Ухвала

21 листопада 2019 року

м. Київ

Справа № 752/4417/16-ц

Провадження № 14-713 зц 19

Велика Палата Верховного Суду у складі:

судді-доповідача Пророка В. В.

суддів Бакуліної С. В., Британчука В. В., Власова Ю. Л., Гриціва М. І., Єленіної Ж. М., Золотнікова О. С., Лобойка Л. М., Лященко Н. П., Прокопенка О. Б., Рогач Л. І., Ситнік О. М., Ткачука О. С., Яновської О. Г.

ознайомилася з касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Голосіївського районного суду міста Києва від 24 червня 2016 року, ухвалу Голосіївського районного суду міста Києва від 13 липня 2016 року, ухвалу апеляційного суду міста Києва від 12 жовтня 2016 року та постанову Верховного Суду у складі Касаційного цивільного суду від 23 січня 2018 року

у справі за поданням державного виконавця відділу державної виконавчої служби Голосіївського районного управління юстиції у місті Києві Вереса Василя Володимировича про зміну сторони у виконавчому провадженніта

ВСТАНОВИЛА:

1. У березні 2016 року державний виконавець відділу державної виконавчої служби Голосіївського районного управління юстиції в місті Києві Верес В. В. (далі - державний виконавець) звернувся до Голосіївського районного суду міста Києва із зазначеним поданням, у якому просив про заміну сторони виконавчого провадження з Державного агентства України з питань управління державними корпоративними правами та майном на Міністерство економічного розвитку і торгівлі України.

2. Подання обґрунтоване тим, що на підставі ухвали Голосіївського районного суду міста Києва від 16 квітня 2010 року про визнання мирової угоди районним судом 18 червня 2010 року видано виконавчий лист № 2?2910/2010 про стягнення з Української асоціації продовольчого машинобудування (Асоціація «Прома») на користь ОСОБА_1 заробітної плати у сумі 16 770,10 грн, а 06 грудня 2012 року ухвалою цього ж суду звернуто стягнення на майно указаної Асоціації на зазначену суму заборгованості. При цьому суд зазначив, що ці кошти мали бути отримані Асоціацією від Державного агентства України з питань управління державними корпоративними правами та майном. 12 вересня 2014 року внесено запис про державну реєстрацію припинення Державного агентства України з питань управління державними корпоративними правами та майном. Відповідно до указу Президента України від 19 липня 2013 року Міністерство промислової політики є правонаступником зазначеного Державного агентства. При цьому 23 березня 2014 року Кабінет Міністрів України прийняв постанову № 94, якою реорганізував Міністерство промислової політики України шляхом приєднання до Міністерства економічного розвитку і торгівлі України.

3. Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 24 червня 2016 року у задоволенні подання відмовлено.

4. Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 13 липня 2016 року виправлена описка, допущена в ухвалі Голосіївського районного суду міста Києва від 24 червня 2016 року. Визначено, що назвою установи, з якої просив державний виконавець здійснити заміну сторони у виконавчому провадженні вважати - Державне агентство України з управління державними корпоративними правами та майном.

5. Ухвалою апеляційного суду міста Києва від 12 жовтня 2016 року апеляційна скарга ОСОБА_1 залишена без задоволення, а ухвала суду першої інстанції - без змін.

6. У листопаді 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ (далі - ВССУ) надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 на ухвалу Голосіївського районного суду міста Києва від 24 червня 2016 року та ухвалу апеляційного суду міста Києва від 12 жовтня 2016 року, в якій посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати оскаржувані судові рішення та постановити нову ухвалу про задоволення подання.

7. Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» цивільного процесуального кодексу України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» ( далі - ЦПК України) касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

8. Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

9. 28 грудня 2017 року справа передана до Верховного Суду.

10. Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 23 січня 2018 року касаційна скарга ОСОБА_1 залишена без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, оскільки вони ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

11. У листопаді 2019 року до Великої Палати Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 на ухвалу Голосіївського районного суду міста Києва від 24 червня 2016 року, ухвалу Голосіївського районного суду міста Києва від 13 липня 2016 року, ухвалу апеляційного суду міста Києва від 12 жовтня 2016 року та постанову Верховного Суду у складі Касаційного цивільного суду від 23 січня 2018 року, в якій ОСОБА_1 просить скасувати оскаржувані судові рішення та повернути справу до Голосіївського районного суду міста Києва, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

12. Касаційна скарга обґрунтована порушенням правил суб`єктної юрисдикції, оскільки судом не може бути розглянута заміна у виконавчому провадженні Української асоціації продовольчого машинобудування (Асоціація «Прома») на Міністерство економічного розвитку і торгівлі України, з огляду на те, що державний виконавець своєю постановою від 02 березня 2016 року про заміну сторони виконавчого провадження (ВП № 20023034) замінив боржника з Української асоціації продовольчого машинобудування (Асоціація «Прома») на Державне агентство України з управління державними корпоративними правами та майном. Суди мали задовольнити подання державного виконавця та замінити Державне агентство України з управління державними корпоративними правами та майном на Міністерство економічного розвитку і торгівлі України як правонаступника.

13. Велика Палата Верховного Суду, проаналізувавши матеріали касаційної скарги та доводи ОСОБА_1 , зазначає, що відповідно до частини другої статті 6 Конституції України органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України.

14. Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією і законами України.

15. Відповідно до частини четвертої статті 10 ЦПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада1950 року (далі - Конвенція) і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

16. Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо прав та обов`язків цивільного характеру.

17. Право касаційного оскарження та судові рішення, які можуть бути оскаржені в касаційному порядку, визначені у статті 389 ЦПК України.

18. ОСОБА_1 в своїй касаційній скарзі, окрім судових рішень оскаржуваних ним в касаційній скарзі поданій в листопаді 2016 року до ВССУ, оскаржує ухвалу Голосіївського районного суду міста Києва від 13 липня 2016 року, якою виправлена описка, допущена в ухвалі Голосіївського районного суду міста Києва від 24 червня 2016 року.

19. Згідно з пунктами 1, 2 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку:

а) рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті;

б) ухвали суду першої інстанції, вказані у пунктах 3, 6 8, 15, 16, 22, 23, 27, 28, 30, 32 частини першої статті 353 цього Кодексу, після їх перегляду в апеляційному порядку.

20. Враховуючи те, що пункт 2 частини першої статті 389 ЦПК України містить вичерпний перелік ухвал суду першої інстанції, які підлягають касаційному оскарженню після їх перегляду в апеляційному порядку та те, що ухвала суду першої інстанції щодо внесення або відмови у внесенні виправлень у рішення (пункт 19 частини першої статті 353 ЦПК України) не віднесена до цього переліку, оскарження ухвали Голосіївського районного суду міста Києва від 13 липня 2016 року в касаційному порядку ЦПК України не передбачено.

21. Також вичерпний перелік підстав для передачі цивільної справи, яка розглядається у касаційному порядку, на розгляд Великої Палати Верховного Суду встановлено статтею 403 ЦПК України. Питання про таку передачу згідно зі статтями 403 і 404 цього Кодексу вирішує Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду після відкриття касаційного провадження.

22. Отже, Велика Палата Верховного Суду як суд касаційної інстанції відповідно до норм чинного ЦПК України не наділена повноваженнями щодо перегляду судових рішень Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду, перевірки обґрунтованості та законності постанов (ухвал) суду тієї ж касаційної інстанції.

23. Разом із цим Велика Палата Верховного Суду звертає увагу на те, що з моменту набрання чинності ЦПК України в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» цей Кодекс не передбачає інституту перегляду судових рішень після їх перегляду у касаційному порядку, як це було визначено у розділі V глави 3 попередньої редакції ЦПК України.

24. Крім того, згідно з практикою ЄСПЛ право доступу до суду є невід`ємною складовою права на суд, гарантованого пунктом 1 статті 6 Конвенції (рішення від 21 лютого 1975 року у справі «Ґолдер проти Сполученого Королівства» (Golder v. the United Kingdom), заява № 4451/70).

25. «Право на суд» не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави. Гарантуючи сторонам право доступу до суду для визначення їхніх «цивільних прав та обов`язків», пункт 1 статті 6 Конвенції залишає державі вільний вибір засобів, що використовуватимуться для досягнення цієї мети (рішення від 16 червня 2001 року у справі «Креуз проти Польщі» (Kreuz v. Poland), заява № 28249/95).

26. Правова визначеність передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, недопустимості повторного розгляду вже вирішеної справи. Жодна сторона не має права домагатися перегляду кінцевого й обов`язкового рішення тільки з метою проведення нового слухання та вирішення справи (рішення від 9 листопада 2004 року у справі «Світлана Науменко проти України» (Svetlana Naumenko v. Ukraine), заява № 41984/98, § 53).

27. Враховуючи те, що постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 23 січня 2018 року закінчений розгляд справи № 752/4417/16-ц, а Велика Палата Верховного Суду відповідно до норм чинного ЦПК України не наділена повноваженнями ні здійснювати перегляд такої постанови, ні вирішувати питання про передачу справи їй на розгляд, підстав для прийняття Великою Палатою Верховного Суду до розгляду касаційної скарги ОСОБА_1 не вбачаєть.

28. Відповідна касаційна скарга ОСОБА_1 підлягає поверненню разом з усіма доданими матеріалами відповідно до частини сьомої статті 393 ЦПК України.

Керуючись статтями 6, 19 Конституції України, пунктом 1 статті 6 Конвенції, статтями 44, 388, 393, 394, 403, 404 ЦПК України, Велика Палата Верховного Суду

УХВАЛИЛА:

1. Відмовити у прийнятті до розгляду Великою Палатою Верховного Суду касаційної скарги ОСОБА_1 на ухвалу Голосіївського районного суду міста Києва від 24 червня 2016 року, ухвалу Голосіївського районного суду міста Києва від 13 липня 2016 року, ухвалу апеляційного суду міста Києва від 12 жовтня 2016 року та постанову Верховного Суду у складі Касаційного цивільного суду від 23 січня 2018 року у справі за поданням державного виконавця відділу державної виконавчої служби Голосіївського районного управління юстиції у місті Києві Вереса Василя Володимировича про зміну сторони у виконавчому провадженні.

2. Касаційну скаргу та додані до неї матеріали повернути ОСОБА_1 .

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання й оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач В. В. Пророк
Судді:С. В. БакулінаЛ. М. Лобойко
В. В. БританчукН. П. Лященко
Ю. Л. ВласовО. Б. Прокопенко
М. І. ГрицівЛ. І. Рогач
Ж. М. ЄленінаО. М. Ситнік
О. С. ЗолотніковО. С. Ткачук
О. Г. Яновська