КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 756/15064/14-ц Головуючий у суді першої інстанції: Шевчук А.В.

апеляційне провадження №: 22-ц/824/11971/2019 Доповідач: Гаращенко Д. Р.

20 листопада 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд. Колегія суддів судової палати в цивільних справах Київського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді Гаращенка Д. Р.

суддів Невідомої Т. О., Пікуль А. А.

При секретарях Гавриленко М. А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Оболонського районного суду м. Києва від 29 травня 2015 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства "ПРИВАТБАНК" до ОСОБА_1 , про звернення стягнення на предмет застави,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2014 року Публічне акціонерне товариство «Комерційний Банк ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК") звернулось до суду з позовом про звернення стягнення на предмет застави.

Просило суд в рахунок погашення заборгованості в сумі 29 577, 49 доларів США вилучити у ОСОБА_1 та передати на користь ПАТ «КБ "ПРИВАТБАНК": предмет застави - автомобіль «ВАЗ», модель 2107, 2006 року випуску, шасі (кузов, рама) № НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 ; комплект ключів, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу (технічний транспорт) автомобіля «ВАЗ», модель 2107, 2006 року випуску, шасі (кузов, рама) № НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , що належить на праві власності ОСОБА_1 .

Звернути стягнення на зазначений предмет застави шляхом продажу ПАТ «КБ "ПРИВАТБАНК" заставного автомобіля з укладанням від імені власника договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою - покупцем, з наданням повноважень на отримання дублікату свідоцтва про реєстрацію т/з замість втраченого, зі зняттям вказаного автомобіля з обліку в органах ДАІ України по свідоцтву про реєстрацію т/з його дублікату для його подальшої реалізації, а також надання ПАТ «КБ "ПРИВАТБАНК" повноважень необхідних для здійснення продажу та зняття вказаного автомобіля з обліку в органах ДАІ України.

Свої вимоги обґрунтувало тим, що 10.11.2006 року між ЗАТ КБ "ПРИВАТБАНК" найменування якого було змінено на ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №К2НСИ03020153, за яким позивач надав відповідачу кредит в сумі 6 432 Долари США терміном до 09.11.2011 року під 12% річних.

В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором 10.11.2006 року між ПАТ «КБ "ПРИВАТБАНК" та ОСОБА_1 укладено договір застави належного останньому автомобіля «ВАЗ», модель 2107, 2006 року випуску, шасі (кузов, рама) № НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 .

ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" належним чином виконав свої обов`язки по кредитному договору, надавши відповідачу кредит в сумі 6 432 Долари США, при цьому ОСОБА_1 свої обов`язки по кредитному договору не виконав. Відповідач в порушення умов кредитного договору, не здійснював платежів за графіком розрахунків, внаслідок чого станом на 09.10.2014 року утворилась прострочена заборгованість за кредитом у сумі 29 577,49 доларів США, а саме: 4 928,79 Доларів США - заборгованість по тілу кредиту, 9 375,45 доларів США - заборгованість по процентам за користування кредитом, 635,95 доларів США - заборгованість по комісії за користування кредитом, 14 637,30 доларів США - пеня за несвоєчасне виконання зобов`язань за договором.

Заочним рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 29 травня 2015 року позовні вимоги Публічного акціонерного товариства "ПРИВАТБАНК" задоволено частково.

Задовольняючи позов в частині суд першої інстанції зазначив, що відповідно до ст. 20 Закону України "Про заставу" заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави у разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов`язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконане, якщо інше не передбачено законом чи договором.

Звернення стягнення на заставлене майно здійснюється за рішенням суду або третейського суду, на підставі виконавчого напису нотаріуса, якщо інше не передбачене законом або договором застави.

Відповідно до ст.19 Закону України "Про заставу" за рахунок заставленого майна заставодержатель має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі, що визначається на момент фактичного задоволення, включаючи проценти, відшкодування збитків, завданих прострочкою виконання (а у випадках, передбачених законом чи договором, - неустойку), необхідні витрати на утримання заставленого майна, а також витрати на здійснення забезпеченої заставою вимоги, якщо інше не передбачено договором застави.

З матеріалів справи вбачається, що позивач звертався до відповідача з вимогою оплатити прострочену заборгованість по кредиту та по процентах.

В забезпечення кредитного договору 10.11.2006 року між ЗАТ «Комерційний банк "ПРИВАТБАНК" та ОСОБА_1 укладено договір застави належного останньому автомобіля «ВАЗ», модель 2107, 2006 року випуску, шасі (кузов, рама) № НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 .

Відповідно до п. 15.7, 15.7.3 договору застави, заставодержатель набуває право звернення на предмет застави, зокрема, у випадку порушення заставодавцем умов кредитного договору.

За рахунок заставленого майна задовольняються вимоги заставодержателя в повному обсязі включаючи проценти, відшкодування збитків, завданих несвоєчасним виконанням зобов'язання, необхідні витрати на реалізацію заставленого майна.

Закон України «Про заставу» не встановлює порядку реалізації заставного майна виключно шляхом продажу на прилюдних торгах.

Таким чином, вимога позивача про стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на заставне майно, а саме шляхом продажу вказаного автомобіля ПАТ «КБ "ПРИВАТБАНК" з укладанням від імені власника договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з наданням повноважень на отримання дублікату свідоцтва про реєстрацію т/з замість втраченого, зі зняттям вказаного автомобіля з обліку в органах ДАІ України по свідоцтву про реєстрацію т/з або його дублікату для його подальшої реалізації є законною та обґрунтованою.

Частина 2 ст. 575 ЦК України визначає заклад як вид застави рухомого майна, що передається у володіння заставодержателя або за його наказом - у володіння третій особі.

З огляду на зміст ст. 575 ЦК України, передача рухомого майна в заклад не є способом реалізації заставного майна, а отже не може бути застосована в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором.

Не погоджуючись з заочним рішенням суду першої інстанції ОСОБА_1 30 липня 2019 року подав апеляційну скаргу та просив скасувати Заочне рішення Оболонського районного суду м. Києва від 29.05.2015 року по справі № 2/756/809/15 та змінити рішення по справі № 2/756/809/15, яким визнати суму боргу 2 905, 48 Доларів США такою, що є остаточною і кінцевою та зупинити подальші неправомірні нарахування.

В обґрунтування апеляційних вимог апелянт зазначив, що судом не було повно з`ясовано усіх фактичних обставин справи та не досліджено і не надано належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам, внаслідок чого ухвалено рішення, яке є необґрунтованим та незаконним.

Апелянт зазначив, що він не був належним чином повідомлений про дату та час судового розгляду.

Звернув особливу увагу суду апеляційної інстанції на те, що починаючи з 11.08.2014 року по 31.03.2018 року апелянт ОСОБА_1 не проживав на території України, на підтвердження чого надав копію закордонного паспорту з відміткою про виїзд з країни.

У зв`язку з цим апелянт не знав та не міг знати про наявність щодо нього судового процесу. Вважає, що він не з`явився в судове засідання під час розгляду цивільної справи № 2/756/809/15 та не повідомив про причини неявки з поважних причин, а тому фізично був позбавлений можливості бути присутнім у судових засіданнях, та захищати свої інтереси.

Вважає, що судом не було вжито усіх законних методів для повідомлення відповідача про розгляд справи по суті.

Також апелянт зазначив, що наданий позивачем «Розрахунок заборгованості» не є належним та допустимим доказом суми заборгованості в розумінні ст. 77-78 ЦПК України.

Сума, яку нарахував банк (29 577, 49 Доларів США) перевищує межі допустимого і розумного, оскільки, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується спеціальна позовна давність строком в один рік (п.1 ч.2 ст. 258 ЦКУ). Перебіг позовної давності починається після невиконання або неналежного виконання (зокрема прострочення) відповідачем обов`язку з внесення платежу.

Згідно з квитанціями про оплату кредиту, відповідач сплачував кредит з моменту його отримання до 09.10.2008 року.

Коли виникли труднощі з оплатою кредиту, відповідач звернувся до банку та передав автомобіль для його реалізації, а отримані кошти повинні бути направлені на погашення заборгованості, про що свідчить Акт приймання - передачі від 26.01.2009 року.

Вважає, що сума, яка була виплачена до моменту передачі автомобіля (4 047.00 Доларів США) і кошти, які мали бути реалізовані за автомобіль, переданий до ПАТ «КБ "ПРИВАТБАНК", могла б покрити наданий позивачеві кредит, але машина не була реалізована та досі знаходиться у володінні позивача.

Станом на 2015 рік (на момент прийняття Заочного рішення) середня ринкова ціна за автомобіль ВАЗ 2107, 2006 року випуску, складала 2 500.00 Доларів США.

Підрахувавши загальну суму виплаченого кредиту та ціну автомобіля, можна стверджувати, що позивач розрахувався сумою, яка становить 6 547.00 Доларів США, а сума боргу за тілом кредиту становить 1 557.17 Доларів США.

Оскільки, термін позовної давності щодо стягнення неустойки пройшов і не ставилося питання позивачем про його поновлення, то апелянт вважає, що нарахування неустойки Позивачем не має законних підстав.

За ч.3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Про що говорить і Закон України «Про споживче кредитування».

Оскільки даний кредит являється споживчим, відповідно до п.11 ч. І ст.1 даного Закону, то до особливості відповідальності споживача застосовується положення ч. 2 ст. 21 цього Закону, а саме: сукупна сума неустойки (штраф, пеня), нарахована за порушення зобов`язань споживачем на підставі договору про споживчий кредит, не може перевищувати половини суми, одержаної споживачем за таким договором, і не може бути збільшена за домовленістю сторін (чому не відповідає розрахунок, наданий Позивачем).

Що стосується нарахування процентів, передбачених кредитним договором, то Велика Палата Верховного Суду у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 дійшла висновку, що проценти за кредитом припиняються після спливу визначеного договором строку кредитування (відповідно до кредитного договору по 09.11.2011 року).

Відповідно до ч.1 ст. 631 ЦК України, строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору.

Апелянт вважає, що пред`явлені позивачем проценти і неустойка, нараховані безпідставно і незаконно. Відповідач зобов`язаний сплатити позивачеві тільки заборгованість по тілу кредиту у розмірі 1557, 17 Доларів США, комісію за користування кредитом до кінця дії договору (тобто за 36 місяців) у сумі 560, 58 доларів, а також відсотки за надання фінансового інструменту (за 36 місяців) в сумі 787, 73 доларів, що в загальній сумі становить 2 905, 48 доларів США (в додаток надано таблицю розрахунків).

В судовому засіданні представник ОСОБА_1 підтримав апеляційну скаргу та просив ії задовольнити. Зазначив, що апелянт фактично визнає суму боргу у розмірі 2905.69 доларів США.

Представник позивача заперечувала проти апеляційної скарги, просила її відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що 10.11.2006 року між ЗАТ «Комерційний банк "ПРИВАТБАНК" найменування якого змінено на ПАТ «Комерційний банк "ПРИВАТБАНК" та ОСОБА_1 укладено Кредитний договір №К2НСАШ3020153 за яким позивач надав відповідачу кредит в сумі 6 432 Доларів США терміном до 09.11.2011 року під 12 % річних.

З матеріалів справи вбачається, що позивач належним чином виконав свої зобов`язання по Кредитному договору надавши відповідачу кредит в сумі 6 432 Доларів США.

При цьому, відповідач свої обов`язки по кредитному договору належним чином не виконує.

Внаслідок чого у відповідача станом на 09.10.2014 року утворилась прострочена заборгованість за кредитом у сумі 29 577.49 Доларів США, а саме: 4 928.79 Доларів США - заборгованість по тілу кредиту, 9 375.45 Доларів США - заборгованість по процентам за користування кредитом, 635.95 Доларів США - заборгованість по комісії за користування кредитом, 14 637.30 Доларів США - пеня за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором.

Задовольняючи позовні вимоги частково суд першої інстанції зазначив, що відповідно до ст. 20 Закону України „Про заставу" заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави у разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов`язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконане, якщо інше не передбачено законом чи договором.

Зазначив, що вимога позивача про стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на заставне майно, а саме шляхом продажу вказаного автомобіля Публічним акціонерним товариством «Комерційний банк "ПРИВАТБАНК" з укладанням від імені власника договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з наданням повноважень на отримання дублікату свідоцтва про реєстрацію т/з замість втраченого, зі зняттям вказаного автомобіля з обліку в органах ДАІ України по свідоцтву про реєстрацію т/з або його дублікату для його подальшої реалізації є законною та обґрунтованою.

Колегія суддів частково погоджується з таким висновком суду першої інстанції враховуючи наступне.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог. Колегія суддів вважає, що рішення суду відповідає зазначеній нормі процесуального закону.

Однак колегія суддів вважає, що при визначені розміру заборгованості судом першої інстанції не було враховано суттєвих обставин, які мають значення для вирішення спору по суті.

Під час апеляційного розгляду справи колегія суддів оглянула надані представником апелянта документи на підтвердження передачі банку заставного автомобіля.

Представник банку в судовому засіданні не змогла підтвердити або заперечити зазначену обставину, належних доказів відсутності звернення стягнення на предмет застави суду не надала.

Також колегія суддів оглянула квитанції про сплату відповідачем кредиту.

Перевіривши усі наявні в матеріалах справи документи колегія судів з урахуванням строків позовної давності заявленої представником апелянта у судовому засіданні встановила, що сума розміру заборгованості може бути врахована із суми яка визнається відповідачем 2 905,48 доларів США враховуючи наступне.

Сума заборгованості за кредитом на 09.10.2014 р. 4 928.79 дол. США в межах трирічного строку - сума заборгованості на 01.11.2011 р. 4 759,62 = 169,17 дол. США.

Відсотки в межах строку позовної давності 3 799,08 - 3 752, 93 = 46,15 дол. США

Комісія 635,95-618,58 = 17,37 дол. США

Сума пені відповідно до розрахунку банку ( а.с. 4 ) складає нуль.

Загальна сума заборгованості 232, 69 дол. США.

В судових дебатах представник зазначив, що сума у розмірі 2 905, 48 дол. США визнається апелянтом.

Згідно з ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів прийшла до висновку щодо зміни рішення суду першої інстанції в частині у визначення розміру заборгованості апелянта, та зменшити ії до суми яка ним визнається.

Керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 376, 381, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу апеляційною скаргою ОСОБА_1 задовольнити частково.

Заочне рішення Оболонського районного суду м. Києва від 29 травня 2015 року змінити в частині визначення розміру заборгованості.

Зменшити розмір заборгованості ОСОБА_1 перед ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" з 29 577,49 доларів США до 2 905,48 доларів США.

В решті рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена протягом 30 днів з дня складення повного тексту судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 29 листопада 2019 року.

Головуючий Д.Р. Гаращенко

Судді Т.О. Невідома

А.А. Пікуль