Справа № 522/8048/19
Провадження № 2/521/3589/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 листопада 2019 року м. Одеса

Малиновський районний суд міста Одеси у складі:

головуючого судді:Мирончук Н.В.,

при секретарі судового засідання: Юраш К.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» до ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И В:

До Приморського районного суду м. Одеси звернулося Акціонерне товариство «Перший Український міжнародний Банк» з позовом до ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості в розмірі 117 466 грн. та судових витрат, у розмірі 1921,00 грн.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси, від 21.05.2019 р., справу було направлено за підсудністю до Малиновського районного суду м. Одеси.

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси, від 10.07.2019 р., було відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання.

В обґрунтування своїх позовних вимог, позивач послався на те, що, відповідно до укладеного кредитного договору № НОМЕР_1, від 21.02.2012 року, ОСОБА_1 отримала від Публічного акціонерного товариства «Банк Ренесанс Капітал» кредит у сумі 28 882,07 гривень.

Позивач зазначив, з 19.07.2016 р. ПАТ «Банк Ренесанс Капітал» припинився шляхом приєднання до Публічного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк», яке стало правонаступником усіх його прав та зобов`язань, зокрема, на баланс позивача була передана заборгованість за кредитним договором № НОМЕР_1, від 21.02.2012 року.

Як вказує позивач, ОСОБА_1 не виконує свої кредитні зобов`язання належним чином довготривалий строк, заборгованість станом на 22.04.2019 р. складає 117466 грн., з яких: 12980 грн. - заборгованість за кредитом; 16472.07 - заборгованість за процентами; 20 грн. - заборгованість за комісією; 87 993,93 грн. - штрафні санкції.

Представник позивача після відкриття провадження у справі надав заяву про розгляд справи за відсутності позивача, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити повністю.

Адвокат Тітарчук Т.В. - Розенбойм Ю.О . - подав через канцелярію суду клопотання про проведення підготовчого судового засідання та засідання у справі за його відсутності.

Також, відповідачем було надано до суду відзив на позов, в якому вона свої заперечення обґрунтовувала наступним.

Згідно преамбули, наданої позивачем «Пропозиції укласти Договір карткового рахунку та договір страхування (оферта)», ОСОБА_1 пропонує банку укласти договір страхування і Договір карткового рахунку, в рамках яких: відкрити картковий рахунок на її ім`я, емітувати на її ім`я платіжну картку міжнародної платіжної система Master Card. Також зазначено, що ОСОБА_1 підтверджує свою згоду, що «моментом прийняття (акцепту) Банком моїх пропозицій про укладання Договору Рахунку та Договору страхування буде вважатись дата підписання Банком цієї Пропозиції та скріплення його печаткою.».

Водночас, як вказує ОСОБА_1 , з вказаної «Пропозиції» вбачається відсутність акцепту з боку банку, зокрема, внизу вказаної пропозиції в графі «акцептовано Банком» відсутня дата такого акцепту, що свідчить про не укладення між сторонами в справі договору карткового рахунку.

Крім того, ОСОБА_1 посилається на те, що позивачем не надано до суду доказів ні випуску (емітування) будь-якої платіжної картки на її користь, ні доказів отримання нею цієї картки, ні доказів користування вказаною карткою, зокрема, доказів отримання коштів та їх повного або часткового повернення.

Окрім того, ОСОБА_1 посилається на те, що в заяві про відкриття карткового рахунку та оформлення платіжної картки зазначено номер особового рахунку, який, як вказано, був відкритий на її ім`я, а саме - № НОМЕР_1 , при цьому позивачем не надано до суду виписки по вказаному рахунку із даними про рух коштів.

Також, ОСОБА_1 посилається на порушення позивачем строків позовної давності для звернення до суду з цим позовом.

В контексті цього, ОСОБА_1 зазначає, що, відповідно до пункту 2.4. чсастини 2 «Інформація про Клієнта» пропозиції укласти договір карткового рахунку та договору страхування (оферти), від 21.02.2012р., строк користування овердрафтом складає 36 місяців. Отже, строк користування Овердрафтом, на підставі Кредитного договору в будь-якому випадку сплинув, виходячи з такого: 11.03.2012р. + 36 місяців = 11.03.2015р.

Тому, на думку відповіча, саме з указаної дати: 11.03.2015р., у позивача мало б виникнути право вимоги до ОСОБА_1 щодо повернення заборгованості за кредитом. Натомість, позовна заява датована 22.04.2019р., а отже, строк позовної давності позивачем порушений, з моменту початку перебігу цього строку сплинуло більше 4 років. Правовою підставою своїх заперечень проти позову ОСОБА_1 зазначила ст.11, 256, 257, 258, 640, 642, 1046 та 1054 ЦК України.

Суд, оцінивши доводи позивача, приймаючи до уваги заяву ОСОБА_1 , встановивши обставини, якими обґрунтовуються доводи і заперечення, з`ясувавши характер та взаємовідносини сторін, визначившись щодо правовідносин, зумовлених встановленими фактами, а також щодо правових норм, якими врегульовані ці правовідносини, приходить до наступного.

Згідно наданої позивачем інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, АТ «БАНК РЕНЕСАНС КАПІТАЛ» припинився та його правонаступником є Акціонерне товариство «Перший Український міжнародний банк», дата запису: 19.07.2016р. (а.с.14-15).

Аналогічна інформація вбачається також зі змісту Статуту АТ «ПУМБ», затвердженого позачерговими загальними зборами акціонерів, Протокол №80 від 27.11.2018р. (а.с.16-17).

Вказані факти відповідачем не заперечуються, інших даних (доказів) на спростування цих фактів, матеріали справи не містять.

Відповідно до ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк, або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти /кредит/ позичальникові, у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 були підписані наступні документи: Пропозицію укласти договір карткового рахунку та договір страхування (оферта) від 21.02.2012р. (надалі - пропозиція) (а.с.8), анкету АТ «Банк Ренесанс Капітал» та ПрАТ УАСК АСКА - Життя» від 21.02.2012р. (а.с.9), та заяву на відкриття карткового рахунку та оформлення платіжної картки АТ «Банк Ренесанс Капітал» від 21.02.2012р., (а.с.10).

Відповідно до преамбули пропозиції, ОСОБА_1 пропонує банку укласти з нею договір страхування й договір карткового рахунку, моментом прийняття (акцепту) банком пропозиції про укладання вказаних договорів буде вважатись даті підписання банком цієї пропозиції та скріплення його печаткою.

Згідно заяви, розділ «Відмітки банку», 21.02.2012р. ОСОБА_1 було відкрито особовий рахунок № НОМЕР_1 .

Матеріали справи не містять даних про те, що ОСОБА_1 отримала будь-яку платіжну картку, доказів того, який строк дії картки, ні позивачем, ні ОСОБА_1 , ні її представником до суду не було надано та в судовому засіданні щодо вказаного, пояснення сторони також не надали, оскільки, позивачем було надано заяву про розгляд справи без його участі, представник відповідача надав відзив на позов, в якому вказано, що позивачем пропущено строки звернення до суду та просив відмовити в позові, у зв`язку зі спливом строків позовної давності.(а.с. 36-39).

З приводу наданої позивачем «виписки з рахунку ОСОБА_1 із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості за Кредитним договором НОМЕР_1», суд зазначає наступне.

Обов`язкові вимоги щодо реквізитів виписок по особовим рахункам встановлені Положенням про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України (Постанова Правління НБУ, від 04.07.2018 року №75), згідно якого особові рахунки та виписки з них мають містити такі обов`язкові реквізити: 1) номер особового рахунку; 2) дату здійснення останньої (попередньої) операції; 3) дату здійснення поточної операції; 4) код банку, у якому відкрито рахунок; 5) код валюти; 6) суму вхідного залишку за рахунком; 7) код банку-кореспондента; 8) номер рахунку кореспондента; 9) номер документа; 10) суму операції (відповідно за дебетом або кредитом); 11) суму оборотів за дебетом та кредитом рахунку; 12) суму вихідного залишку.

Проте, вказані реквізити у наданій роздруківці, відсутні.

Згідно ч. ч.1 та 7 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, саме вони повинні довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до пункту 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Аналогічна правова позиція щодо доказування наявності заборгованості та належності доказів з цього питання наведена у Постанові ВС, від 31.07.2019 року, у справі №553/1325/14-ц, Постанові ВС, від 30.01.2018р., у справі №61-517св18.

Також, в Постанові ВС, від 03.04.2019р., сформульовано позицію, відповідно до якої банківська виписка з особового рахунку клієнта банку може слугувати документом, який підтверджує проведення банком касових операцій, за умови зазначення в ній інформації про проведення банком таких операцій, сум і дат операцій та заповнення обов`язкових реквізитів.

Інших доказів одержання ОСОБА_1 платіжної картки, отримання нею грошових коштів та розміру існуючої на час вирішення спору суми заборгованості, позивач до суду не надав.

Також, суд критично відноситься до наданої позивачем, в якості доказу, письмової вимоги (повідомлення), від 08.11.2017р., за вих. №199 (а.с.11), оскільки вказаний документ складений позивачем в односторонньому порядку, не передбачений законодавством України та правовими позиціями Верховного Суду в якості первинного документу, що фіксує та підтверджує розмір заборгованості позичальника.

Також, належним чином зроблених розрахунків про заборгованість ОСОБА_1 : за кредитом, у сумі 117466 грн., з яких: 12980 грн. - заборгованість за кредитом; 16472.07 - заборгованість за процентами; 20 грн. - заборгованість за комісією; 87 993.93 грн. - штрафні санкції, позивачем до суду не надано.

Крім цього, позивач посилається на п.6.2. загальних умов кредитування, відкриття та ведення рахунків, на які йдеться посилання у пропозиції.

Водночас, вказані умови кредитування позивачем до суду не надані. Також відсутні й дані про конкретні запропоновані ОСОБА_1 умови кредитування, у наданих позивачем документах, відсутні домовленості сторін про сплату пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту.

До спірних правовідносин також не можуть бути застосовані норми ст.634 ЦК України щодо договору приєднання.

Так, за змістом вказаної статті, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку банк). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші.

Тому, з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України, можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Проте, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ті умови кредитування, на які посилається позивач, розуміла ОСОБА_1 та ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи надані позивачем документи, а також те, що вказані документи на момент підписання ОСОБА_1 , наданих позивачем документів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у вказаному в позовній заяві розмірі.

Вказана правова позиція наведена у Постановах ВС, від 03.07.2019р., по справі №342/180/17 та, від 06.02.2019р., у справі №202/26885/13-ц.

Також, позивач не вказує, коли саме була здійснена остання сплата ОСОБА_1 за кредитним договором, а лише вказано, що вона «не виконує свої кредитні зобов`язання належним чином довготривалий час».

Проте, коли саме здійснювались ОСОБА_1 сплати коштів та коли саме останній раз вона оплачувала кошти (у випадку отримання кредитних коштів), позивач не вказує.

Оскільки, як вказувалось, відповідно до ч. 7 ст. 81 ЦПК України, суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, то позивачу необхідно було надати до суду належні докази 1) акцепту банком пропозиції ОСОБА_1 укласти договір карткового рахунку 2) отримання ОСОБА_1 платіжної картки та кредитних коштів 3) строку дії платіжної картки 4) дат здійснення оплат та сум цих оплат.

Виходячи з зазначеного, суд приймає до уваги посилання ОСОБА_1 на те, що відповідно до п. 2.4. ч.2 «Інформація про Клієнта», пропозиції, від 21.02.2012р., строк користування овердрафтом складає 36 місяців. Відповідно до преамбули пропозиції, вона є чинною для прийняття (акцепту) банком протягом 30 (тридцяти) календарних днів, від дати її підписання ОСОБА_1 (21.02.2012р.), тобто - до 23.03.2012р.

Тобто, строк користування кредитними коштами на умовах оведрафту, в будь-якому випадку, сплинув через 36 місяців після граничної дати пропозиції ОСОБА_1 банком, а саме - 23.03.2015р.

Отже, з 24.03.2015р. розпочався перебіг строку позовної давності для вимог до ОСОБА_1 за кредитним договором.

Відповідно до ч.1 ст.256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно ч.1 ст.257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до п.1 ч.1 ст.258 ЦК України, позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог: про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Як вбачається з відбитку штампу канцелярії Приморського районного суду м.Одеси на позовній заяві, позивач звернувся до суду 14.05.2019р, тобто, зі спливом трьох років після початку перебігу строків позовної давності.

Відповідно до ч.4 ст.267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Законом не встановлено вимог щодо форми заяви сторони про сплив позовної давності.

Таким чином, заяву про сплив позовної давності може бути викладено у відзиві на позов або у вигляді окремого клопотання - письмового чи усного.

Вказана правова позиція викладена у Постановах ВС, від 24.10.2019р., у справі №367/3544/16-ц ; від 09.10.2019р. у справі №331/8375/17; від 26.09.2019р. у справі №362/196/15-ц.

Згідно ч.1 ст.261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася, або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Отже, початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Як вже зазначалось, що позивач не послався на дату вчинення ОСОБА_1 останнього платежу, а отже суд бере до уваги вказану вище граничну дату користування овердрафтом, а саме - 23.03.2015р.

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що при зверненні з позовом до суду про стягнення заборгованості за кредитним договором за весь період не виконання позичальником кредитних зобов`язань слідує, що позивачем пропущено 3-річний строк позовної давності до основної вимоги, а тому вважається, що сплив строк позовної давності і до додаткових вимог.

Отже, заява ОСОБА_1 про застосування строку позовної давності є гарантованим правом, що спрямовано на захист власного майнового інтересу, а при відсутності підстав для поновлення строку позовної давності, є підставою для відмови у задоволенні позову.

Позивач до суду з позовом звернувся поза межами строку, встановленого Законом, підстав для поновлення строку позовної давності, судом не встановлено, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову.

Стороною позивача при подачі позову до суду сплачено судовий збір, який за правилами ст. 141 ЦПК України, відшкодуванню не підлягає.

Керуючись ст.ст. ст. 253, 256-258, 261, 266, 267, 526, 530, 631, 1048-1050, 1054 ЦК України, ст.ст. 12,13, 81, 141, 223, 258 259, 263 - 265 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову Акціонерного товариства «Перший Український міжнародний Банк» до ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості, на підставі кредитного договору №3119, у сумі 117466 грн., з яких: 12980 грн. - заборгованість за кредитом; 16472,07 - заборгованість за процентами; 20 грн. - заборгованість за комісією; 87 993,93 грн. - штрафні санкції, відмовити у повному обсязі за спливом строку позовної давності.

Рішення може бути оскаржено в порядку та строки, передбачені ст.ст. 354, 355 ЦПК України.

Суддя: Н.В. Мирончук