Постанова

Іменем України

04 грудня 2019 року

м. Київ

справа № 308/3120/15-ц

провадження № 61-13287св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Бурлакова С. Ю., Зайцева А. Ю. (суддя-доповідач), Коротенка Є. В., Курило В. П.,

учасники справи:

позивач - прокурор міста Ужгорода,

відповідачі: Ужгородська міська рада, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , ОСОБА_28 , ОСОБА_29 , ОСОБА_30 , ОСОБА_31 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників цивільну справу за позовом прокурора міста Ужгорода до Ужгородської міської ради, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , ОСОБА_28 , ОСОБА_29 , ОСОБА_30 , ОСОБА_31 про визнання недійсними та скасування рішень Ужгородської міської ради, витребування земельних ділянок,

за касаційною скаргою ОСОБА_17 , ОСОБА_18 та ОСОБА_20 , яка подана та підписана їх представником - адвокатом Литвином Степаном Йосиповичем, на рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 23 лютого 2018 року у складі судді Монич О. В. та постанову Закарпатського апеляційного суду від 28 травня 2019 року у складі колегії суддів: Собослой Г. Г., Готри Т. Ю., Джуги С. Д.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У березні 2015 року прокурор міста Ужгорода звернувся до суду з указаним позовом, який уточнив в процесі розгляду справи та остаточно просив: визнати недійсним пункт 6.9 рішення 5-ої сесії Ужгородської міської ради V скликання від 17 вересня 2010 року № 1582 в частині надання дозволу на підготовку проектів відведення земельних ділянок для будівництва та обслуговування житлових будинків, господарських будівель та споруд в АДРЕСА_1 наступним громадянам: ОСОБА_1 площею 0,10 га поз. 96; ОСОБА_2 площею 0,0963 га поз. 97; ОСОБА_3 . площею 0,10 га поз. 140; ОСОБА_4 площею 0,0997 га поз. 141; ОСОБА_5 площею 0,10 га поз. 142; ОСОБА_6 . площею 0,10 га поз. 143; ОСОБА_7 площею 0,10 га поз. 144; ОСОБА_8. площею 0,10 га поз. 145; ОСОБА_9 . площею 0,10 га поз. 146; ОСОБА_54. площею 0,10 га поз. 151; ОСОБА_11 . площею 0,10 га поз. 152; ОСОБА_12 площею 0,10 га поз. 153; ОСОБА_13 площею 0,10 га поз. 154; ОСОБА_14 площею 0,10 га поз. 155; ОСОБА_15 площею 0,10 га поз. 156; ОСОБА_32 площею 0,10 га поз. 157; ОСОБА_17 площею 0,10 га поз. 158; ОСОБА_18 площею 0,10 га поз. 159; ОСОБА_19 площею 0,10 га поз. 160; ОСОБА_55. площею 0,10 га поз. 161; ОСОБА_21 . площею 0,10 га поз. 182; ОСОБА_22 . площею 0,0996 га поз. 183; ОСОБА_23 площею 0,0996 га поз. 184; ОСОБА_24 площею 0,0995 га поз. 188;

визнати недійсним та скасувати пункт 1.1 рішення 5-ої сесії Ужгородської міської ради V скликання від 22 жовтня 2010 року № 1627 в частині затвердження проектів відводу та передачі у власність земельних ділянок ОСОБА_10 площею 0,0997 га; ОСОБА_11 . площею 0,0996 га; ОСОБА_12 площею 0,0998 га; ОСОБА_53 . площею 0,0994 га; ОСОБА_13 . площею 0,0995 га; ОСОБА_21 площею 0,0999 га;

визнати недійсним та скасувати пункт 1.7 рішення 5-ої сесії Ужгородської міської ради V скликання від 15 жовтня 2010 року № 1609 в частині затвердження проектів відводу та передачі у власність земельних ділянок ОСОБА_3 площею 0,10 га; ОСОБА_4 площею 0,0997 га; ОСОБА_5 площею 0,10 га; ОСОБА_6 . площею 0,10 га; ОСОБА_50 площею 0,0998 га; ОСОБА_41 площею 0,0993 га; ОСОБА_18 площею 0,0995 га; ОСОБА_56 . площею 0,0997 га та ОСОБА_20 площею 0,0999 га;

визнати недійсним та скасувати пункт 1.2 рішення 5-ої сесії Ужгородської міської ради V скликання від 27 жовтня 2010 року № 1638 в частині затвердження проектів відводу та передачі у власність земельних ділянок ОСОБА_1 . площею 0,10 га; ОСОБА_42 площею 0,0997 га; ОСОБА_23 площею 0,0997 га та ОСОБА_2 площею 0,0963 га.

визнати недійсним та скасувати пункт 3.3 рішення 7-ої сесії Ужгородської міської ради VI скликання від 22 липня 2011 року № 217 в частині затвердження проектів землеустрою щодо відведення та передачі у власність земельних ділянок ОСОБА_8 . площею 0,10 га та ОСОБА_7 площею 0,0998 га;

визнати недійсним та скасувати пункт 1.7 рішення 7-ої сесії Ужгородської міської ради VI скликання від 14 лютого 2012 року № 456 в частині затвердження проекту землеустрою щодо відведення та передачі земельної ділянки у власність ОСОБА_15 площею 0,0999 га;

визнати недійсним та скасувати пункт 1.19 рішення 11-ої сесії Ужгородської міської ради VI скликання від 30 грудня 2011 року № 410 в частині затвердження проекту землеустрою щодо відведення та передачі земельної ділянки у власність ОСОБА_24 площею 0,0995 га;

визнати недійсним та скасувати пункт 2.3 рішення 6-ої сесії Ужгородської міської ради VI скликання від 03 червня 2011 року № 179 в частині затвердження проекту землеустрою щодо відведення та передачі земельної ділянки у власність ОСОБА_9 площею 0,0999 га;

визнати недійсними державні акти на право власності на земельні ділянки серії від 12 жовтня 2011 року ЯЛ № 744704, від 23 грудня 2011 року серії ЯЛ № 796106, від 16 березня 2011 року серії ЯЛ №100178, від 23 березня 2011 року серії ЯЛ № 100176, від 25 червня 2011 року серії ЯЛ № 510084, від 20 липня 2011 року серії ЯЛ № 510085, від 20 липня 2011 року серії ЯЛ № 510086, від 25 червня 2011 року серії ЯЛ № 510087, від 28 травня 2012 року серії ЯЛ № 510083, від 05 листопада 2010 року серії ЯЛ № 240474, від 23 грудня 2011 року серії ЯЛ № 796125, від 01 серпня 2011 року серії ЯЛ № 772845, від 28 серпня 2012 року серії ЯЛ № 772844, від 28 травня 2012 року серії ЯЛ № 772843, від 17 березня 2011 року серії ЯЛ № 083713, від 26 грудня 2011 року серії ЯЛ № 772846, від 17 квітня 2012 року серії ЯЛ № 741538, від 17 березня 2011 року серії ЯЛ № 083712, від 17 березня 2011року серії ЯЛ № 083711, від 15 травня 2012 року серії ЯЛ № 660705, від 05 листопада 2010 року серії ЯЛ № 240473, від 05 листопада 2010 року серії ЯЛ № 240475, від 05 листопада 2010 року серії ЯЛ № 240486 та від 05 листопада 2010 року серії ЯЛ № 240485.

повернути земельні ділянки за кадастровими номерами: :61:001:0234 площею 0,0998 га; :62:002:0322 площею 0,0963 га; :62:002:0219 площею 0,0993 га; :62:002:0220 площею 0,0995 га; :62:002:0222 площею 0,0999 га; :62:002:0218 площею 0,0998 га; :62:002:0253 площею 0,0996 га; :61:001:0231 площею 0,10 га; :62:002:0216 площею, 0,10 га; :62:002:0214 площею 0,10 га; :62:002:0275 площею 0,0997 га; :62:002:0217 площею 0,0999 га; :61:001:0250 площею 0,0995 га; :61:001:0273 площею 0,0999 га; :62:002:0268 площею 0,0994 га; :62:002:0267 площею 0,0995 га;

витребувати від: ОСОБА_25 земельну ділянку за кадастровим номером :62:002:0335, площею 0,0996 га, ОСОБА_26 земельну ділянку за кадастровим номером :62:002:0324, площею 0,10 га, ОСОБА_27 земельну ділянку за кадастровим номером :62:002:0215, площею 0,0997 га, ОСОБА_28 земельну ділянку за кадастровими номерами :62:002:0274, площею 0,0997 га та :62:002:0273, площею 0,0999 га, ОСОБА_18 земельну ділянку за кадастровим номером :62:002:0221, площею 0,0997 га; ОСОБА_30 земельну ділянку за кадастровим номером :62:002:025, площею 0,0997 га та ОСОБА_31 земельну ділянку за кадастровим номером :62:002:0252, площею 0,0998 га на користь територіальної громади міста Ужгорода, загальна площа яких складає 2,3902 га вартістю 9 647 803,28 грн.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, прокурор міста Ужгорода посилався на те, що за результатами вивчення стану дотримання вимог земельного законодавства при розпорядженні Ужгородською міською радою земельними ділянками комунальної власності йому стало відомо, що пунктом 6.9 рішення 5-ої сесії Ужгородської міської ради V скликання від 17 вересня 2010 року № 1582 надано дозвіл на підготовку проектів відведення земельних ділянок для будівництва та обслуговування житлових будинків, господарських будівель та споруд в АДРЕСА_1 вищевказаним громадянам та площами земельних ділянок. В подальшому на підставі вищезазначеного рішення Ужгородською міською радою вказаним громадянам затверджено технічну документацію із землеустрою та передано земельні ділянки для будівництва та обслуговування житлових будинків, господарських будівель та споруд у приватну власність. Ужгородською міською радою були прийняті рішення, якими затверджено проекти землеустрою щодо відведення та передано у власність земельні ділянки з цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування житлових будинків, господарських будівель та споруд в охоронній зоні автомобільної дороги «Обхід міста Ужгорода - контрольно-пропускний пункт «Ужгород» № М08, що станом на час прийняття рішень згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 24 червня 2006 року за № 865 відносилася до автомобільних доріг загального користування державного значення. Спірні рішення прийнято всупереч вимогам Земельного кодексу України (далі - ЗК України), наказу Міністерства охорони здоров`я від 19 червня 1996 року за № 173 «Про затвердження Державних санітарних правил планування та забудови населених пунктів» та постанови Кабінету Міністрів України від 30 березня 1994 року № 198 і підлягають скасуванню. Актом перевірки дотримання вимог земельного законодавства від 07 липня 2014 року, що складений Державною інспекцією сільського господарства в Закарпатській області за результатами позапланової перевірки з питань дотримання вимог земельного законодавства Ужгородською міською радою при передачі у власність земельних ділянок громадянам в районі вулиці Стефаника у місті Ужгород для будівництва та обслуговування житлових будинків, господарських будівель і споруд, згідно з яким затверджено проекти із землеустрою щодо відведення земельних ділянок вздовж проїзної частини «Обхід міста Ужгорода - контрольно-пропускний пункт «Ужгород» з подальшою передачею у власність відбулося з порушенням вимог статті 111 ЗК України, статті 5 Закону України «Про основи містобудування» та Постанов Кабінету Міністрів України від 30 березня1994 року № 198 та від 20 травня 2009 року № 522. Повноваження органів прокуратури щодо захисту інтересів держави прокурор мотивував тим, що згідно зі статтею 2 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель» та положення про Держсільсгоспінспекцію України, затвердженого Указом Президента України від 13 квітня 2011 року № 459/2011 Державна інспекція сільського господарства України є центральним органом виконавчої влади, до повноважень якої, згідно із статтею 6 цього Закону належить здійснення контролю за додержанням органами державної влади, органами місцевого самоврядування, юридичними і фізичними особами вимог земельного законодавства України та встановленого порядку набуття і приватизації права на землю. Органи Державної інспекції сільського господарства України та Держгеокадастру не наділені повноваженими щодо звернення з позовом до суду про визнання протиправними та недійсними рішень ради, а тому прокуратура в силу вимог статті 131-1 Конституції України, статті 56 ЦПК України та статті 23 Закону України «Про прокуратуру» уповноважена на звернення до суду з метою захистів держави та набуває статусу позивача. Ужгородською міською радою, яка відповідно до статті 10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», покликана захищати права територіальної громади, останні порушуються внаслідок незаконних рішень, а тому прокурором визначено та встановлено необхідні і достатні підстави для представництва інтересів держави у сфері охорони землі як національного багатства. За клопотанням прокурора Ужгородської місцевої прокуратури у справу як співвідповідачів було залучено ОСОБА_25 , який набув за цивільно-правовою угодою у власність земельну ділянку за кадастровим номером :62:002:0335 площею 0,0996 га; ОСОБА_26 , яка набула за цивільно-правовою угодою у власність земельну ділянку за кадастровим номером :62:002:0324 площею 0,10 га; ОСОБА_27 , який набув за цивільно-правовою угодою у власність земельну ділянку за кадастровим номером :62:002:0215 площею 0,0997 га; ОСОБА_28 , яка набула за цивільно-правовою угодою у власність земельні ділянки за кадастровими номерами :62:002:0274 площею 0,0997 га та :62:002:0273 площею 0,0999 га; ОСОБА_18 , яка набула за цивільно-правовою угодою у власність земельну ділянку за кадастровим номером :62:002:0221 площею 0,0997 га; ОСОБА_30 , яка набула за цивільно-правовою угодою у власність земельну ділянку за кадастровим номером :62:002:0252 площею 0,0997 га; ОСОБА_31 , яка набула за цивільно-правовою угодою у власність земельну ділянку за кадастровим номером :62:002:0254 площею 0,0998 га.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Ужгородський міськрайонний суд рішенням від 23 лютого 2018 року позов задовольнив частково. Визнав незаконним та скасував: пункт 6.9 рішення 5-ої сесії Ужгородської міської ради V скликання від 17 вересня 2010 року № 1582 в частині надання дозволу на підготовку проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок для будівництва та обслуговування житлових будинків, господарських будівель та споруд в АДРЕСА_1 наступним громадянам: ОСОБА_1 площею 0,10 га поз. 96; ОСОБА_2 площею 0,0963 га поз. 97; ОСОБА_3 . площею 0,10 га поз. 140; ОСОБА_4 площею 0,0997 га поз. 141; ОСОБА_5 площею 0,10 га поз. 142; ОСОБА_6 . площею 0,10 га поз. 143; ОСОБА_7 площею 0,10 га поз. 144; ОСОБА_8. площею 0,10 га поз. 145; ОСОБА_9 . площею 0,10 га поз. 146; ОСОБА_54. площею 0,10 га поз. 151; ОСОБА_11 . площею 0,10 га поз. 152; ОСОБА_12 площею 0,10 га поз. 153; ОСОБА_13 площею 0,10 га поз. 154; ОСОБА_14 площею 0,10 га поз. 155; ОСОБА_15 площею 0,10 га поз. 156; ОСОБА_32 площею 0,10 га поз. 157; ОСОБА_17 площею 0,10 га поз.158; ОСОБА_18 площею 0,10 га поз. 159; ОСОБА_51 площею 0,10 га поз. 160; ОСОБА_52 . площею 0,10 га поз. 161; ОСОБА_21 площею 0,10 га поз. 182; ОСОБА_22 . площею 0,0996 га поз. 183; ОСОБА_23 площею 0,0996 га поз. 184; ОСОБА_24 площею 0,0995 га поз. 188; пункт 1.1 рішення 5-ої сесії Ужгородської міської ради V скликання від 22 жовтня 2010 року № 1627 в частині затвердження проектів землеустрою щодо відведення та передачі у власність земельних ділянок: ОСОБА_10 площею 0,0997 га; ОСОБА_11 . площею 0,0996 га; ОСОБА_12 площею 0,0998 га; ОСОБА_53 . площею 0,0994 га; ОСОБА_13 площею 0,0995 га; ОСОБА_43 площею 0,0999 га; пункт 1.7 рішення 5-ої сесії Ужгородської міської ради V скликання від 15 жовтня 2010 року № 1609 в частині затвердження проектів землеустрою щодо відведення та передачі у власність земельних ділянок: ОСОБА_3 площею 0,10 га; ОСОБА_4 площею 0,0997 га; ОСОБА_5 площею 0,10 га; ОСОБА_6 . площею 0,10 га; ОСОБА_50 площею 0,0998 га; ОСОБА_41 площею 0,0993 га; ОСОБА_18 площею 0,0995 га; ОСОБА_51 площею 0,0997 га; ОСОБА_20 площею 0,0999 га; пункт 1.2 рішення 5-ої сесії Ужгородської міської ради V скликання від 27 жовтня 2010 року № 1638 в частині затвердження проектів землеустрою щодо відведення та передачі у власність земельних ділянок: ОСОБА_1 . площею 0,10 га; ОСОБА_22 площею 0,0997 га; ОСОБА_23 площею 0,0997 га; ОСОБА_2 площею 0,0963 га; пункт 1.7 рішення 7-ої сесії Ужгородської міської ради VI скликання від 14 лютого 2012 року № 456 в частині затвердження проекту землеустрою щодо відведення та передачі земельної ділянки у власність ОСОБА_15 площею 0,0999 га; пункт 1.19 рішення 11-ої сесії Ужгородської міської ради VI скликання від 30 грудня 2011 року № 410 в частині затвердження проекту землеустрою щодо відведення та передачі земельної ділянки у власність ОСОБА_24 площею 0,0995 га; пункт 2.3 рішення 6-ої сесії Ужгородської міської ради VI скликання від 03 червня 2011 року № 179 в частині затвердження проекту відводу та передачі земельної ділянки у власність ОСОБА_9 площею 0,0999 га; пункт 3.3 рішення 7-ої сесії Ужгородської міської ради VI скликання від 22 липня 2011 року № 217 в частині затвердження проектів землеустрою щодо відведення та передачі у власність земельних ділянок ОСОБА_8 . площею 0,10 га та ОСОБА_7 площею 0,0998 га; визнав недійсними державні акти на право власності на земельні ділянки: від 12 жовтня 2011 року серії ЯЛ № 744704, від 16 березня 2011 року серії ЯЛ № 100178, від 25 червня 2011 року серії ЯЛ № 510084, від 20 липня 2011 року серії ЯЛ № 510085, від 20 липня 2011 року серії ЯЛ № 510086, від 25 червня 2011 року серії ЯЛ № 510087, від 28 травня 2012 року серії ЯЛ № 510083, від 05 листопада 2010 року серії ЯЛ № 240474, від 01 серпня 2011 року серії ЯЛ № 772845, від 28 серпня 2012 року серії ЯЛ № 772844, від 28 травня 2012 року серії ЯЛ № 772843, від 26 грудня 2011 року серії ЯЛ № 772846, від 17 квітня 2012 року серії ЯЛ № 741538, від 17 березня 2011 року серії ЯЛ № 083712, від 17 березня 2011 року серії ЯЛ № 083711, від 15 травня 2012 року серії ЯЛ № 660705, від 05 листопада 2010 року серії ЯЛ № 240486 та від 05 листопада 2010 року серії ЯЛ № 240485; повернув до земель комунальної власності земельні ділянки за кадастровими номерами :61:001:0234 площею 0,0998 га; :62:002:0219 площею 0,0993 га; :62:002:0220 площею 0,0995 га; :62:002:0222 площею 0,0999 га; :62:002:0218 площею 0,0998 га; :62:002:0253 площею 0,0996 га; :62:002:0216 площею 0,10 га; :62:002:0214 площею 0,10 га; :61:001:0250 площею 0,0995 га; :61:001:0273 площею 0,0999 га; :62:002:0268 площею 0,0994 га; :62:002:0267 площею 0,0995 га; витребував на користь територіальної громади міста Ужгорода від: ОСОБА_25 земельну ділянку за кадастровим номером :62:002:0335 площею 0,0996 га; ОСОБА_26 земельну ділянку за кадастровим номером :62:002:0324 площею 0,10 га; ОСОБА_27 земельну ділянку за кадастровим номером :62:002:0215 площею 0,0997 га; ОСОБА_28 земельні ділянки за кадастровими номерами :62:002:0274 площею 0,0997 га та :62:002:0273 площею 0,0999 га; ОСОБА_18 земельну ділянку за кадастровим номером :62:002:0221 площею 0,0997 га; закрив провадження у справі в частині визнання недійсними державних актів на право власності на земельні ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд від 23 грудня 2011 року серії ЯЛ № 796106, від 23 березня 2011 року серії ЯЛ № 100176, від 23 грудня 2011 року серії ЯЛ № 796125, від 17 березня 2011 року серії ЯЛ № 083713, від 05 грудня 2010 року серії ЯЛ №240473, від 05 листопада 2010 року серії ЯЛ № 240475, повернення земельних ділянок за кадастровими номерами :62:002:0322 площею 0,0963 га; :61:001:0231 площею 0,10 га; :62:002:0275 площею 0,0997 га; :62:002:0217 площею 0,0999 га; витребування на користь територіальної громади міста Ужгорода від ОСОБА_30 земельної ділянки за кадастровим номером :62:002:0252 площею 0,0997 га та від ОСОБА_31 земельної ділянки за кадастровим номером :62:002:0254 площею 0,0998 га.

Мотивував рішення суд першої інстанції тим, що Ужгородською міською радою рішенням від 17 вересня 2010 року № 1582 було протиправно надано дозвіл відповідачам на розробку проектів землеустрою по вулиці Стефаника для будівництва та обслуговування житлових будинків, господарських будівель і споруд, позаяк орган місцевого самоврядування, враховуючи підстави, передбачені частиною сьомою статті 118 ЗК України, повинен був відмовити заявникам у задоволенні їх клопотань через невідповідність відведення земельних ділянок вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів і невідповідність місця розташування земельних ділянок вимогам генерального плану міста Ужгорода, затвердженого у встановленому законом порядку. Таким чином, затвердження Ужгородською міською радою проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок громадянам ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 були здійснені протиправно. Розроблення детального плану території кварталу індивідуальної житлової забудови в районі АДРЕСА_1 та містобудівного обґрунтування закріплення меж земельних ділянок для комерційного використання та садибного, житлового будівництва в місті Ужгороді (об`їзна дорога) не спростовує факту невідповідності цільового призначення земельних ділянок, передбаченого детальним планом, функціональному призначенню території в районі вулиці Стефаника, встановленого положеннями генерального плану, оскільки такий детальний план у межах населеного пункту може лише уточнювати положення генерального плану населеного пункту, розробляється на його основі і не може суперечити йому, зокрема в частині видів використання та забудови територій. Так як рішення, якими передано у власність громадянам земельні ділянки за вказаною адресою, прийнято Ужгородською міською радою протиправно, суд дійшов висновку про обґрунтованість вимоги щодо визнання недійсними державних актів на право приватної власності на земельні ділянки.

Закриваючи провадження у справі в частині вимог позивача щодо ОСОБА_2 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_31 , ОСОБА_23 , та ОСОБА_30 місцевий суд виходив з того, що зміна цільового призначення земельних ділянок, переданих у власність на підставі оспорюваних рішень органу місцевого самоврядування чи набутих у власність в подальшому на підставі правочинів, для будівництва та обслуговування будівель торгівлі (код КВЦПЗ 03.07) відповідає вимогам містобудівної документації, затвердженої відповідно до закону, а тому відсутні підстави визнання недійсними державних актів на право власності на земельні ділянки за кадастровими номерами: :62:002:0322; :61:001:0231; :61:001:0217; :62:002:0275; :62:002:0254; :62:002:0252, повернення земельних ділянок за кадастровими номерами :62:002:0322 площею 0,0963 га; :61:001:0231 площею 0,10 га; :62:002:0275 площею 0,0997 га; :62:002:0217 площею 0,0999 га; а також витребування на користь територіальної громади міста Ужгорода від ОСОБА_30 земельної ділянки за кадастровим номером :62:002:0252, площею 0,0997 га та від ОСОБА_31 земельної ділянки за кадастровим номером :62:002:0254, площею 0,0998 га.

Щодо повернення у власність територіальної громади міста Ужгорода земельних ділянок за кадастровими номерами :61:001:0234 площею 0,0998 га; :62:002:0219 площею 0,0993 га; :62:002:0220 площею 0,0995 га; :62:002:0222 площею 0,0999 га; :62:002:0218 площею 0,0998 га; :62:002:0253 площею 0,0996 га; :62:002:0216 площею, 0,10 га; :62:002:0214 площею 0,10 га; :61:001:0250 площею 0,0995 га; :61:001:0273 площею 0,0999 га; :62:002:0268 площею 0,0994 га; :62:002:0267 площею 0,0995 га та витребування на користь територіальної громади міста Ужгорода від ОСОБА_25 земельної ділянки за кадастровим номером :62:002:0335, площею 0,0996 га; ОСОБА_26 земельної ділянки за кадастровим номером :62:002:0324, площею 0,10 га; ОСОБА_27 земельної ділянки за кадастровим номером :62:002:0215, площею 0,0997 га; ОСОБА_28 земельних ділянок за кадастровими номерами :62:002:0274, площею 0,0997 га та :62:002:0273, площею 0,0999 га; ОСОБА_18 земельної ділянки за кадастровим номером :62:002:0221, площею 0,0997 га, суд погодився з доводами позивача про необхідність застосування такого способу захисту інтересів держави у цій справі.

З огляду на характер спірних правовідносин, встановлені обставини та застосовані правові норми, суд не вбачав невідповідності заходу втручання держави в право власності ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_9 , ОСОБА_11 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , ОСОБА_28 , ОСОБА_18 критеріям правомірного втручання в право особи на мирне володіння майном, сформованим у сталій практиці Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ).

Короткий зміст судового рішення апеляційного суду

Закарпатський апеляційний суд постановою від 28 травня 2019 року, з урахуванням ухвали цього ж суду про виправлення описки від 22 серпня 2019 року, рішення Ужгородського міськрайонного суду від 23 лютого 2018 року в частині витребування на користь територіальної громади міста Ужгорода від ОСОБА_26 земельної ділянки за кадастровим номером :62:002:0324 площею 0,10 га, ОСОБА_27 земельної ділянки за кадастровим номером :62:002:0215 площею 0,0997 га, ОСОБА_18 земельної ділянки за кадастровим номером :62:002:0221 площею 0,0997 га, ОСОБА_45 земельної ділянки за кадастровим номером :61:001:0273 площею 0,0999 гата у частині повернення на користь територіальної громади міста Ужгорода земельної ділянки за кадастровим номером :62:002:0268 площею 0,0994 га скасував і в цій частині заявлених позовних вимог відмовив. У решті рішення місцевого суду в оскаржуваній частині залишив без змін.

Мотивував рішення апеляційний суд тим, що 21 лютого 2018 року змінивши частину предмета позову, прокурор просив прийняти зміни до пункту 11 позовних вимог в частині повернення та витребування земельних ділянок від ОСОБА_26 земельну ділянку за кадастровим номером :62:002:0324 площею 0,10 га, ОСОБА_27 земельну ділянку за кадастровим номером :62:002:0215 площею 0,0997 га, ОСОБА_46 земельну ділянку за кадастровим номером :62:002:0221 площею 0,0997 га місцевий суд в порушення вимог частини третьої статті 49 ЦПК України розглянув указані вимоги та ухвалив рішення щодо них, при цьому відповідачі за вказаними вимогами не були своєчасно повідомлені про них та позбавлені можливості надати відзиви на них. Із договору купівлі-продажу земельної ділянки від 10 листопада 2010 року укладеного між ОСОБА_14 та ОСОБА_47 встановлено, що остання прийняла у власність належну продавцю на праві власності земельну ділянку площею 0,0994 га, яка розташована: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :62:002:0268, що підтверджується витягом з Державного реєстру правочинів № 923260 та Державним актом на право власності на земельну ділянку за даним кадастровим номером виданий на її ім`я. Згідно з договором купівлі-продажу земельної ділянки від 04 червня 2012 року укладеного між ОСОБА_15 та ОСОБА_45 , останній купив (прийняв) у власність належну продавцю на праві приватної власності земельну ділянку площею 0,0999 га з кадастровим номером :61:001:0273, яка розташована: АДРЕСА_1 , що підтверджується витягом з Державного реєстру правочинів № 11405154 та Державним актом на право власності на земельну ділянку за даним кадастровим номером. На момент звернення прокурора до суду з цим позовом у березні 2015 року ОСОБА_47 та ОСОБА_45 на підставі договорів купівлі-продажу були власниками земельних ділянок, що було залишено судом поза увагою. До участі у справі вказані особи не залучалися відповідно до статей 48, 51 ЦПК України, а рішення суду про повернення та вилучення земельної ділянки стосується їх прав та інтересів, як власників земельних ділянок, що позбавляє їх права, передбаченого статтею 41 Конституції України на користування та володіння належною їм власністю. За таких обставин, апеляційний суд дійшов висновку, що рішення суду першої інстанції у частині повернення та витребування земельних ділянок у ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , ОСОБА_18 , ОСОБА_45 , ОСОБА_48 на користь територіальної громади міста Ужгорода підлягає скасуванню. При цьому апеляційний суд виходив з того, що посилання ОСОБА_26 в апеляційній скарзі на те, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про початок перебігу позовної давності з дня виявлення прокурором порушення земельного законодавства під час здійснення перевірки, є безпідставним, оскільки про факт порушення вимог земельного законодавства прокуратурі міста стало відомо у липні 2014 року за результатами перевірки Державної інспекції сільського господарства в Закарпатській області, що підтверджується актом перевірки від 07 липня 2014 року дотримання вимог земельного законодавства складеного ними.

Короткий зміст касаційної скарги та її узагальнені аргументи

У липні 2019 року представник ОСОБА_17 , ОСОБА_18 та ОСОБА_20 - адвокат Литвин С. Й. подав до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати постанову Закарпатського апеляційного суду від 28 травня 2019 року в частині відмови у задоволенні апеляційних вимог вказаних відповідачів та рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 23 лютого 2018 року в частині вирішення позову про визнання недійсними державних актів на право власності на земельну ділянку ОСОБА_17 серії НОМЕР_1 , ОСОБА_18 серії НОМЕР_2 , ОСОБА_20 серії НОМЕР_3 і повернення їх земельних ділянок до земель комунальної власності та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні цих вимог.

Касаційна скарга мотивована неврахуванням судами того, що генеральний план забудови міста Ужгород, на підстави якого відповідачам надано земельні ділянки є чинним, а оскаржувані рішення міської ради не суперечать генеральному плану забудови міста. Громадяни отримали спірні земельні ділянки у відповідності до вимог закону та правил надання земельних ділянок. Чинність генерального плану забудови міста та відповідність його умов надання земель скасованим рішенням Ужгородської міської ради, унеможливлює застосування до спірних правовідносин Державних санітарних правил планування та забудови населених пунктів, затверджених наказом Міністерства охорони здоров`я від 19 червня 1996 року № 173 як підставу для задоволення позову. Висновок суду про виправдане втручання держави у право особи на мирне володіння своїм майном, є безпідставним, оскільки Ужгородська міська рада при ухвалені оспорюваних рішень вважала, що має право на надання відповідачам земельних ділянок, а тому вони могли на розумних підставах сподіватися на добросовісне володіння майном. Суди не врахували того, що прокурором не забезпечений справедливий баланс між необхідністю забезпечення загальних інтересів суспільства та необхідністю захисту основоположних прав власників земельних ділянок. Крім того, в скарзі зазначено про те, що вимога прокурора про визнання недійсними рішень Ужгородської міської ради тягне за собою позбавлення відповідачів права власності на земельні ділянки, що є об`єктом оспорюваних актів. При цьому, відповідачами документально підтверджено правомірність їх дій спрямованих на законне набуття права власності на земельну ділянку та дій щодо розпорядження ними у відповідності до вимог законодавства.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 06 серпня 2019 року відкрито касаційне провадження у цій справі та витребувано її матеріали із суду першої інстанції.

12 вересня 2019 року справа № 308/3120/15-ц надійшла до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 19 листопада 2019 року справу призначено до судового розгляду.

Фактичні обставини справи

Судами встановлено, що рішенням 5-ої сесії Ужгородської міської ради V скликання від 17 вересня 2010 № 1582, громадянам ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 було надано дозвіл на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок з цільовим призначенням - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд по АДРЕСА_1 (пункт 6.9 рішення).

В подальшому, протягом 2010-2012 років вказаним громадянам Ужгородською міською радою було затверджено проекти землеустрою та передано у власність земельні ділянки з цільовим призначенням - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, вирішення справи.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Мотиви і доводи Верховного Суду та застосовані норми права

Зі змісту касаційної скарги вбачається, що рішення судів попередніх інстанцій оскаржені в касаційному порядку лише щодо вирішення вимог пред`явлених до ОСОБА_17 , ОСОБА_18 та ОСОБА_20 , а тому перевіряються Верховним Судом лише в цій частині.

Згідно з абзацами першим, другим частини третьої статті 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті.

Звертаючись до суду з цим позовом, прокурор не зазначив конкретного органу, уповноваженого здійснювати відповідні функції держави.

Відповідно до статті 71 ЗК України до земель автомобільного транспорту належать землі під спорудами та устаткуванням енергетичного, гаражного і паливороздавального господарства, автовокзалами, автостанціями, лінійними виробничими спорудами, службово-технічними будівлями, станціями технічного обслуговування, автозаправними станціями, автотранспортними, транспортно-експедиційними підприємствами, авторемонтними заводами, базами, вантажними дворами, майданчиками контейнерними та для перечеплення, службовими та культурно-побутовими будівлями й іншими об`єктами, що забезпечують роботу автомобільного транспорту. До земель дорожнього господарства належать землі під проїзною частиною, узбіччям, земляним полотном, декоративним озелененням, резервами, кюветами, мостами, тунелями, транспортними розв`язками, водопропускними спорудами, підпірними стінками і розташованими в межах смуг відведення іншими дорожніми спорудами та обладнанням, а також землі, що знаходяться за межами смуг відведення, якщо на них розміщені споруди, що забезпечують функціонування автомобільних доріг, а саме: а) паралельні об`їзні дороги, поромні переправи, снігозахисні споруди і насадження, протилавинні та протисельові споруди, вловлюючі з`їзди; б) майданчики для стоянки транспорту і відпочинку, підприємства та об`єкти служби дорожнього сервісу; в) будинки (в тому числі жилі) та споруди дорожньої служби з виробничими базами; г) захисні насадження.

За змістом статті 112 ЗК України охоронні зони створюються уздовж земель транспорту для забезпечення нормальних умов їх експлуатації, запобігання ушкодження, а також зменшення їх негативного впливу на людей та довкілля, суміжні землі та інші природні об`єкти.

Згідно зі статтею 114 Земельного кодексу України санітарно-захисні зони створюються навколо об`єктів, які є джерелами виділення шкідливих речовин, запахів, підвищених рівнів шуму, вібрації, ультразвукових і електромагнітних хвиль, електронних полів, іонізуючих випромінювань тощо, з метою відокремлення таких об`єктів від територій житлової забудови. У межах санітарно-захисних зон забороняється будівництво житлових об`єктів, об`єктів соціальної інфраструктури та інших об`єктів, пов`язаних з постійним перебуванням людей.

Згідно зі статтею 7 Закону України «Про автомобільні дороги» автомобільні дороги загального користування є складовою Єдиної транспортної системи України і задовольняють потреби суспільства в автомобільних пасажирських і вантажних перевезеннях. Автомобільні дороги загального користування перебувають у державній власності і не підлягають приватизації. Автомобільні дороги загального користування, які у зв`язку з розширенням меж територій міст стають частиною їх вулично-дорожньої мережі, можуть передаватися безоплатно в комунальну власність за рішенням Кабінету Міністрів України.

Органами, що здійснюють управління автомобільними дорогами загального користування, є: центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері дорожнього господарства; центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері дорожнього господарства та управління автомобільними дорогами загального користування державного значення; Рада міністрів Автономної Республіки Крим, обласні та Севастопольська міська державні адміністрації (стаття 10 «Про автомобільні дороги»).

Обґрунтовуючи, позов прокурор, серед іншого, посилався на те, що Ужгородською міською радою були прийняті рішення, якими затверджено проекти землеустрою щодо відведення та передано у власність земельні ділянки з цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування житлових будинків, господарських будівель та споруд в охоронній зоні автомобільної дороги «Обхід міста Ужгорода - контрольно-пропускний пункт «Ужгород» № М08, що станом на час прийняття рішень згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 24 червня 2006 року за № 865 відносилася до автомобільних доріг загального користування державного значення.

На час виникнення спірних правовідносин - 2010 рік і до 2011 року центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України, тобто уповноваженим державним органом у сфері земельних відносин, був Державний комітет України по земельних ресурсах (далі - Держкомзем України), Положення про який затверджено указом Президента України від 14 серпня 2000 року № 970/2000 (втратив чинність на підставі Указу Президента

від 08 квітня 2011року № 445/2011 Про затвердження положення Про Державне агентство земельних ресурсів України).

У пунктах 68, 70 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі № 587/430/16-ц (провадження № 14-104цс19) зроблено висновок про те, що прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній заяві (заяві) самостійно визначає, в чому полягає порушення інтересів держави, та обґрунтовує необхідність їх захисту, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі прокурор набуває статусу позивача (частина четверта статті 56 ЦПК України). Якщо підставою для представництва інтересів держави прокурор зазначив відсутність органу, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах, цей довід прокурора суд повинен перевірити незалежно від того, чи надав прокурор докази вчинення ним дій, спрямованих на встановлення відповідного органу.

Разом з цим, прокурор не зазначив ні Кабінет Міністрів України, ні відповідний орган, що здійснює управління автомобільними дорогами загального користування, хоча оскаржуваними рішеннями порушено права саме вказаних органів як розпорядника і користувача земельних ділянок, які передані у власність відповідачів.

Таким чином, при вирішенні спору у цій справі суди не перевірили та не встановили наявність виключного випадку для подання позову прокурора міста Ужгорода в інтересах держави. Зокрема, не з`ясували, чи відсутній орган, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах.

Крім того, 20 травня 2015 року (аркуші справи 115-119, том 1) представник ОСОБА_20 , 21 травня 2015 року (аркуші справи 146-149, том 1) представник ОСОБА_49 , 19 грудня 2016 року ОСОБА_18 (аркуші справи 174-176, том 4) звернулися до суду із заявами в яких просили застосувати позовну давність та відмовити у задоволенні позову.

Стаття 256 ЦК України визначає позовну давність як строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Позовна давність - це строк, протягом якого особа може реалізувати належне їй матеріальне право на отримання судового захисту порушеного цивільного права чи інтересу шляхом пред`явлення в належному порядку нею чи іншою уповноваженою особою позову до суду.

Загальна позовна давність установлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (стаття 267 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 261 ЦК України за загальним правилом перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Тобто в основу конструкції частини першої статті 261 ЦК України покладено принцип єдності (одинності) суб`єкта, чиї права порушено.

Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку, що у випадку, коли законодавець вживає вислови «свої цивільні права», «цивільні права особи», «здійснення права», він має на увазі право, яке належить одній особі, право однієї особи, а не декількох осіб, якщо інше прямо не зазначено у тексті відповідної норми.

Тому при тлумаченні вимог щодо початку перебігу позовної давності слід керуватися тим, що перебіг позовної давності починається від дня, коли про відповідні обставини, тобто про порушення права, довідалася, могла довідатися або зобов`язана була довідатися особа, яка є носієм цього права, а не інша особа, у тому числі й та, якій за законом надано повноваження по захисту цього права, тобто прокурор.

При цьому як у випадку пред`явлення позову самою особою, право якої порушене, так і в разі пред`явлення позову в інтересах цієї особи іншою уповноваженою на це особою, якою може бути і прокурор, перебіг позовної давності обчислюється з одного й того самого моменту: коли особа довідалася або могла довідатися про порушення її права або про особу, яка його порушила.

Іншого правила щодо визначення початку перебігу позовної давності частина перша статті 261 ЦК України не містить.

Відповідно до частини сьомої статті 261 ЦК України винятки з правил, встановлених частинами першою та другою цієї статті, можуть бути встановлені законом.

Процесуальні права прокурора як особи, якій надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, визначені частиною першою статті 46 ЦПК України (у редакції, чинній на час розгляду справи у суді першої інстанції), відповідно до якої прокурор має процесуальні права й обов`язки особи, в інтересах якої він діє, за винятком права укладати мирову угоду.

Аналіз наведених правових норм дає підстави для висновку, що на позови прокурора, які пред`являються від імені держави і направлені на захист права державної власності, поширюється положення статті 257 ЦК України щодо загальної позовної давності, і на підставі частини першої статті 261 цього Кодексу перебіг позовної давності починається від дня, коли особа, яка наділена повноваженнями власника чи користувача земельної ділянки з правом розпорядження нею, довідалася або могла довідатися про порушення прав і законних інтересів.

Тобто як у випадку пред`явлення позову самою особою, право якої порушене, так і в разі пред`явлення позову в інтересах цієї особи іншою уповноваженою на це особою, початок перебігу позовної давності обчислюється з одного й того самого моменту: коли особа (власник, володілець, користувач, розпорядник) довідалася або могла довідатися про порушення її права або про особу, яка його порушила.

Якщо у передбачених законом випадках з позовом до суду звернувся прокурор в інтересах відповідного органу, то позовна давність обчислюється від дня, коли про порушення свого права або про особу, яка його порушила, довідався або міг довідатись саме цей орган, а не прокурор, оскільки законом не передбачено жодних виключень щодо застосування правила, передбаченого частиною першою статті 261 ЦК України. Не наведено й інших законів щодо можливості відліку позовної давності з моменту, коли прокурор дізнався про порушення прав держави.

Власником земельної ділянки, про порушення права на яку пред`явив позов прокурор, є держава, яка відповідно до вимог статті 13 Конституції України та статті 91 ЗК України зобов`язана не використовувати право власності на шкоду людині і суспільству, тому вона не лише мала право, але і зобов`язана була довідатися як про порушення своїх прав, так і про особу, яка їх порушила.

Крім того, для застосування позовної давності за заявою сторони у спорі суд має дослідити питання її перебігу окремо за кожною звернутою до цієї сторони позовною вимогою, і залежно від установленого дійти висновку про те, чи спливла позовна давність до відповідних вимог (пункти 138-140 постанови Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16-ц (провадження № 14-208цс18).

З урахуванням викладеного, місцевий суд не звернув уваги, що прокурор не зазначив у позові державний орган, в інтересах якого пред`явив позов, а також не перевірив доводи відповідачів щодо застосування строку давності.

Апеляційний суд на зазначені положення закону достатньої уваги також не звернув, а вирішуючи спір, виходив лише із того, що прокуратурі про порушене право стало відомо лише у липні 2014 року за результатами перевірки Державної інспекції сільського господарства в Закарпатській області, що підтверджується актом перевірки від 07 липня 2014 року дотримання вимог земельного законодавства складеного ними.

В силу положень статті 400 ЦПК України щодо меж розгляду справи касаційним судом Верховний Суд позбавлений можливості ухвалити нове рішення у цій справі, оскільки для його ухвалення необхідно встановити обставини, що не були встановлені в рішеннях судів попередніх інстанцій.

Відповідно до пункту 1 частини третьої, частини четвертої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщосуд не дослідив зібрані у справі докази. Справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.

Враховуючи наведене Верховний Суд дійшов висновку про передачу справи на новий розгляд до місцевого суду для повного, всебічного та об`єктивного дослідження і встановлення фактичних обставин, що мають важливе значення для правильного вирішення справи.

Під час нового розгляду суду належить врахувати викладене, розглянути справу в установлені законом розумні строки з додержанням вимог матеріального і процесуального права, дослідити та належним чином оцінити подані сторонами докази, дати правову оцінку доводам і запереченням сторін та ухвалити законне і справедливе судове рішення відповідно до встановлених обставин і вимог закону.

Керуючись статтями 400, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_17 , ОСОБА_18 та ОСОБА_20 , яка подана та підписана їх представником - адвокатом Литвином Степаном Йосиповичем задовольнити частково.

Рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 23 лютого 2018 року та постанову Закарпатського апеляційного суду від 28 травня 2019 року в частині вирішення вимог заявлених до ОСОБА_17 , ОСОБА_18 та ОСОБА_20 скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ. Є. Червинська
Судді:С. Ю. Бурлаков
А. Ю. Зайцев
Є. В. Коротенко В. П. Курило