ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/9883/19 Справа № 215/2396/19 Суддя у 1-й інстанції - Камбул М. О. Суддя у 2-й інстанції - Барильська А. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2019 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Барильської А.П.

суддів - Бондар Я.М., Зубакової В.П.

сторони:

позивач - Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні, у порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України,без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 23 вересня 2019 року, яке ухвалено суддеюКамбул М.О. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області та повний текст рішення складено 23 вересня 2019 року, -

ВСТАНОВИВ:

В травні 2019 року Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» звернувся до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

В обґрунтування позову зазначено, що 24.05.2007 року між Банком та ОСОБА_1 був укладений договір б/н, відповідно до якого остання отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту у розмірі 21600 грн. на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана Заява разом з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою, складає між нею та Банком договір, що підтверджується підписом відповідача у Заяві.

Банк свої зобов`язання за договором про надання банківських послуг виконав у повному обсязі.

Внаслідок невиконання відповідачем своїх зобов`язань за договором, станом на 24.03.2019 року, утворилась заборгованість у розмірі 22986,84 грн., яка складається із заборгованості за тілом кредиту - 4613,56 грн., заборгованості за простроченим тілом кредиту - 5539,51 грн., пені за прострочене зобов`язання - 10305,16 грн., пені за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн. - 957,81 грн., 500 грн. - штрафу (фіксована частина) та 1070,80 грн. - штрафу (процентна складова), яку позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь та вирішити питання щодо розподілу судових витрат.

Рішенням Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 23 вересня 2019 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за договором № б/н від 24.05.2007 року в розмірі 10153,07 грн., з яких заборгованість за тілом кредиту - 4613,56 грн., заборгованість за простроченим тілом кредиту - 5539,51 грн. та судовий збір в розмірі 1921 грн.

В апеляційній скарзі відповідач просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог позивача посилаючись на те, що позивачем по справі не надано належних та допустимих доказів наявності між сторонами кредитного договору та наявності існування богу відповідача перед позивачем.

Крім того, позивачем не було надано доказів того, що відповідач підписувала та була ознайомлена із Умовами надання кредиту, що свідчить про те, що відповідач не була ознайомлена з умовами нарахування пені та штрафів.

Також позивачем по справі не було надано відповідної ліцензії на право здійснення кредитування під час надання безготівкового кредиту відповідачу, та судом першої інстанції не враховано, що позивач звернувся до суду з пропуском строку позовної давності.

Зауважує на тому, що суду першої інстанції безпідставно стягнув з відповідача на користь позивача судовий збір, оскільки відповідач являється інвалідом другої групи, а отже звільнена від сплати судового збору у всіх судових інстанціях.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, апеляційну скаргу відповідача - залишити без задоволення.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційної скарги та відзиву на апеляційну скаргу, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Рішення суду першої інстанції не оскаржено в частині відмови в задоволенні позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» про стягнення з ОСОБА_1 пені та штрафів, тому, відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, в цій частині не підлягає перегляду судом апеляційної інстанції.

Ухвалюючи рішення по справі, суд першої інстанції виходив з наявності правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за тілом кредиту та заборгованості за простроченим тілом кредиту.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за тілом кредиту, однак не може погодитись з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за простроченим тілом кредиту, з огляду на наступне.

Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 24.05.2007 року відповідач звернулась до позивача із Заявою, відповідно до якої Закрите акціонерне товариство Комерційний Банк «ПриватБанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство Комерційний Банк «ПриватБанк», у теперішній час Акціонерне товариство Комерційний Банк «ПриватБанк», надав ОСОБА_1 кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Посилаючись на невиконання відповідачем умов Договору про надання банківських послуг, позивач просив суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором, яка, за розрахунком позивача, станом на 24.03.2019 року, становить 22986,84 грн. та складається з заборгованості за тілом кредиту - 4613,56 грн., заборгованості за простроченим тілом кредиту - 5539,51 грн., пені за прострочене зобов`язання - 10305,16 грн., пені за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн. - 957,81 грн., 500 грн. - штрафу (фіксована частина) та 1070,80 грн. - штрафу (процентна складова).

За змістом статей 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Як вбачається із матеріалів справи, відповідно до Заяви ОСОБА_1 від 24.05.2007 року, останній була надана кредитна картка із встановленим кредитним лімітом на платіжну картку.

За приписами п.п. 3, 6 ст.9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", інформація, що міститься у прийнятих до обліку первинних документах, систематизується на рахунках бухгалтерського обліку в регістрах синтетичного та аналітичного обліку шляхом подвійного запису їх на взаємопов`язаних рахунках бухгалтерського обліку. У разі складання та зберігання первинних документів і регістрів бухгалтерського обліку на машинних носіях інформації підприємство зобов`язане за свій рахунок виготовити їх копії на паперових носіях на вимогу інших учасників господарських операцій, а також правоохоронних органів та відповідних органів у межах їх повноважень, передбачених законами.

Згідно зі ст. 41 Закону України "Про Національний банк України" та ч. ч. 1, 2 ст.68 Закону України "Про банки та банківську діяльність", Національний банк України встановлює обов`язкові для банківської системи стандарти та Правила ведення бухгалтерського обліку і фінансової звітності, що відповідають вимогам законів України та міжнародним стандартам фінансової звітності. Банки організовують бухгалтерський облік відповідно до внутрішньої облікової політики, розробленої на підставі Правил, встановлених Національним банком України відповідно до міжнародних стандартів бухгалтерського обліку. Бухгалтерський облік має забезпечувати своєчасне та повне відображення всіх банківських операцій та надання користувачам достовірної інформації про стан активів і зобов`язань, результати фінансової діяльності та їх зміни.

Підставою для бухгалтерського обліку операцій банку, відповідно до підпункту 2.1.1 Положення про організацію бухгалтерського обліку та звітності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 30.12.1998 № 566, зі змінами та доповненнями, є первинні документи, які фіксують факти здійснення цих операцій. У разі складання їх у вигляді електронних записів при потребі повинно бути забезпечене отримання інформації на паперовому носії.

Пунктом 5.1 глави 5 вищезазначеного Положенням визначено, що інформація, яка міститься в первинних документах, систематизується в регістрах синтетичного та аналітичного обліку. Запис у регістрах аналітичного обліку здійснюється лише на підставі відповідного санкціонованого первинного документа.

Згідно з п.5.4. цього Положенням, особові рахунки є регістрами аналітичного обліку, що вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня.

При цьому, п.5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 18.06.2003 року № 254 визначено, що виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Отже, виписки з особових рахунків клієнтів є регістрами аналітичного обліку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій.

Враховуючи наявні в матеріалах справи докази, колегія суддів приходить до висновку, що надані АТ КБ «ПриватБанк» по справі докази, є належними та допустимими, у розумінні ст. ст. 58-59 ЦПК України, та у своїй сукупності підтверджують те, що відповідач ОСОБА_1 , відповідно до наданого позивачем розрахунку, з травня 2007 року користувалась кредитними коштами, наданими їй ПАТ КБ «ПриватБанк», у теперішній час Акціонерне товариство Комерційний Банк «ПриватБанк», за договором б/н у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку.

Відповідно до розрахунку, наданого позивачем, станом на 24.03.2019 року, відповідач, з урахуванням часткового виконання зобов`язань за кредитним договором, має заборгованість за тілом кредиту в розмірі 4613,56 грн., яка підлягає стягненню з відповідач на користь позивача. При цьому, розмір вказаної заборгованості має бути зменшений на 1869,19 грн., які були погашені відповідачем та зараховані позивачем на погашення пені (штрафів), комісії, які не були узгоджені між сторонами 24.05.2007 року при зверненні відповідача до позивача із Заявою, відповідно до якої Закрите акціонерне товариство Комерційний Банк «ПриватБанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство Комерційний Банк «ПриватБанк», у теперішній час Акціонерне товариство Комерційний Банк «ПриватБанк», надав ОСОБА_1 кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку.

Доводи позивача про те, що заборгованість за простроченим тілом кредиту у розмірі 5539,51 грн. теж є складовою заборгованості за тілом кредиту та підлягає стягненню з відповідача ОСОБА_1 в порядку повернення фактично використаних кредитних коштів, колегією суддів не приймаються з огляду на наступне.

Як слідує з матеріалів справи, зокрема, з виписки за рахунком відповідача та розрахунком заборгованості за кредитним договором, нарахування заборгованості за простроченим тілом кредиту на суму 5539,51 грн. здійснено АТ КБ «ПриватБанк» шляхом списання з карткового рахунку процентів за прострочений кредит та штрафів (а.с.5-9), що не є фактично використаними позичальницею коштами та не може вважатися складовою заборгованості за тілом кредиту, у зв`язку з чим колегія суддів вважає помилковим висновок суду першої інстанції щодо наявності правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за простроченим тілом кредиту у розмірі 5539,51 грн., яка не є розміром фактично використаних позичальницею кредитних коштів.

Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором № б/н від 24.05.2007 року в розмірі 2744,37 грн. (4613,56 грн.(заборгованість за тілом кредиту) - 1869,19 грн. (кошти, спрямовані позивачем на погашення пені (штрафів), комісії)

Не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції та відмови в задоволенні позовних вимог доводи апеляційної скарги відповідача про те, що позивачем по справі не надано належних та допустимих доказів наявності між сторонами кредитного договору та наявності існування боргу відповідача перед позивачем, оскільки, наявність заборгованості відповідача за наданими кредитними коштами підтверджується розрахунком, який міститься в матеріалах справи, випискою з особового рахунку відповідача, яка містить записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій.

Не можуть бути підставою для скасування рішення суду доводи апеляційної скарги про те, що позивачем не було надано доказів того, що відповідач підписувала та була ознайомлена із Умовами надання кредиту, що свідчить про те, що відповідач не була ознайомлена з умовами нарахування пені та штрафів, оскільки в даному випаду суд першої інстанції дійшов висновку про те, що дійсно сторонами по справі не були обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань, тому, в задоволенні позовних вимог позивача про стягнення з відповідача пені та штрафів - відмовлено.

Колегія суддів вважає безпідставними доводи апеляційної скарги про те, що позивачем по справі не було надано відповідної ліцензії на право здійснення кредитування під час надання безготівкового кредиту відповідачу, оскільки вказані обставини не спростовують отримання відповідачем кредитних коштів.

Не приймаються колегією суддів доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції не враховано, що позивач звернувся до суду з пропуском строку позовної давності, з огляду на наступне.

Відповідно до статті 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки, що встановлено нормами ст. 257 ЦК України.

Відповідно до ст. 253 ЦК України, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Частиною 1 ст. 261 ЦК України передбачено, за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Як вбачається з наданого АТ КБ «ПриватБанк» розрахунку заборгованості та виписки по картці, відповідачем періодично здійснювалося поповнення карткового рахунку, отже кожне поповнення переривало строк позовної давності.

Так, 08.06.2018 року відповідачем останній раз було поповнено картковий рахунок за даним кредитним договором, тобто строк позовної давності почав обчислюватися з 08.06.2018 року, а позивач звернувся до суду з даним позовом до суду 02.05.2019 року, тобто в межах строку, передбаченого ст. 257 ЦК України, тому колегія суддів погоджкється з висновком суду першої інстанції про відсутність правових підстав для застосування строку позовної давності до спірних правовідносин.

При цьому, колегія суддів вважає такими, що заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції безпідставно стягнув з відповідача на користь позивача судовий збір, оскільки відповідач являється інвалідом другої групи, а отже звільнена від сплати судового збору у всіх судових інстанціях.

Так, як вбачається із матеріалів справи, відповідач є інвалідом II групи (а.с.112), та відповідно до Закону України «Про судовий збір», відноситься до переліку осіб, які звільнені від його сплати, тому, судові витрати, понесені АТ КБ «ПриватБанк» у зв`язку зі сплатою судового збору за подачу позовної заяви, пропорційно задоволеним позовним вимогам у розмірі 192,10 грн., підлягають компенсації позивачу за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції підлягає зміні в частині розміру стягнутої судом першої інстанції заборгованості за кредитним договором із зменшенням вказаного розміру з 10153,07 грн. до 2744,37 грн., яка складається із заборгованості за тілом кредиту та скасуванню в частині стягнення з відповідача на користь позивача судового збору по справі із ухваленням в цій частині нового рішення, яким судові витрати, понесені АТ КБ «ПриватБанк» у зв`язку зі сплатою судового збору за подачу позовної заяви, у розмірі 192,10 грн. компенсувати позивачу за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 23 вересня 2019 року змінити в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» заборгованості за кредитним договором № б/н від 24.05.2007 року, зменшивши цей розмір з 10153 грн. 07 коп. до 2744 (дві тисячі сімсот сорок чотири) грн. 37 коп., який складається із заборгованості за тіолом кредиту.

Рішення скасувати в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» судового збору в розмірі 1921 грн. та ухвалити в цій частині нове рішення, яким судові витрати, понесені АТ КБ «ПриватБанк» у зв`язку зі сплатою судового збору за подачу позовної заяви у розмірі 192 (сто дев`яноста дві) грн. 10 коп. компенсувати позивачу за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 09 грудня 2019 року.

Головуючий:

Судді: