АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/82/19Головуючий по 1 інстанції
Категорія : Кваша І.М.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 січня 2019 року апеляційний суд Черкаської області в складі:

суддів Бондаренка С. І., Храпка В.Д., Новікова О.М.

за участю секретаря Чуйко А.В.

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 01 жовтня 2018 року, ухваленого під головуванням судді Кваша І.М., у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про поділ майна подружжя, -

в с т а н о в и в:

У лютому 2018 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя, обґрунтовуючи позовні вимоги тим, що вони з відповідачем перебували в зареєстрованому шлюбі з 27 лютого 2008 року.

Рішенням Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 10 квітня 2017 року шлюб розірвано.

Під час проживання сім'єю дружина ОСОБА_4 не працювала. 09 липня 2011 року у них народився син та дружина здійснювала догляд за дитиною.

В квітні 2012 року, за 137600 гривень, ними був придбаний автомобіль марки «KIA RIO», д.н.з. НОМЕР_1, власником якого, в свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу, була вказана відповідач, а позивач значився, як особа, що має право керувати.

Під час спільного проживання автомобілем користувалися обидва.

Зважаючи на те, що спірний автомобіль є неподільним майном, спільне його використання є неможливим в силу того, що сторони припинили спільне проживання однією сім'єю та розірвали шлюб, єдиним способом вирішення спору щодо користування автомобілем являється сплата грошової компенсації ринкової вартості ? частки в праві власності на автомобіль з припиненням права спільної сумісної власності.

На підставі викладеного позивач просив суд визнати за ним право власності на автомобіль «KIA RIO», д.н.з. НОМЕР_1, номер шасі (кузова, рами)НОМЕР_2.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 грошову компенсацію в розмірі 1/2 частини вартості автомобіля після її визначення експертним шляхом чи шляхом домовленості щодо вартості автомобіля.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 понесені ним судові витрати.

У лютому 2018 року ОСОБА_3 подала зустрічну позовну заяву до ОСОБА_4 про поділ майна подружжя. В обґрунтування позовних вимог зазначала, що в період подружнього життя з ОСОБА_4 ними було придбано автомобіль «KIA RIO», д.н.з. НОМЕР_1, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_2, який зареєстрований на її ім'я згідно технічного паспорта НОМЕР_3.

Спірний автомобіль був придбаний у 2012 році за 137600 гривень, у ОСОБА_4 на той час була мінімальна заробітна плата, що складала 1094 гривень, що підтверджує те, що в нього не було власних коштів на придбання автомобіля.

Вказує, що від шлюбу сторони мають спільного сина, який після розлучення проживає з нею і автомобіль потрібен для забезпечення належного догляду та виховання сина, якого потрібно відвозити в школу та на секції, а тому автомобіль слід залишити у її власності.

Просила суд поділити спільне майно подружжя, залишивши у її власності автомобіль«KIA RIO», д.н.з. НОМЕР_1, 2012 року випуску, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_2.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 грошову компенсацію ? частки у праві спільної сумісної власності на автомобіль «KIA RIO», д.н.з. НОМЕР_1, 2012 року випуску, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_2, в сумі 70 250 гривень.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 понесені нею судові витрати.

Рішенням Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 01 жовтня 2018 року позов ОСОБА_4 задоволено.

В порядку поділу спільного майна подружжя визнано за ОСОБА_4 право власності на автомобіль «KIA RIO», д.н.з. НОМЕР_1, номер кузова НОМЕР_2, придбаний 17 квітня 2012 року на ім'я ОСОБА_3.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 грошову компенсацію за половину вартості автомобіля «KIA RIO», д.н.з. НОМЕР_1, що становить 113488 гривень 50 копійок шляхом перерахування коштів з депозитного рахунку ТУ ДСА України у Черкаській області, внесених ОСОБА_4 згідно квитанції № 35 від 29 березня 2018 року.

Припинено за сторонами право спільної сумісної власності на вказане майно.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про поділ майна подружжя - відмовлено.

Повернуто ОСОБА_4 з депозитного рахунку суду кошти в сумі 5334 гривень.

Повернуто ОСОБА_3 з депозитного рахунку суду внесені нею кошти в сумі 113488 гривень 50 копійок згідно квитанцій № 72 від 22 лютого 2018 року на суму 70250 гривень та № 1 від 12 вересня 2018 року на суму 43238 гривень 50 копійок.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 судові витрати у розмірі 3693 гривень.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь держави судовий збір у розмірі 864 гривень.

Скасовано заходи забезпечення первісного позову, вжиті ухвалою Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 20 березня 2018 року, а саме: знято арешт з автомобіля «KIA RIO», д.н.з. НОМЕР_1, номер кузова НОМЕР_2.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, не встановлення судом всіх обставин, які мають істотне значення для справи, просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя залишити без задоволення, а її позовні вимоги задовольнити. В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що згоди на отримання компенсації вона не надавала, припинення частки на підставі статті 365 ЦК України передбачає наявність чотирьох обов'язкових умов передбачених частиною 1 вказаної статті, тому судом не враховано, що частка є значною, а припинення права власності завдасть істотної шкоди її інтересам. Судом не враховано, що автомобіль потрібен їй для користування у власних потребах та з метою інтересів неповнолітньої дитини.

У відзиві на вказану апеляційну скаргу ОСОБА_4 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін. Зазначає, що на обґрунтування своїх позовних вимог та апеляційної скарги ОСОБА_3 не надано жодного доказу на підтвердження її доводів та аргументів.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, апеляційний суд, приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Задовольняючи первісні позовні вимоги та відмовляючи в зустрічних, суд першої інстанції, виходив з того, що транспортний засіб розділити в натурі не можливо, спільне володіння та користування ним є неможливим. Автомобіль фактично та постійно перебував в користуванні позивача за первісним позовом і потрібен останньому для відвідування матері, яка є інвалідом, перевезення сина до місць відпочинку та дозвілля. Натомість відповідач ОСОБА_3 не довела, що може користуватись автомобілем, а автомобіль їй необхідний для перевезення дитини.

Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

У частині першій статті 61 СК України передбачено, що об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Згідно зі статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу (частина перша статті 69 СК України).

Відповідно до частини першої статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі.

Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частина перша, друга статті 71 СК України).

В судовому засіданні встановлено та підтверджується матеріалами справи, що між сторонами 27 листопада 2008 року було укладено шлюб, який рішенням Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 10 квітня 2017 року розірвано.(а.с.11,12)

ОСОБА_4 та ОСОБА_3 є батьками малолітнього ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.69).

В період шлюбу сторонами придбано автомобіль марки «KIA RIO», д.н.з. НОМЕР_1, номер кузова НОМЕР_2 за 137600 гривень.

Даний транспортний засіб зареєстровано на ім'я ОСОБА_3 з правом ОСОБА_4 користуватися автомобілем, що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, що свідчить про придбання автомобіля для потреб сім'ї та за спільні грошові кошти (а.с. 9).

При здійсненні поділу майна між сторонами, судом першої інстанції було враховано, що ОСОБА_3 не надано доказів того, що вона особисто може користуватися автомобілем (має посвідчення водія), що дитина в позашкільний час відвідує секції чи гуртки.

До апеляційної інстанції ОСОБА_3 на підтвердження того, що вона може керувати автомобілем, надано копію водійського посвідчення, виданого 11 жовтня 2014 року. Проте, відповідно до ч.3 ст.367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього. Скаржником не обґрунтовано неможливості подання вказаного доказу з причин, що не залежали від неї, в зв'язку з чим , суд апеляційної інстанції не може прийняти вказаний доказ.

Ухвалою Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 06 листопада 2017 року визнано мирову угоду у справі про визначення способу участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею, згідно якої дитина сторін кожного тижня проводить з ОСОБА_4 три дні з семи, а на період канікул в рівних частинах часу, тобто ОСОБА_4 рівномірно приймає безпосередню участь у вихованні дитини. ОСОБА_4 до суду першої інстанції також було надано докази того, що він разом з дитиною відвідують місця дозвілля та відпочинку не тільки в межах населеного пункту де проживають, а й за його межами, що є важливим для всебічного розвитку дитини (а.с. 173-175).

Враховуючи вказані обставини та те, що ОСОБА_3 , на обґрунтування своїх вимог, що автомобіль їй необхідний в інтересах дитини не надала доказів на підтвердження цих обставин, суд першої інстанції, вірно прийшов до висновку про залишення автомобіля ОСОБА_4, а стягнувши з останнього половину його ринкової вартості на користь ОСОБА_3 повністю убезпечив її від порушення будь-яких прав.

Доводи апеляційної скарги, про порушення судом статті 365 ЦК України є необґрунтованими виходячи із наступного.

Частиною 1 статті 365 ЦК України передбачені підстави, за наявності яких суд може задовольнити позов про припинення права особи на частку у спільному майні: частка є незначною і не може бути виділена в натурі, річ є неподільною, спільне володіння і користування майном є неможливим, таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сімї.

Аналіз цієї норми свідчить про те, що для припинення права особи на частку у спільному майні необхідно встановити наявність будь-якої із обставин, передбачених пунктами 1-3 частини першої статті 365 ЦК України, за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сімї.

До таких висновків прийшов Верховний Суд в постанові від 18 липня 2018 року в справі №303/2585/16-ц.

Згідно частини 2 статті 183 ЦК України неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення.

В даній справі предметом спору є автомобіль, тобто річ яку не можливо поділити без втрати її цільового призначення, спільне володіння і користування даною річчю є неможливим, оскільки сторони проживають в різних місцях, а припинення права на частку у даному майні не завдасть відповідачу будь-якої шкоди.

Таким чином, суд першої інстанції, ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, в зв'язку з чим підстави для його скасування або зміни - відсутні.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - залишити без задоволення, а рішення Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 01 жовтня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про поділ майна подружжя - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає крім випадків зазначених в частині 3 статті 389 ЦПК України.

Судді