у період з 13.11.2010 року по 08.09.2013 року працював на посаді керуючого відділенням у ПАТ "Банк Форум" (а.с.4).

Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 23.03.2018 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ПАТ "Банк Форум" про поновлення на роботі, стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди задоволено частково, а саме: визнано незаконними накази № 1075к від 20.08.2013 року та № 1021к від 09.09.2013 року про звільнення позивача з посади керуючого відділенням № 1406 ПАТ "Банк Форум"; поновлено позивача на посаді керуючого відділенням № 1406 ПАТ "Банк Форум"; стягнуто з відповідача на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 09.09.2013 року по 23.03.2018 року включно в сумі 526 228,84 грн., в рахунок відшкодування моральної шкоди суму в розмірі 5 000,00 грн., а всього 531 228,84 грн. (а.с.5,104-117).

В судовому засіданні встановлено, що відповідачу про прийняття зазначеного рішення суду стало відомо 17.05.2018 року, копію якого позивачем було спрямовано відповідачу для виконання в добровільному порядку (а.с.6-7,118-119).

11 жовтня 2018 року було складено акт державного виконавця за участі стягувача та боржника, згідно якого виходом державного виконавця за адресою: м. Київ, б-р Верховної ради, 7, встановлено факт поновлення на роботі ОСОБА_1 на посаді керуючого відділенням № 1406 ПАТ "Банк Форум" (а.с.98).

На виконання рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 23.03.2018 року позивача наказом ПАТ "Банк Форум" № 149к від 11.10.2018 року поновлено на посаді керуючого відділенням № 1406 ПАТ "Банк Форум" з 09.09.2013 року, а також на підставі наказу № 150к від 11.10.2018 року виплачено середній заробіток за час вимушеного прогулу (а.с.82,83).

Згідно наказу ПАТ "Банк Форум" № 151к від 11.10.2018 року позивача звільнено з посади керуючого відділенням № 1406 ПАТ "Банк Форум" 12.10.2018 року за угодою сторін, згідно п.1 ст. 36 КЗпП України з виплатою компенсації за невикористану щорічну відпустку із розрахунку 122 календарні дні (а.с.84).

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з підстав їх обґрунтованості та доведеності, прийшовши до висновку, що мало місце затримки виконання рішення суду від 23.03.2018 року про поновлення позивача на роботі, про наявність вини відповідача у затримці виконання зазначеного рішення суду про поновлення позивача на роботі з 18.05.2018 року (наступного дня після повідомлення відповідача про ухвалення рішення про поновлення на роботі) до 11.10.2018 року.

Однак, колегія суддів погодитися з такими висновками суду не може, виходячи з наступного.

Згідно з частинами першою, п'ятою статті 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника підлягає негайному виконанню.

Відповідно до частини п'ятої статті 124 Конституції України судові рішення є обов'язковими для виконання на всій території України.

Належним виконанням судового рішення про поновлення на роботі необхідно вважати видання власником наказу про це, що дає можливість працівнику приступити до виконання своїх попередніх обов'язків (пункт 34 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 року № 9 "Про практику розгляду судами трудових спорів").

Аналіз зазначених правових норм, дає підстави для висновку про те, що законодавець передбачає обов'язок роботодавця добровільно і негайно виконати рішення суду про поновлення на роботі працівника в разі його незаконного звільнення. Цей обов'язок полягає в тому, що роботодавець зобов'язаний видати наказ про поновлення працівника на роботі відразу після оголошення рішення суду, незалежно від того, чи буде це рішення суду оскаржуватися.

Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом (частина друга статті 18 ЦПК України).

Згідно з частиною першою статті 65 Закону України "Про виконавче провадження" рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного працівника виконується невідкладно в порядку, визначеному статтею 63 цього Закону. Рішення вважається виконаним боржником з дня видання відповідно до законодавства про працю наказу або розпорядження про поновлення стягувача на роботі та внесення відповідного запису до трудової книжки стягувача, після чого виконавець виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

Статтею 236 КЗпП України передбачено, що у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

Враховуючи лексичне значення (тлумачення) поняття "затримка" як "зволікання", затримкою виконання рішення суду про поновлення працівника на роботі необхідно вважати невидання власником (уповноваженим органом) наказу про поновлення працівника на роботі без поважних причин, негайно, після проголошення судового рішення. У разі невиконання цього обов'язку добровільно рішення суду підлягає виконанню у примусовому порядку.

Такий правовий висновок наведений у постанові Верховного Суду України від 01.07.2015 року у справі № 6-435цс15.

Середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 Закону України "Про оплату праці" за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року " 100 (далі - Порядок).

Відповідно до пункту 5 розділу IV Порядку основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно з пунктом 8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - календарних днів за цей період.

Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (абзац другий пункту 8 Порядку).

Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства. Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком (пункт 8 Порядку).

Крім того, положеннями розділу III Порядку передбачені виплати, які підлягають і не підлягають врахуванню (зокрема, одноразові виплати, соціальні виплати, окремі види премій тощо) при обчисленні середньої заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплати за час вимушеного прогулу.

Такий правовий висновок наведений Верховним Судом України у постанові від 14.09.2016 року у справі № 523/18850/14-ц.

Отже, для вирішення питання про наявність підстав для стягнення середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі на підставі статті 236 КЗпП України суду належить встановити: чи мала місце затримка виконання такого рішення, у разі наявності затримки виконання рішення - встановити період затримки, який необхідно рахувати від наступного дня після постановлення рішення про поновлення на роботі до дати видання роботодавцем наказу про поновлення на роботі, та, відповідно, провести розрахунок належних до стягнення сум за встановлений період.

Суд першої інстанції на зазначене уваги не звернув та помилково визначив до стягнення середній заробіток за час невиконання рішення суду про поновлення на роботі з 18.05.2018 року (наступного дня після повідомлення відповідача про ухвалення рішення про поновлення на роботі).

Вирішуючи позовні вимоги позивача про стягнення середнього заробітку за час невиконання рішення суду про поновлення на роботі, колегія суддів виходить з наступного.

При визначенні розміру середнього заробітку за період з 23.03.2018 року (день поновлення позивача на роботі) до дня поновлення на посаді - 11.10.2018 року, колегія суддів виходить з наступних розрахунків: останніми двома повними місяцями роботи позивача є липень-серпень 2013 року; кількість робочих днів в зазначений період становить за липень 2013 року - 23, за серпень 2013 року - 21; позивачу за цей період нарахована заробітна плата у розмірі за липень 2013 року - 6 650,00 грн., за серпень 2013 року - 7623,24 грн. (а.с.4); середньоденний заробіток позивача за останні два повні місяця роботи становить (6650 + 7623,24) / (23+21) = 324,39 грн.; кількість робочих днів з 23.03.2018 року до 10.10.2018 року включно складає 138; середній заробіток за зазначений період складає 324,39 х 138 = 44765,82 грн.

Отже, в силу вищевказаних вимог закону, слід стягнути з ПАТ "Банк Форум" на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час невиконання рішення суду про поновлення на роботі за період з 23.03.2018 року по 10.10.2018 року включно в розмірі 44 765,82 грн. без урахування податків та інших обов'язкових платежів.

Доводи ПАТ "Банк Форум" в апеляційній скарзі про те, що виконати рішення про поновлення на роботі позивача не виявляється можливим, оскільки з 14.06.2014 року відповідач перебуває у стадії ліквідації та відділення № 1406, на посаді начальника якого поновили позивача, вже не існує, колегією суддів не приймаються до уваги як безпідставні, оскільки перебування відповідача у стані ліквідації не позбавляє його можливості виконати судове рішення, така причина не є поважною та спростовується тим, що 11.10.2018 року у відповідача перешкоди у виконанні такого судового рішення не виникли.

Доводи ПАТ "Банк Форум" щодо відсутності факту вимушеного прогулу позивача через його працевлаштування до іншого місця роботи та необхідності зменшення суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу на суму його доходу, колегія суддів також не приймає до уваги, оскільки діючим трудовим законодавством не передбачено при присудженні оплати за час вимушеного прогулу порядку зараховування заробітку за місцем нової роботи, який працівник мав в цей час. Такий правовий висновок, зокрема, наведено Верховним Судом України у постанові від 25.05.2016 року у справі № 6-511цс16, де зазначено, що виплата середнього заробітку проводиться за весь час вимушеного прогулу, оскільки Законом не передбачено будь-яких підстав для його зменшення. А тому й сам факт працевлаштування позивача чи відсутності такого працевлаштування не має значення в даному випадку.

Доводи ПАТ "Банк Форум" в апеляційній скарзі про недоведеність позивачем факту завдання та існування моральної шкоди, на увагу не заслуговують, оскільки суперечать вимогами закону.

Згідно статті 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Постановою Верховного Суду України від 16.01.2012 року у справі № 6-54цс11 визначено, що передумовою відшкодування працівнику моральної шкоди на підставі ст. 237-1 КЗпП України є наявність порушення прав працівника у сфері трудових відносин. Суд установивши порушення трудових прав позивача та наявність підстав для покладення на роботодавця відповідальності за завдану працівникові моральну шкоду, повинен застосувати відповідальність, що передбачена ст. 237-1 КЗпП України.

Судом встановлено факт порушення трудових прав ОСОБА_1, що на думку колегії суддів спричинило моральні переживання позивача через неправомірність дій роботодавця.

Колегія виходить з того, що спірні правовідносини, а саме вирішення питання щодо стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі, не є кредиторською вимогою, а є способом захисту порушеного конституційного права позивача на судовий захист, права на працю, яке включає можливість заробляти собі на життя та право на саме життя та є заробітною платою за вимушений прогул, який утворився внаслідок протиправних дій відповідача.

На даний час ПАТ "БанкФорум" не ліквідований, не виключений з реєстру юридичних осіб, а тому грошові суми, належні до сплати позивачеві покладаються саме на ПАТ "БанкФорум".

Наведені в апеляційній скарзі ПАТ "Банк Форум" інші доводи не спростовують висновків місцевого суду, зводяться до переоцінки доказів і незгоди із висновками суду щодо обставин справи.

Позивачем рішення суду першої інстанції в частині розміру суми стягнутої на його користь з відповідача у відшкодування моральної шкоди не оскаржується, а тому, судом апеляційної інстанції рішення суду першої інстанції в цій частині не переглядається.

Відповідно до частини 1 статті 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Крім цього, зазначене також узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, відповідно до якої пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року).

Відповідно до частини 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Ураховуючи викладене, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині стягнення середнього заробітку за час невиконання рішення суду про поновлення на роботі з постановленням нового про задоволення позовних вимог в цій частині.

Керуючись ст.ст. 259,268,374,376,381,382,383,384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Банк Форум" - залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 06 грудня 2018 року в частині стягнення середнього заробітку за час невиконання рішення суду про поновлення на роботі - скасувати та постановити в цій частині нове.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства "Банк Форум" про стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу - задовольнити.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Банк Форум" на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час невиконання рішення суду про поновлення на роботі за період з 23.03.2018 року по 10.10.2018 року включно в розмірі 44 765,82 грн. без урахування податків та інших обов'язкових платежів.

Рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 06 грудня 2018 року у іншій частині - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду з дня складання повного судового рішення.

Головуючий О.В. Свистунова

Судді: Т.П. Красвітна

І.А. Єлізаренко