Справа № 521/8954/19
Провадження № 2/521/3213/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 листопада 2019 року місто Одеса

Малиновський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді - Мирончук Н.В.,

при секретарі - Юраш К.Ю.

за участі сторін:

представника позивача - ОСОБА_1

представника відповідача - ОСОБА_2 .

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , про витребування майна з чужого незаконного володіння,

В С Т А Н О В И В:

До Малиновського районного суду м. Одеси звернулася з позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , про витребування майна з чужого незаконного володіння.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтувала наступним.

Позивач вказала, що вона є власником квартири АДРЕСА_1 , та складається з однієї житлової кімнати, загальною площею - 28,4 кв. м., згідно з договором купівлі - продажу об`єкту нерухомого майна № 1142, від 09.02.2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Плигіною Ж. О.

Також, вона вказала, що здійснила реконструкцію належної їй на праві приватної власності відповідної квартири, шляхом прибудови та збільшення її площі. Такі дії були необхідними для забезпечення належних санітарних умов існування власної родини, до складу якої входять троє дітей, а саме: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Крім того, позивачка вказала, що після проведеної нею реконструкції квартири, загальна площа квартири збільшилась до 213,2 кв. м, з якої - житлова - 66,3 кв.

Як вказує позивач, після завершення реконструкції відповідного об`єкту нерухомого майна, Позивач звернулась за допомогою для введення квартири в експлуатацію до громадян ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , які, на думку позивача, скориставшись ситуацією та її юридичною необізнаністю, у судовому порядку визнали за собою право власності на прибудову до квартири АДРЕСА_3 , при цьому присвоївши їй адресу: АДРЕСА_3 .

Посилаючись на заочне рішення Малиновського районного суду м. Одеси, від 31 січня 2011 року, позивач вказала, що цим рішенням були задоволені позовні вимоги ОСОБА_8 та ОСОБА_9 до ОСОБА_10 та визнано за ОСОБА_8 та ОСОБА_9 право власності на квартиру АДРЕСА_4 .

Позивач вказує, що вона стала жертвою обману, а тому нею було вжито заходи, спрямовані на оскарження заочного рішення Малиновського районного суду м. Одеси, від 31 січня 2011 року.

Таким чином, на думку позивача, реконструйований об`єкт нерухомого майна, а саме прибудова до квартири АДРЕСА_5 вибула з володіння Позивача не з її волі, а іншим шляхом.

Рішенням Апеляційного суду Одеської області, від 22 травня 2012 року, було скасовано Заочне рішення, від 31 січня 2011 року, яким було визнано за ОСОБА_8 та ОСОБА_9 право власності на квартиру АДРЕСА_4 , а у задоволенні позовних вимог - відмовлено у повному обсязі.

Проте, 25.05.2011 року ОСОБА_8 та ОСОБА_9 було укладено з ОСОБА_11 договір купівлі - продажу, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Марченко А. М., зареєстрований в реєстрі за № 381 про продаж квартири АДРЕСА_4 .

В подальшому, 23.08.2012 року між ОСОБА_11 та ОСОБА_4 було укладено договір купівлі - продажу, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Зілковською К. А., зареєстрований в реєстрі за № 805 про продаж квартири АДРЕСА_4 .

Як вказує позивач, коли вона дізналась про вказані правочини, то звернулась з позовом до суду, про визнання вказаних правочинів недійсними та скасування їх реєстрації.

Також, позивач вказала, що рішенням Малиновського районного суду міста Одеси у справі №521/3654/13-ц, від 01 квітня 2014 року, її позов було задоволено та визнано договори купівлі-продажу квартири АДРЕСА_4 , від 05 травня 2011 року, укладений між ОСОБА_9 , ОСОБА_8 та ОСОБА_11 та, від 23 серпня 2012 року, укладений між ОСОБА_11 та ОСОБА_4 , недійсними; державну реєстрацію прав ОСОБА_11 та ОСОБА_4 на квартиру АДРЕСА_6 було скасовано.

Також, позивач вказала, що вказане рішення Малиновського районного суду м. Одеси, від 01 квітня 2014 року, у справі №521/3654/13-ц, апеляційним судом Одеської області, від 27 травня 2014 року, було скасовано та ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України, від 03.09.2014 року, вказане рішення апеляційного суду Одеської області, від 27 травня 2014 року, було залишено без змін.

При цьому позивач звертає увагу на те, що, суди апеляційної та касаційної інстанції у своїх висновках констатували, що право Позивача підлягає захисту, шляхом витребування майна з чужого незаконного володіння із застосуванням механізму, передбаченого ст. ст. 387, 388 ЦК України (віндикація) та, що матеріали та обладнання є складовою частиною належної їй на праві власності квартири, а тому, до введення в експлуатацію вона є власницею матеріалів і обладнання, які використовувались під час будівництва.

А тому, позивач звернулася з зазначеним позовом до суду та просила витребувати на користь ОСОБА_3 квартиру АДРЕСА_3 , з чужого незаконного володіння ОСОБА_4 та стягнути судові витрати, у розмірі 9605,00 грн. (а.с.2-9).

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог, просила в задоволенні позову відмовити.

Також, від відповідача надійшов відзив на позов, в якому відповідачем зазначено, що позовні вимоги позивача не визнає, вважає їх безпідставними, необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають в повному обсязі, з огляду на наступне.

Відповідач у відзиві вказала, що, вона стала власником квартири, на підставі договору купівлі-продажу, укладеного 23 серпня 2012 року між нею та ОСОБА_11 , відповідно до якого ОСОБА_4 стала власницею трикімнатної квартири за адресою: АДРЕСА_3 .

Вказаний договір було посвідчено приватним нотаріусом, після чого, її право власності на вказану квартиру, було зареєстровано в КП «ОМБТІ та РОН».

Перед укладенням між нею та ОСОБА_11 , договору, між ОСОБА_11 та ТОВ «Інвестсистеми 2020» було укладено кредитний договір та іпотечний договір, за яким зазначена квартира була предметом іпотеки.

У зв`язку з неспроможністю виконати кредитні зобов`язання, ОСОБА_11 було продано вказану квартиру їй.

Крім того, відповідачка вказала, що в провадженні Малиновського районного суду міста Одеси знаходилась справа №521/3654/13-ц, за позовом ОСОБА_10 до ОСОБА_9 , ОСОБА_8 , ОСОБА_11 та ОСОБА_4 , рішенням суду, від, 01 квітня 2014 року, її позов було задоволено та визнано договори купівлі-продажу квартири недійсними і було скасовано державну реєстрацію прав на квартиру.

Також, відповідачка вказала, що вказане рішення Малиновського районного суду м. Одеси, від 01 квітня 2014 року, у справі №521/3654/13-ц, апеляційним судом Одеської області, від 27 травня 2014 року, було скасовано та ухвалено нове рішення, про відмову у задоволенні позову ОСОБА_12 ..

Ухвалою, від 03.09.2014 року, Вищий спеціалізований суд України, вказане рішення апеляційного суду Одеської області, від 27 травня 2014 року, залишив без змін.

З вимогами Позивача відповідач ОСОБА_4 не погоджується та вказує, що вона є добросовісним набувачем і на законних підставах набула право власності на квартиру АДРЕСА_4 та отримала свідоцтво про право власності на нерухоме майно.

Також, відповідач не погоджується з доводами позивача, заявленими в позові стосовно того, що позивач вказала у позовній заяві, що вона звернулася за допомогою для введення квартири в експлуатацію до громадян ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , які скористалися ситуацією і у судовому порядку визнали за собою право власності на квартиру, присвоївши їй адресу: АДРЕСА_3 та зрозумівши, що вона стала жертвою обману, нею було вжито заходи, спрямовані на оскарження рішення, від 31.01.2011 року по справі за №1519/2-4788/11.

Вказані твердження, на думку відповідача, не відповідають дійсності, оскільки, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 звернулися до суду за захистом своїх прав та інтересів з позовом до ОСОБА_10 , про усунення перешкод у користуванні та визнання права власності, мотивуючи тим, що 20 серпня 2007 року між ОСОБА_8 та ОСОБА_10 (дошлюбне призвіще якої - ОСОБА_10) був укладений договір позики, за умовами якого: ОСОБА_10 отримала від ОСОБА_8 50 000 доларів США для будівництва квартири та зобов`язалась повернути борг до 01 січня 2008 року.

Також, посилаючись на умови договору позики, вона вказала, що за умовами договору, у випадку невиконання своїх зобов`язань за розпискою, позивачка зобов`язалась передати ОСОБА_8 у приватну власність новозбудовану квартиру АДРЕСА_6 .

Позивач борг не повернула і у лютому 2008 року надала розписку про те, що, дозволяє ОСОБА_8 добудувати квартиру за власні кошти з наступним оформленням права приватної власності на його, ОСОБА_8 , ім`я.

Оскільки Позивач свої зобов`язання так і не виконала, то ОСОБА_8 та ОСОБА_9 звернулися до суду за захистом своїх прав та інтересів.

В серпні 2008 року ОСОБА_10 було надано дозвіл ОСОБА_8 на реєстрацію оскаржуваної квартири в органах МБТІ на його власне прізвище, про що свідчить копія розписки, від 20.08.2008 року.

Крім того, на представлення своїх інтересів по справі в Малиновському районному суді м. Одеси, ОСОБА_10 уповноважила гр. ОСОБА_13 вести її судові справи, із усіма правами, наданими законом позивачу, вілповідачу, третій особі, потерпілому, в тому числі з правом повної або часткової відмови від позовних вимог, визнання позову тощо, що підтверджується копією довіреності, від 11.01.2008 року, посвідченої приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Одеської області Гашовою В.В. та зареєстрованої в реєстрі за №79.

В судовому засіданні по вказаній справі, за позовом ОСОБА_8 та ОСОБА_9 до ОСОБА_10 , про визнання права власності, яке відбулося 31 січня 2011 року, представник ОСОБА_10 - ОСОБА_13 позовні вимоги позивачів ( ОСОБА_8 та ОСОБА_9 ) визнав у повному обсязі.

Тому, на думку відповідача, твердження Позивача про те, що квартира за АДРЕСА_4 вибула з володіння не з її волі, а іншим шляхом не відповідає дійсності та спростовується наведаними до відзиву доказами, а саме: розпискою, від 20.08.2007 року, розпискою від 20.08.2008 року, розпискою від 07.02.2008 року та довіреністю, від 11.01.2008 року.

Також, відповідач зазначила, що вказане рішення Малиновського районного суду м. Одеси, від 31.01.2011 року по справі ОСОБА_10 не оскаржувала.

Апеляційний суд Одеської області 22.05.2012 року скасував заочне рішення Малиновського районного суду м. Одеси по справі, від 31.01.2011 року та відмовив у задоволенні позовних вимог ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , з підстав, що об`єкт (квартира АДРЕСА_6 ) не було введено до експлуатації, було прийнято не за апеляційною скаргою позивачки ОСОБА_10 , а за апеляційною скаргою представника Одеської міської ради.

Відповідач також вказала, що жодних документів та доказів, які б підтверджували право власності Позивача ОСОБА_10 на квартиру АДРЕСА_4 , яке, як вказує відповідач: нібито вибуло не за її волею, а у зв`язку з порушенням її прав, як власника майна, Позивач ОСОБА_10 , не надає.

На думку відповідача, в підтвердження своєї власності, на оскаржувану квартиру, Позивач ОСОБА_10 надає тільки технічний паспорт, від 18 квітня 2012р., відповідно до якого, без жодних правових підстав Позивач ОСОБА_10 до своєї квартири, площею 28,4 кв. м. включила її, відповідача ОСОБА_4 , квартиру.

На думку відповідачки, позивач не є навіть власником матеріалів та обладнання, які використовувалися при будівництві квартири АДРЕСА_4 .

Також, відповідач коментуючи те, що в позовній заяві Позивач вказала, що факт здійснення реконструкції нерухомого майна Позивачем, досліджувався органом місцевого самоврядування, що вбачається з розпорядження Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради «Про приведения об`єкту нерухомого майна до попереднього стану за адресою: АДРЕСА_8 », зазначила про наступне.

Відповідач вказала, що дане питання було предметом розгляду у cпpaвi №521/14693/13-ц, за позовом Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради до ОСОБА_10 , за участю третіх ociб: Одеської міської ради, ОСОБА_4 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Топ Фінанс», про зобов`язання привести самочинно збудований об`ект нерухомого майна до попереднього стану.

19.08.2015 року Малиновським районним судом м. Одеси було прийнято рішення, по вищевказаній cпpaвi, яким позов Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради залишено без задоволення. Дане рішення ніким не оскаржувалось.

На думку відповідача, вказаним рішенням, в черговий раз визнано право власності ОСОБА_4 на квартиру АДРЕСА_4 , та, цим же рішенням було встановлено, що Відповідач є добросовісним набувачем cпipної квартири за відплатним договором.

Також, по даній cпpaвi було залучено до участі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: правонаступника третьої особи: ПАТ АБ «Порто-Франко» - ТОВ «Фінансова компанія «Топ Фінанс», яка заперечувала в задоволенні позову з посиланням на те, що є правонаступником ПАТ АБ «Порто-Франко», яке звернулося до ОСОБА_10 з позовом про визнання права власності на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1 .

Правонаступник ПАТ АБ "Порто-Франко" на сьогоднішній день є власником квартири АДРЕСА_1 , що підтверджується Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси, від 15.06.2010 року, по cпpaвi №2-767/10.

Посилаючись на вказане рішення, відповідач вказала, що, відповідно до вказаного рішення Малиновського районного суду м. Одеси, від 15.06.2010 року, по cпpaвi №2-767/10, позов АКБ «Порто-Франко» до ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , про стягнення заборгованості, задоволено в повному обсязі та, судом вирішено визнати за АКБ «Порто-Франко» право власності на предмет іпотеки - нерухоме майно: однокімнатну квартиру, за адресою: АДРЕСА_8 , загальною площею 28,4 кв.м., житловою площею 14,3 кв.м.

В контексті вказаного, відповідач, посилаючись, на ч. 4 ст. 82 ЦПК України, вказала, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адмінстративній cпpaвi, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді iншої справи, у якій беруть участь ті caмi особи, або особа, щодо якої вcтaнoвлeнi цi обставини, якщо інше не встановлено законом.

Також, відповідач акцентувала увагу на тому, що Позивач ОСОБА_16 на сьогоднішній день не є навіть власником квартири АДРЕСА_1 , загальною площею - 28,4 кв.м.

Крім того, відповідач, коментуючи позовні вимоги щодо того, що на підтвердження своїх позовних вимог Позивач вказує, що у квітні 2019 року невідомі особи увійшли до квартири АДРЕСА_1 та в примусовому порядку здійснили виселення її, зазначає, що, вказане позивачем не відповідає дійсності, оскільки у квітні 2019 року саме вона: ОСОБА_4 увійшла до своєї квартири АДРЕСА_4 , а не до квартири АДРЕСА_3 .

Також, відповідач посилається на те, що в провадженні Малиновського районного суду знаходилась справа №521/420/13-ц за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_10 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Малиновська районна адміністрація Одеської міської ради, в особі органу опіки та піклування, про усунення перешкод у користуванні квартирою, шляхом виселення.

05.11.2015 року Малиновським районним судом м. Одеси було винесено рішення по зазначеній справі, яким позов ОСОБА_4 було задоволено повністю. На дане рішення позивачкою було подано апеляційну скаргу.

Ухвалою, від 27.03.2017 року, Апеляційний суд Одеської області рішення Малиновського районного суду м. Одеси, від 05.11.2017 року, за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_10 , про усунення перешкод у користуванні квартирою, шляхом виселення, залишено без змін, а апеляційну скаргу - відхилено.

Крім того, відповідач вказує, що 10 грудня 2018 року Верховним судом, у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду було прийнято остаточне рішення по справі №521/420/13-ц, постанову, якою, касаційну скаргу Позивача залишено без задоволення, а рішення Малиновського районного суду м. Одеси, від 05.11.2015 року та ухвалу Апеляційного суду Одеської області, від 27.03.2017 року, залишено без змін.

Також, відповідач вказує, що в Постанові, від 10.12.2018 року, по справі №521/420/13-ц, Верховний суд зазначив, що саме ОСОБА_4 є повноправним власником квартири АДРЕСА_6 , на підставі договору купівлі-продажу, правомірність якого встановлена судовим рішенням. Даних про те, що у відповідача (позивача по даній справі) на законних підставах виникло право власності чи право користування квартирою АДРЕСА_4 , матеріали справи не містять.

Окрім того, відповідач не погоджується з нормативним обгрунтуванням вимог позивача, а саме, що спірне майно вибуло з володіння Позивача поза її волею, іншим шляхом.

Так, посилаючись на ст. 387 ЦК України, відповідно до якої: власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним, відповідач вказує, що тільки і лише власник може витребувати своє майно від особи, яка незаконно заволоділа майном, але Позивач не є власником квартири АДРЕСА_6 та не була ним, жодних доказів та правовстановлюючих документів на підставі яких вона є, чи була власником оскаржуваної квартири, позивач не надала.

Посилаючись на вищевикладене, відповідач просила суд, в задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі (а.с. 80-88).

Суд, оцінивши доводи позивача та відповідача, встановивши обставини, якими обґрунтовуються вимоги позивача, з`ясувавши характер та взаємовідносини сторін, визначившись щодо правовідносин, зумовлених встановленими фактами, а також щодо правових норм, якими врегульовано ці правовідносини, приходить до наступного.

Судом встановлено, що 09.02.2007 року АКБ «Порто - Франко» уклав з гр. ОСОБА_14 кредитний договір № 298/2 - 07, відповідно до якого ОСОБА_14 отримала кредит на покупку нерухомості, у розмірі 65000,00 доларів США, на термін до 08.02.2014року, зi сплатою 14 % річних за користування кредитними коштами. (а.с.147)

У той же день, 09.02.2007 року, на підставі Договору кyпівлі - продажу нерухомого майна, ОСОБА_14 було придбано за кошти банку, нерухоме майно: ізольовану квартиру під АДРЕСА_1 , загальною площею 28,4 кв.м., житловою площею 14,3 кв.м. (а.с.26-27,147)

Також, у той же день, 09.02.2007 року, в забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, від 09.02.2007 року, АКБ «Порто - Франко» уклав з гр. ОСОБА_14 іпотечний договір з наданням в iпотеку банку нерухомого майна: ізольованої квартири, під АДРЕСА_3 будинку під АДРЕСА_9 , загальною площею 28,4 кв.м., житловою площею 14,3 кв.м. (а.с.147)

Крім того, 21.03.2007 року, АКБ «Порто - Франко» уклав з гр. ОСОБА_14 додаткову угоду №1 до кредитного договору № 298/2 - 07, відповідно до якого ОСОБА_14 змінено суму кредиту на 93122,11 доларів США. (а.с.147)

Також, 28.02.2007 року АКБ «Порто - Франко» уклав з гр. ОСОБА_14 кредитний договір № 501/3 - 07, відповідно до якого, ОСОБА_14 отримала кредит на покупку автомобіля, у розмірі 38000,00 доларів США, на термін до 06.05.2008року, зi сплатою 14 % річних за користування кредитними коштами (а.с.147)

У зв`язку з несплатою ОСОБА_14 боргу за вказаними кредитними договорами, АКБ «Порто-Франко» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_14 та її поручителя ОСОБА_15 .

15.06.2010 року, рішенням Малиновського районного суду м. Одеси по справі №2-767/10 позов Акціонерного комерційного банку «Порто-Франко» до ОСОБА_14 , поручителя ОСОБА_15 , про стягнення заборгованості було задоволено в повному обсязі та: 1. Визнано за АКБ «Порто-Франко» право власності на предмет іпотеки - нерухоме майно однокімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_8 загальною площею 28,4 кв.м., житловою площею 14,3 кв.м.

2. Стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_14 , ОСОБА_15 залишок заборгованості за кредитним договором № 501/3 - 07 від 28.02.2007 року та кредитним договором № 298/2 - 07 від 09.02.2007року в розмірі 129 587, 09 доларів США, що за офіційним курсом НБУ становить І038199,93 грн. на користь Акціонерного комерційного банку «Порто-Франко» (а.с.148).

Згідно до Дублікату Договору кyпівлі - продажу нерухомого майна, від 09.02.2007 року, ОСОБА_14 , квартири, під АДРЕСА_4 , загальною площею 28,4 кв.м., житловою площею 14,3 кв.м., дублікат договору купівлі-продажу, від 09.02.2007 року, отримала 23.04.2012року, замість втраченого договору купівлі-продажу, ОСОБА_10 (а.с.26-27)

Також, на підставі вказаного Дублікату договору купівлі-продажу, від 09.02.2007 року, отриманого нею 23.04.2012 року, замість втраченого договору купівлі-продажу, ОСОБА_10 , 24.04.2012 року зареєструвала в КП «ОМБТІ та РОН» вказану квартиру на ОСОБА_14 (а.с.28)

Відповідно до наданої до суду позивачкою ОСОБА_3 , копії технічного паспорту, від 16.02.2007 року, на квартиру, під АДРЕСА_4 , загальною площею 28,4 кв.м., житловою площею 14,3 кв.м., квартира належить ОСОБА_14 (а.с.29-30).

Згідно до наданої до суду позивачкою ОСОБА_3 , копії технічного паспорту на квартиру, під АДРЕСА_1 , вказана квартира містить інший розмір, а саме: загальну площу 213,2 кв.м., житлову площу 66,3 кв.м., власником її на дату - 18.04.2012 року, вказано ОСОБА_14 (а.с.29-30).

Згідно наданої до суду позивачкою ОСОБА_3 , копії Свідоцтва про народження дитини, в м. Одесі, ІНФОРМАЦІЯ_4 народився ОСОБА_7 , його батьки: батько - ОСОБА_17 , мати - ОСОБА_10 , громадянка Молдови (а.с.21)

Відповідно до наданої до суду позивачкою ОСОБА_3 , копії Свідоцтва про народження дитини, в м. Одесі, ІНФОРМАЦІЯ_5 народилася ОСОБА_5 , її батьки: батько - ОСОБА_17 , мати - ОСОБА_10 , громадянка Молдови (а.с.22)

Згідно наданої до суду позивачкою ОСОБА_3 , копії Свідоцтва про народження дитини, в м. Одесі, ІНФОРМАЦІЯ_6 народилася ОСОБА_6 , її батьки: батько - ОСОБА_17 , мати - ОСОБА_10 , громадянка України (а.с.20)

Відповідно до наданої до суду позивачкою ОСОБА_3 , копії Свідоцтва про розірвання шлюбу, в м. Одесі, розірвано шлюб 24 червня 2010 року між ОСОБА_17 та ОСОБА_10 , після розірвання шлюбу, залишено дружині прізвище ОСОБА_10 (а.с.25)

Згідно наданої до суду позивачкою ОСОБА_3 , копії Свідоцтва про шлюб, в м. Одесі, 30 квітня 2015 року зареєстровано шлюб між громадянином ОСОБА_20 , ІНФОРМАЦІЯ_7 та ОСОБА_10 , що народилася ІНФОРМАЦІЯ_8 в Республіці Молдова. Після укладення шлюбу, прізвище дружини - ОСОБА_10 (а.с.24)

Відповідно до наданої до суду позивачкою ОСОБА_3 , копії паспорту, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , уродженка Молдови, зареєстрована в квартирі, під № 2 в будинку, під АДРЕСА_9 , з 11.08.2008року. Паспорт отримала 20.05.2015 року. (а.с.15-17)

Виходячи з аналізу вивчених у судовому засіданні документів, позивачка в період з 2001 року по 30.04.2015 року мала прізвище ОСОБА_10 , а після укладення шлюбу 30.04.2015 року, отримала прізвище ОСОБА_10 .

Проте, яким чином, в період з 2001 року по 30.04.2015 року, маючи прізвище ОСОБА_10 , вона користувалась і дошлюбним прізвищем ОСОБА_10 , доказів до суду нею не надано та документів, які б підтверджували її прізвище, як ОСОБА_10 , одночасно з прізвищем ОСОБА_10 , в указаний період часу, не надано.

Між тим, і кредитні договори в 2007 році, і договір купівлі - продажу квартири АДРЕСА_1 та складається з однієї житлової кімнати, загальною площею - 28,4 кв. м., нею укладались не як ОСОБА_10 , а як ОСОБА_10 , у той же час, в Свідоцтвах про народження дітей, в 2001 року, в 2004 року та в 2008 року вказано матір - ОСОБА_10 .

Судом також встановлено, що в провадженні Малиновського районного суду м. Одеси знаходилась справа № 521/3654/13-ц за позовом ОСОБА_12 до ОСОБА_11 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_4 , Комунального підприємства "Бюро технічної інвентаризації Одеської міської ради", Реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції, про визнання договору купівлі-продажу квартири недійсними і скасування державної реєстрації.

Рішенням, від 01.04.2014 року, Малиновським районним судом м. Одеси позов ОСОБА_10 до ОСОБА_11 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_4 , Комунального підприємства "Бюро технічної інвентаризації Одеської міської ради", Реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції про визнання договору купівлі-продажу квартири недійсними і скасування державної реєстрації, було задоволено повністю.

27.05.2014 року Апеляційний суд Одеської області скасував рішення суду першої інстанції, від 01.04.2014 року та ухвалив нове рішення, про відмову в задоволенні позову ОСОБА_12 .(а.с. 142-144)

На рішення Апеляційного суду Одеської області, від 27.05.2014 року, ОСОБА_10 було подано касаційну скаргу. Ухвалою, від 03.09.2014 року Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ, касаційну скаргу ОСОБА_10 відхилив, а рішення Апеляпійного суду Одеської області, від 27.05.2014 року, залишив без змін. (а.с. 145)

Щодо тверджень позивача про те що вона стала жертвою обману, та нею було вжито заходи, спрямовані на оскарження рішення, від 31.01.2011 року, по справі за №1519/2-2779/11, суд зазначає про таке.

Згідно до копії позову, долученого до матеріалів справи, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , звернулися до суду за захистом своїх прав та інтересів з позовом до ОСОБА_10 , про усунення перешкод у користуванні та визнання права власності, мотивуючи тим, що 20 серпня 2007 року між ОСОБА_8 та ОСОБА_10 (дошлюбне призвіще - ОСОБА_10 ), був укладений договір позики, за умовами якого, Позивач отримала у борг 50000 доларів США для будівництва квартири та зобов`язалась повернути борг до 01 січня 2008 року, але, борг не повернула (а.с.193-194).

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси по справі №1519/2-2779/11, встановлено, що, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , звернулися до суду за захистом своїх прав та інтересів з позовом до ОСОБА_10 , про усунення перешкод у користуванні та визнання права власності, мотивуючи тим, що 20 серпня 2007 року між ОСОБА_8 та ОСОБА_10 (дошлюбне призвіще - ОСОБА_10 ), був укладений договір позики, за умовами якого, Позивач отримала у борг 50000 доларів США для будівництва квартири та зобов`язалась повернути борг до 01 січня 2008 року та не повернула.

У випадку невиконання своїх зобов`язань за розпискою, Позивачка зобов`язалась передати ОСОБА_8 у приватну власність новозбудовану квартиру АДРЕСА_6 (а.с.108).

Позивач борг не повернула і у лютому 2008 року надала розписку про те, що дозволяє ОСОБА_8 добудувати квартиру за власні кошти з наступним оформленням права приватної власності на ім`я ОСОБА_8 (а.с.109).

ОСОБА_8 та ОСОБА_9 звернулися до суду за захистом своїх прав та інтересів, аргументуючи тим, що ОСОБА_10 свої зобов`язання за позикою не виконала.

Також, в серпні 2008 року ОСОБА_10 - позивачем по справі, було надано дозвіл ОСОБА_8 на реєстрацію оскаржуваної квартири в органах МБТІ та реєстрацію її на його власне прізвище, про що свідчить копія розписки, від 20.08.2008 року (а.с.110).

Крім того, на представлення своїх інтересів по справі №1519/2-2779/11 в Малиновському районному суді м. Одеси, позивач по справі ОСОБА_10 уповноважила гр. ОСОБА_13 вести її судові справи, із усіма правами, наданими законом позивачу, вілповідачу, третій особі, потерпілому, в тому числі з правом повної або часткової відмови від позовних вимог, визнання позову тощо, що підтверджується копією довіреності, від 11.01.2008 року, посвідченої приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Одеської області Гашовою В.В. та зареєстрованої в реєстрі за №79 (а.с.231).

В судовому засіданні по справі №1519/2-2779/11 за позовом ОСОБА_8 та ОСОБА_9 до ОСОБА_10 , про визнання права власності, яке відбулося 31 січня 2011 року, представник Позивача ОСОБА_10 - ОСОБА_13 позовні вимоги позивачів ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , визнав у повному обсязі (а.с.103-104).

Вказане рішення Малиновського районного суду м. Одеси, від 31.01.2011 року, по справі №1519/2-2779/11, ОСОБА_10 не оскаржувала.

За апеляційною скаргою не Позивача ОСОБА_10 , а представника Одеської міської ради, Апеляційний суд Одеської області 22.05.2012 року скасував заочне рішення Малиновського районного суду м. Одеси по справі №1519/2-2779/11, від 31.01.2011 року та відмовив у задоволенні позовних вимог ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , з підстав, що об`єкт (квартира АДРЕСА_6 ) не було введено до експлуатації.

Щодо заяви Позивача, що Малиновською районною адміністрацією Одеської міської ради досліджувалось питання кому саме належить новозбудована квартира і це вбачається з розпорядження Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради «Про приведения об`єкту нерухомого майна до попереднього стану за адресою: АДРЕСА_8 », суд зазначає про таке.

25.05.2011 року, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 було укладено з ОСОБА_11 договір купівлі - продажу, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Марченко А. М., зареєстрований в реєстрі за № 381, про продаж квартири АДРЕСА_4 .

23.08.2012 року, між ОСОБА_11 та ОСОБА_4 було укладено договір купівлі - продажу, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Зілковською К. А., зареєстрований в реєстрі за № 805, про продаж квартири АДРЕСА_4 .

Перед укладенням між ОСОБА_4 та ОСОБА_11 , договору, зазначена квартира АДРЕСА_4 , була предметом іпотеки, оскільки, між ОСОБА_11 та ТОВ «Інвестсистеми 2020» було укладено кредитний договір та іпотечний договір, від 06.10.2011 року (а.с.99 -102) .

Також, право власності ОСОБА_4 на вказану квартиру, було зареєстровано в КП «ОМБТІ та РОН».

19.08.2015 року Малиновським районним судом м. Одеси було прийнято рішення, по cпpaвi №521/14693/13-ц, за позовом Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради до ОСОБА_10 , за участю третіх ociб: Одеської міської ради, ОСОБА_4 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Топ Фінанс», про зобов`язання привести самочинно збудований об`єкт нерухомого майна до попереднього стану. Вказаним рішенням, позов Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради, було залишено без задоволення.

Також, вказаним рішенням, визнано право власності ОСОБА_4 на квартиру АДРЕСА_4 , та, цим же рішенням було встановлено, що Відповідач є добросовісним набувачем cпipної квартири за відплатним договором.

Крім того, по даній cпpaвi було залучено до участі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: правонаступника третьої особи: ПАТ АБ «Порто-Франко» - ТОВ «Фінансова компанія «Топ Фінанс», яка заперечувала в задоволенні позову з посиланням на те, що є правонаступником ПАТ АБ «Порто-Франко», яке звернулося до ОСОБА_10 з позовом про визнання права власності на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1 .(а.с.149-150)

Також, відповідно до заочного рішення Малиновського районного суду м. Одеси, від 15.06.2010 року, по cпpaвi №2-767/10, позов АКБ «Порто-Франко» до ОСОБА_14 , поручителя ОСОБА_15 , про стягнення заборгованості, задоволено в повному обсязі та вирішено визнати за АКБ «Порто-Франко» право власності на предмет іпотеки - нерухоме майно: однокімнатну квартиру, за адресою: АДРЕСА_8 , загальною площею 28,4 кв.м., житловою площею 14,3 кв.м.(а.с.147-148)

Тобто, згідно вказаного рішення, на однокімнатну квартиру, за адресою: АДРЕСА_8 , загальною площею 28,4 кв.м., житловою площею 14,3 кв.м. визнано право власності за АКБ «Порто-Франко», правонаступником якого є ТОВ «Фінансова компанія «Топ Фінанс».(а.с.147-148)

Також, в провадженні Малиновського районного суду знаходилась справа №521/420/13-ц за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_10 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Малиновська районна адміністрація Одеської міської ради, в особі органу опіки та піклування, про усунення перешкод у користуванні квартирою, шляхом виселення.

05.11.2015 року Малиновським районним судом м. Одеси було винесено рішення по зазначеній справі, яким позов ОСОБА_4 було задоволено повністю (а.с.151-153).

На вказане рішення позивачкою було подано апеляційну скаргу.

Ухвалою, від 27.03.2017 року, Апеляційний суд Одеської області рішення Малиновського районного суду м. Одеси, від 05.11.2017 року, за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_10 , про усунення перешкод у користуванні квартирою, шляхом виселення, залишено без змін, а апеляційну скаргу - відхилено (а.с.151-153).

Крім того, 10 грудня 2018 року Верховним судом, у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду було прийнято постанову по справі №521/420/13-ц, якою, касаційну скаргу Позивача залишено без задоволення, а рішення Малиновського районного суду м. Одеси, від 05.11.2015 року та ухвалу Апеляційного суду Одеської області, від 27.03.2017 року, залишено без змін (а.с.156-157).

Також, в Постанові, від 10.12.2018 року, по справі №521/420/13-ц, Верховний суд зазначив, що саме ОСОБА_4 є власником квартири АДРЕСА_6 , на підставі договору купівлі-продажу, правомірність якого встановлена судовим рішенням.

Окрім того, згідно свідоцтва про право власності, Індексний № НОМЕР_1 , відповідач ОСОБА_4 є власником квартири АДРЕСА_4 . (а.с. 34)

Таким чином, виходячи з вивчених у судовому засіданні матеріалів справи, суд приходить до висновку, що даних про те, що у позивача по даній справі, на законних підставах виникло право власності чи право користування квартирою АДРЕСА_4 , матеріали справи не містять.

Також, під час розгляду справи по суті, доказів того, що квартира АДРЕСА_4 , вибула з володіння Позивача поза її волею, до суду не було надано, як і не було надано доказів того, що Позивач була, або є власником квартири АДРЕСА_6 .

Надана до суду позивачкою ОСОБА_3 , копія технічного паспорту на квартиру під АДРЕСА_1 , в якій вказано, що вказана квартира містить загальну площу 213,2 кв.м., житлову площу 66,3 кв.м., та, що власником її на дату - 18.04.2012 року, вказано ОСОБА_14 (а.с.29-30), суд не може прийняти, як доказ, оскільки технічний паспорт не являється правовстановлюючим документом на нерухоме майно.

Відповідно до ст. 387 ЦК України, власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Проте, судом встановлено, що позивач не є власником квартири АДРЕСА_4 .

Тому, твердження Позивача про те, що квартира за АДРЕСА_4 вибула з володіння не з її волі, а іншим шляхом, спростовується наведеними вище доказами.

Згідно ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ч.І ст.317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ст. 321 ЦК України).

Згідно ч. 5 ст. 81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Позивачем не було надано доказів до суду стосовно того, що вона, на підставі правовстановлюючих документів, є чи була власником оскаржуваної квартири.

Щодо заяви позивача про поновлення строків звернення до суду та заяви відповідача, про застосування наслідків пропуску строку позовної давності, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Відповідно до ст. 257 ЦПК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Відповідно до статті 253 ЦК України, перебіг строку починається з наступного дня, після відповідної календарної дати, або настання події, з якою пов`язано його початок.

За загальним правилом, перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася, або могла довідатися про порушення свого права, або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Протягом трьох років (загального строку позовної давності), право звернення до суду, позивачем було реалізовано, оскільки позивач неодноразово звертався до суду з позовами стосовно одного і того ж майна: квартири за АДРЕСА_4 .

Тобто, як встановлено в судовому засіданні, позивач зверталась з позовом до суду стосовно того ж майна, але вимоги зазначала інші.

Виходячи з системного аналізу наведених норм права та обставин, встановлених судом, з урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що при зверненні 29.05.2019р. з позовом до суду позивачем не було пропущено строк позовної давності.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Частиною 2 статті 78 ЦПК України зазначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Віндикаційний позов - це позов неволодіючого власника до володіючого не власника про витребування та повернення майна, при якому позивач повинен доказати факт існування права власності, та де незаконне володіння - це володіння без відповідної правової підстави.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України, кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Також, і ч.1 ст. 15 ЦК України, передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно статті 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин, суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким чином, суд, з огляду на зібрані у справі докази, приходить до висновку щодо не доведення позивачем своїх позовних вимог до відповідача, а тому, жодних правових підстав для задоволення позову не має.

Згідно ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 1-18, 76-82, 95, 141, 263-265, 268, 354, 355 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про витребування на користь ОСОБА_3 (РНОКПП - НОМЕР_2 ) квартири АДРЕСА_6 , з чужого незаконного володіння ОСОБА_4 та стягнення судових витрат, у розмірі 9605,00 гривень,- відмовити.

Рішення може бути оскаржено, в порядку та строки, передбачені ст.ст. 354, 355 ЦПК України.

Повний текст рішення виготовлено та підписано 06 грудня 2019 року.

Суддя: Н.В. Мирончук