ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 грудня 2019 року

м. Харків

Справа № 642/5402/19

Провадження № 22-ц/818/4928/19

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - судді Бровченка І.О.,

суддів: Колтунової А. І., Бурлака І.В.,

учасники справи:

заявник - ОСОБА_1 ,

боржник - Державне підприємство Міністерства оборони України «Харківський завод залізобетонних виробів»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Ленінського районного суду м. Харкова від 14 серпня 2019 року в складі судді Євтіфієва В.М.

В С Т А Н О В И В :

У серпні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про видачу судового наказ про стягнення з боржника нарахованої, але не виплаченої заробітної плати у розмірі 18482,25 грн та середнього заробітку за час затримки розрахунку у розмірі 172960,23 грн Судові витрати просив покласти на боржника.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Харкова від 14 серпня 2019 року відмовлено у прийнятті заяви ОСОБА_1 про видачу судового наказу в частині стягнення з Державного підприємства Міністерства оборони України «Харківський завод залізобетонних виробів» середнього заробітку за час затримки розрахунку.

Відкрито наказне провадження за заявою ОСОБА_1 про видачу судового наказу за вимогою про стягнення з Державного підприємства Міністерства оборони України «Харківський завод залізобетонних виробів» нарахованої, але не виплаченої заробітної плати.

04 вересня 2019 року ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку подав апеляційну скаргу на вищезазначену ухвалу, в якій просить ухвалу Ленінського районного суду м. Харкова від 14 серпня 2019 року скасувати в частині відмови у прийнятті заяви про видачу судового наказу в частині стягнення з Державного підприємства Міністерства оборони України «Харківський завод залізобетонних виробів» середнього заробітку за час затримки розрахунку.

Апеляційна скарга мотивована тим, що ухвала є незаконною, постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що у період з 06 березня по 28 липня 2017 року перебував у трудових відносинах з Державним підприємством Міністерства оборони України «Харківський завод залізобетонних виробів». Під час перебування у трудових відносинах боржником була нарахована, однак не виплачена заробітна плата в розмірі 18482,25 грн, що підтверджується довідкою від 18 січня 2018 року. На підставі даних реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, копія довідки додається, проведено розрахунок середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні.

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 16 вересня 2019 року клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження задоволено. Поновлено ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження. Відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Ленінського районного суду м. Харкова від 14 серпня 2019 року по цивільній справі за заявою ОСОБА_1 про видачу судового наказу за вимогою про стягнення з Державного підприємства Міністерства оборони України «Харківський завод залізобетонних виробів» нарахованої, але не виплаченої заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку.

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 24 вересня 2019 року закінчено підготовку апеляційного розгляду цивільної справи за заявою ОСОБА_1 про видачу судового наказу за вимогою про стягнення з Державного підприємства Міністерства оборони України «Харківський завод залізобетонних виробів» нарахованої, але не виплаченої заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку.

Призначено цивільну справу до розгляду судом апеляційної інстанції в приміщенні Харківського апеляційного суду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до частини першоїстатті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіряючи законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України - в межах доводів та вимог апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, за таких підстав.

Відмовляючи у прийнятті заяви про видачу судового наказу, суд першої інстанції керувався положеннями п. 4 ч. 3 ст. 163 ЦПК України, згідно якої, до заяви про видачу судового наказу додаються інші документи або їх копії, що підтверджують обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги та п. 1 ч. 1 ст. 165 ЦПК України, згідно якого, суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо заява подана з порушеннями вимог статті 163 цього Кодексу. Суд дійшов висновку, що в поданій ОСОБА_1 заяві та додатках відсутні докази на підтвердження обставин, якими заявник обґрунтовує свої вимоги в частині нарахування боржником середнього заробітку за час затримки розрахунку, таким чином, згідно вимог п. 1 ч. 1 ст. 165 ЦПК України слід відмовити у прийнятті заяви про видачу судового наказу в частині стягнення з боржника середнього заробітку за час затримки розрахунку.

В іншій частині вимог за змістом заява відповідає вимогам ст. 163 ЦПК України, підсудна Ленінському районному суду м. Харкова, до неї додані документи в обґрунтування вимог та копії документів, які належить надіслати боржникам, тому наявні встановлені законом підстави для відкриття наказного провадження по справі .

Проте такі висновки суду першої інстанції в оскарженій частині ухвали не відповідають вимогам закону.

Судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених частиною 1статтею 161 ЦПК України.

Пунктом 1 частини 1 ст. 161 ЦПК України визначено, що судовий наказ може бути видано, якщо, зокрема, заявлено вимогу про стягнення нарахованої, але не виплаченої працівникові суми заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку.

Статтею163 ЦПК України визначено форму і зміст заяви про видачу судового наказу.

Заява про видачу судового наказу подається до суду у письмовій формі та підписується заявником або його представником.

У заяві повинно бути зазначено:1) найменування суду, до якого подається заява; 2) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) (для фізичних осіб) заявника і боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України заявника та боржника, реєстраційний номер облікової картки платника податків заявника та боржника (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта заявника та боржника (для фізичних осіб - громадян України), а також офіційні електронні адреси та інші дані, якщо вони відомі заявнику, які ідентифікують боржника; 3) ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) представника заявника, якщо заява подається представником, його місце проживання або місцезнаходження; 4) вимоги заявника і обставини, на яких вони ґрунтуються; 5) перелік доказів, якими заявник обґрунтовує обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.

До заяви про видачу судового наказу додаються: 1) документ, що підтверджує сплату судового збору; 2) документ, що підтверджує повноваження представника, якщо заява підписана представником заявника; 3) копія договору, укладеного в письмовій (в тому числі електронній) формі, за яким пред`явлено вимоги про стягнення грошової заборгованості; 4) інші документи або їх копії, що підтверджують обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги.

Якщо заяву подано в електронній формі до боржника, який має зареєстровану офіційну електронну адресу, заявник у подальшому повинен подавати будь-які процесуальні та інші документи, пов`язані з розглядом його заяви виключно в електронній формі.

Заявник має право відкликати заяву про видачу судового наказу до її розгляду судом.

Частинами першою, другою ст. 165 ЦПК України передбачено, що суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо: 1) заява подана з порушеннями вимог статті 163 цього Кодексу; 2) заяву подано особою, яка не має процесуальної дієздатності, не підписано або підписано особою, яка не має права її підписувати, або особою, посадове становище якої не вказано; 3) заявлено вимогу, яка не відповідає вимогам статті 161 цього Кодексу; 4) наявні обставини, передбачені частиною першою статті 186 цього Кодексу; 5) з моменту виникнення права вимоги пройшов строк, який перевищує позовну давність, встановлену законом для такої вимоги, або пройшов строк, встановлений законом для пред`явлення позову в суд за такою вимогою; 6) судом раніше виданий судовий наказ за тими самими вимогами, за якими заявник просить видати судовий наказ; 7) судом раніше відмовлено у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 3-6 частини першої цієї статті; 8) із поданої заяви не вбачається виникнення або порушення права грошової вимоги, за якою заявником подано заяву про видачу судового наказу; 9) заяву подано з порушенням правил підсудності.

Про відмову у видачі судового наказу суддя постановляє ухвалу не пізніше десяти днів з дня надходження до суду заяви про видачу судового наказу.

Звертаючись з заявою про видачу судового наказу про стягнення з боржника нарахованої, але не виплаченої суми заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку, ОСОБА_1 мотивував свою заяву тим, що відповідно до записів в трудовій книжці у період з 06 березня по 28 липня 2017 року перебував у трудових відносинах з Державним підприємством Міністерства оборони України «Харківський завод залізобетонних виробів». Під час перебування у трудових відносинах йому була нарахована, але не виплачена заробітна плата в розмірі 18482,25 грн, що підтверджується доданою до заяви копією довідки від 18 січня 2018 року.

Як свідчать матеріали справи на підтвердження вимог заявник додав до заяви копію трудової книжки, якою підтверджено зазначені в заяві обставини, довідку т.в.о директора Державного підприємства Міністерства оборони України «Харківський завод залізобетонних виробів», копію довідки з даних реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування. (а.с. 4-8).

Так відповідно до довідки т.в.о директора Державного підприємства Міністерства оборони України «Харківський завод залізобетонних виробів» від 18 січня 2018 року, ОСОБА_1 працював енергетикомДержавного підприємства Міністерства оборони України «Харківський завод залізобетонних виробів» з 06 березня 2017 року, звільнений 28 липня 2017 року, заборгованість по заробітній платі станом на 18 січня 2018 року складає 18482,25 грн.(а.с. 7).

Також до заяви додана копія даних реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, індивідуальні дані про застраховану особу ОСОБА_1 (а.с. 8).

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України викладеній в постанові від 21 січня 2015 року, в справі №6-195цс14, не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, є підставою для відповідальності, передбаченої частиною першою статті 117 цього Кодексу.

Механізм здійснення відповідного розрахунку визначено Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100. Під час його проведення слід використовувати формулу, за якою обрахуванню підлягає період затримки за робочі дні з використанням даних про середній заробіток позивача, виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана дана виплата.

На підставі даних реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування Пенсійного фонду України, відповідно до положень Постанови Кабінету Міністрів України № 100 «Про затвердження порядку обчислення середньої заробітної плати» від 08 лютого 1995 року, заявником проведено розрахунок середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні, визначено, що середньоденна заробітна плата становить 345, 23 грн, період невиплати належної йому заробітної плати становить з 29 липня 2017 року по 31 липня 2019 року. Таким чином, сума середнього заробітку за час затримки розрахунку становить 172 960,23 грн.

Таким чином, форма і зміст заяви ОСОБА_1 про видачу судового наказу відповідають вимогам ст. 163 ЦПК України, до заяви про видачу судового наказу заявником додано копії документів, що підтверджують обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги.

Крім того, суд звертає увагу на те, що ст. 165 ЦПК України передбачено підстави для відмови у видачі судового наказу.

Разом із тим, керуючись положеннями п. 1 ч. 1 ст. 165 ЦПК України, суд дійшов висновку про відмову у прийнятті заяви ОСОБА_1 про видачу судового наказу в частині стягнення з Державного підприємства Міністерства оборони України «Харківський завод залізобетонних виробів» середнього заробітку за час затримки розрахунку.

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 5ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з ч. 1 ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції в оскарженій частині постановлена з порушенням норм процесуального права, у зв`язку з чим на підставі пункту 4 частини 1статті 379 ЦПК України підлягає скасуванню, а справа направленню до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 379, 381, 382, 383, 384, 390, 391 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Ухвалу Ленінського районного суду м. Харкова від 14 серпня 2019 року в оскарженій частині - скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 05 грудня 2019 року.

Головуючий - І.О. Бровченко

Судді: І.В. Бурлака

А.І. Колтунова