Постанова

Іменем України

16 січня 2019 року

м. Київ

справа № 577/3954/16-ц

провадження № 61-29599св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: АнтоненкоН. О. (суддя-доповідач), Журавель В. І., Крата В. І.,

учасники справи:

позивачі: ОСОБА_4, ОСОБА_5,

відповідач - ОСОБА_6,

третя особа - Конотопський міський відділ управління державної міграційної служби України в Сумській області,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_4, ОСОБА_5 на рішення апеляційного суду Сумської області від 17 липня 2017 року в складі колегії суддів: Семеній Л. І., Левченко Т. А., Ткачук С. С.,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2016 року ОСОБА_4, ОСОБА_5 звернулися до суду з позовом до ОСОБА_6 про визнання відповідача таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_1.

В обґрунтування заявлених вимог посилалися на те, що вони проживають та зареєстровані у спірній квартирі, разом з ними в квартирі зареєстрований ОСОБА_6, який є батьком ОСОБА_5 та колишнім чоловіком ОСОБА_4

З 2010 року відповідач у квартирі не проживає, має іншу сім'ю та проживає в іншому місті, однак добровільно знятися з реєстраційного обліку не бажає, чим створює їм перешкоди розпоряджатися квартирою на свій розсуд.

Позивачі просили позов задовольнити з підстав передбачених статтями 71, 72 ЖК Української РСР.

Рішенням Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 28 березня 2017 року в задоволенні позову ОСОБА_4 та ОСОБА_5 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що ОСОБА_6 з поважних причин не проживає у спірній квартирі.

Рішенням апеляційного суду Сумської області від 17 липня 2017 року рішення Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 28 березня 2017 року скасовано, в задоволенні позову відмовлено за недоведеністю.

У касаційній скарзі, поданій 04 серпня 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_4, ОСОБА_5 просять скасувати рішення апеляційного суду Сумської області від 17 липня 2017 року і ухвалити нове рішення, яким задовольнити їх позов.

Касаційна скарга мотивована тим, що рішення апеляційного суду є незаконним та необґрунтованим, ухвалено з порушенням норм процесуального права й неправильним застосуванням норм матеріального права. Позивачі довели, що відповідач не проживає у спірній квартирі понад шість місяців та не заявляє прав на користування квартирою, він має іншу сім'ю та забезпечений житлом в іншому місті. Факт реєстрації відповідача у квартирі перешкоджає позивачам приватизувати квартиру та вільно користуватися житлом. ОСОБА_6 має зброю, яка зареєстрована у спірній квартирі, що тягне за собою неодноразові перевірки режиму зберігання зброї.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19 вересня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі та витребувано її матеріали з Конотопського міськрайонного суду Сумської області.

17 жовтня 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ надійшли заперечення ОСОБА_6 на касаційну скаргу, мотивовані тим, що іншого житла окрім спірної квартири, яку він отримав як військовослужбовець за двадцятирічну службу в армії, він не має. Перебуваючи на військовій службі за направленням командування, він служив у різних містах, а тому до звільнення зі служби у 2013 році досить рідко з'являвся у квартирі, однак інтерес до неї не втрачав та перераховував ОСОБА_4 грошові кошти на сплату комунальних послуг за користування квартирою. Доказів його відсутності у спірній квартирі понад шість місяців без поважних причин позивачі не надали. Рішення апеляційного суду є законним і обґрунтованим, ухвалено з дотриманням норм процесуального права та правильним застосуванням норм матеріального права.

18 жовтня 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ надійшла заява Конотопського міського відділу управління державної міграційної служби України в Сумській області мотивована відсутністю заперечень та зауважень щодо касаційної скарги.

Відповідно до підпункту 4 пункту першого розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно зі статтею 388 ЦПК Українисудом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

23 травня 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК Українипровадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, вирішення справи.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відповідно до статті 71 ЖК Української РСР при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору ? судом.

Статтею 72 ЖК Української РСР встановлено, що визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Суди встановили, що у 2007 році ОСОБА_6 як військовослужбовець отримав квартиру АДРЕСА_1, в якій зареєстровані його дружина ОСОБА_4 та син ОСОБА_5

Рішенням Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 07 березня 2012 року шлюб між ОСОБА_6 та ОСОБА_4 розірвано.

Відповідно до статті 60 ЦПК України (в чинній на час розгляду справи судами редакції) кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Звертаючись до суду з цим позовом, позивачі вказували на те, що відповідач понад шість місяців без поважних причин не проживає у спірному житловому приміщенні, однак матеріали справи не містять належних та допустимих доказів зазначених обставин.

Висновки апеляційного суду про відмову в задоволенні позову з підстав недоведеності відповідають встановленим обставинам.

Доводи касаційної скарги про достатність доказів не проживання відповідача у спірній квартирі понад шість місяців без поважних причин спростовуються встановленими фактичними обставинами та матеріалами справи.

Інші доводи касаційної скарги зводяться до незгоди з висновками суду та ґрунтуються на переоцінці доказів, які були досліджені та оцінені судом з додержанням норм процесуального права. В силу вимог статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції не вправі встановлювати нові обставини та переоцінювати докази.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий судовий розгляд.

Згідно абзацу 10 пункту 9 рішення Конституційного Суду України від 30 січня

2003 року № 3-рп/2003 правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини (рішення у справах «Пономарьов проти України» та «Рябих проти Російської Федерації», у справі «Нєлюбін проти Російської Федерації») повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду, перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію. Повноваження вищих судів щодо скасування чи зміни тих судових рішень, які вступили в законну силу та підлягають виконанню, мають використовуватися для виправлення фундаментальних порушень.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

За таких обставин, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення апеляційного суду - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4, ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Рішення апеляційного суду Сумської області від 17 липня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді Н. О. Антоненко

В.І. Журавель

В.І. Крат