КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження: Доповідач - Ратнікова В.М.
№ 22-ц/824/5884/2019
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ Справа № 752/21395/18

16 травня 2019 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Ратнікової В.М.

суддів - Левенця Б.Б.

- Борисової О.В.

при секретарі - Куркіній І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 29 січня 2019 року, ухвалене під головуванням судді Хоменко В.С., у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів, -

в с т а н о в и в:

16 жовтня 2018 року ОСОБА_1 звернулася до Голосіївського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів.

В обґрунтування позовних вимог зазначала, що 21 червня 2003 року відділом реєстрації актів громадянського стану Голосіївського районного управління юстиції у м. Києві між нею та відповідачем ОСОБА_2 було зареєстровано шлюб. Від цього шлюбу вони мають доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає з нею та перебуває на її утриманні.

Вказувала на те, що з часу окремого проживання з відповідачем, останній відмовляється матеріально забезпечувати доньку, матеріальної допомоги на її утримання та розвиток не надає, вихованням доньки не займається.

Відповідач зареєстрований як фізична особа-підприємець « ОСОБА_1 », з його слів, має щомісячний дохід від 30 000 грн. до 70 000 грн., інших утримань з нього не проводиться, а тому він має можливість сплачувати аліменти на утримання їх спільної доньки.

Посилаючись на наведене, просила стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти у розмірі Ѕ частини від усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи від дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 29 січня 2019 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі ј частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи від дня пред`явлення до суду позовної заяви, тобто з 16.10.2018 року і до досягнення дитиною повноліття, до ІНФОРМАЦІЯ_2 року включно.

Стягнуто з ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір в сумі 768,40 грн.

В задоволенні іншої частини позову відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 29 січня 2019 року та прийняти постанову, якою задовольнити її позовні вимоги у повному обсязі.

Апеляційну скаргу обґрунтовувала тим, що рішення суду ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального і порушенням норм процесуального права. Зазначала, що суд, в порушенні норм процесуального права, не вирішив заявлене нею у позовній заяві клопотання про витребування із Державної фіскальної служби України відомостей про наявність у відповідача рухомого і нерухомого майна та розмір його доходів, довідки про майновий стан, в тому числі, наявність у нього кредитних зобов`язань. Надана ОСОБА_2 довідка про його доходи під час ведення підприємницької діяльності підписана безпосередньо відповідачем, що не дає можливості об`єктивно встановити реальні доходи та понесені відповідачем витрати. Інших доказів на підтвердження даних обставин відповідач не надав.

Зазначала, що посилання ОСОБА_2 на те, що він постійно надає гроші на утримання доньки в сумі 2000-2500 грн., а також, що декілька разів на рік він відвідує магазини для придбання донці одягу, взуття та інших речей, не підтверджені належними доказами, а тому не можуть бути прийняті до уваги.

Посилалася на те, що ОСОБА_2 у відзиві вказував, що його матеріальне становище не дозволяє Ѕ частину свого заробітку віддавати на сплату аліментів на утримання доньки, оскільки його щомісячний дохід складає 3 748,61 грн., разом з тим, як стверджував відповідач, до подання позову він витрачав на утримання дитини 2 000 - 2 500 грн., щомісяця. З урахуванням наведеного відповідачем, можна зробити висновок, що оскільки ОСОБА_2 згодний щомісяця сплачувати 2000 грн. аліментів, то сплата Ѕ частини від його заробітку ( доходу) для нього цілком прийнятна, тому що його справжній щомісячний дохід є значно вищим, ніж зазначений у податкових деклараціях.

В судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 підтримала доводи апеляційної скарги та просила її задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання повторно не з`явився. про день та час слухання справи судом повідомлявся у встановленому законом порядку, причин неявки суду не повідомив, а тому колегія суддів вважає можливим розгляд справи у його відсутності.

Заслухавши доповідь судді Ратнікової В.М., пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що згідно свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 , між сторонами 21.06.2003 року було укладено шлюб, зареєстрований відділом реєстрації актів громадянського стану Голосіївського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 464.

В цьому шлюбі у сторін ІНФОРМАЦІЯ_1 народилась донька ОСОБА_3 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 від 21.04.2004 року.

З часу припинення шлюбних стосунків сторони проживають окремо. Неповнолітня донька сторін ОСОБА_3 проживає з матір'ю, що не заперечується сторонами.

ОСОБА_2 є фізичною особою підприємцем, КВЕД 45.20 Технічне обслуговування та ремонт автотранспортних засобів, обсяг доходу якого за перший квартал 2018 року склав 56 560,00 грн. (без врахування сплачених податків та придбання запчастин).

ОСОБА_3 23.08.2018 року було здійснено переказ грошових коштів на рахунок позивачки у розмірі 2 000,00 грн.

Задовольняючи частково позовні вимоги, стягуючи з відповідача на користь позивачки на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти в розмірі ј частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач частково визнав позов про стягнення аліментів, позивачем не подано суду відповідних доказів на обґрунтування стягнення аліментів у розмірі Ѕ частини від всіх видів доходів та доказів того, що відповідач спроможний сплачувати аліменти у такому розмірі, неповнолітня донька сторін проживає разом матір`ю та знаходиться на її утриманні, батько зобов`язаний утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Суд вважав, що стягнення аліментів в розмірі Ѕ частини від усіх видів заробітку (доходів) погіршить становище відповідача порівняно із становищем позивачки. Стягнення аліментів у розмірі ј частини, з врахуванням рівного обов`язку обох батьків щодо утримання та виховання дитини, буде відповідати інтересам та потребам останньої.

Колегія суддів вважає, що такі висновки суду першої інстанції ґрунтуються на встановлених дійсних обставинах справи, досліджених судом доказах та відповідають вимогах процесуального та матеріального права, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

У ст. 51 Конституії України встановлено, що кожен із подружжя має рівні права та обов`язки у шлюбі та сім`ї; що державою однаково охороняється як батьківство, так і материнство.

Сімейне законодавство також містить норми, що імплементують вказані принципи.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 141 СК України та ст.11 Закону України «Про охорону дитинства», мати й батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Згідно вимог ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до вимог ч.ч.1, 2, 3 статі 181 СК України, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними.

За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Судом достовірно встановлено, що неповнолітня донька сторін ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає з матір`ю ОСОБА_1 та знаходиться на її утриманні. Батько ОСОБА_2 проживає окремо від дитини, а тому колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання доньки ОСОБА_3 - ІНФОРМАЦІЯ_1 , оскільки таким є його обов`язок, як батька, визначений нормами ст.ст. 141, 180, 181 СК України.

Стаття 182 СК України визначає, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Враховуючи, що відповідач є працездатною особою, у нього відсутні інші аліментні зобов`язання, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про часткове задоволення позову та стягнення з відповідача аліментів на користь ОСОБА_1 на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі ј частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня звернення до суду з позовом з 16.10.2018 року і до її повноліття .

Доводи апеляційної скарги про те, що суд, в порушенні норм процесуального права, не вирішив заявлене нею у позовній заяві клопотання про витребування із Державної фіскальної служби України відомостей про наявність у відповідача рухомого і нерухомого майна та розміру його доходу, довідки про майновий стан, в тому числі, наявність кредитів, правильність висновків суду першої інстанції не спростовують, враховуючи наступне.

З матеріалів справи вбачається, що ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 19 жовтня 2018 року було відкрито провадження у справі, розгляд справи призначено у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, роз`яснено, що клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відповідач може подати в строк, що не перевищує п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі, а позивач - не пізніше п`яти днів з дня отримання відзиву.

19 листопада 2018 року до Голосіївського районного суду м. Києва надійшов відзив відповідача ОСОБА_2 на позов, в якому він заперечував проти доводів позивачки, просив визначити розмір аліментів на утримання доньки у розмірі 2000,00 грн. щомісячно. На підтвердження свого місця роботи та розміру доходів відповідач надав до відзиву витяг з Єдиного державного реєстру фізичних осіб-підприємців в якому він зазначений як ФОП ОСОБА_2 , зареєстрований у ДПІ Голосіївського району м. Києва. Також відповідачем надано копію його податкової декларації за 2018 рік із зазначенням доходу у сумі 56 560,00 грн. 24 січня 2019 року до суду першої інстанції надійшла відповідь позивача ОСОБА_1 на відзив.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що надана відповідачем ОСОБА_2 довідка про його доходи під час здійснення підприємницької діяльності підписана безпосередньо відповідачем, що не дає можливості об`єктивно встановити реальні доходи та понесенні ним витрати, а інших доказів на підтвердження даних обставин відповідач не надав, колегія суддів відхиляє, оскільки визначений судом розмір аліментів (1/4 частина від всіх видів заробітку (доходу) обґрунтований дійсними потребам дитини, при цьому суд врахував рівний обов`язок батьків щодо утримання та виховання дитини. Крім того, аліменти на утримання дитини присуджено судом у частці від усіх видів заробітку (доходу) боржника, а тому, у разі збільшення доходів відповідача, відповідно збільшиться і сума аліментів на утримання доньки. При цьому, колегія суддів звертає увагу, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що відповідач отримує більші доходи та спроможний сплачувати аліменти у більшому розмірі, а тому такі її доводи є припущенням, а рішення суду не може ґрунтуватись на припущеннях.

Доводи апеляційної скарги про те, що твердження ОСОБА_2 про постійне надання ним грошових коштів на утримання доньки в сумі 2000-2500 грн. та придбання донці одягу, взуття та інших речей двічі на рік не підтвердженні жодним доказом, правильність висновків суду першої інстанції також не спростовують, так як суд стягнув з відповідача аліменти в розмірі 1/4 частини з усіх видів його доходу ( заробітку) щомісячно, з моменту звернення з позовом до суду.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що відповідач згодний щомісяця сплачувати 2000 грн. аліментів на утримання доньки, а тому стягнення з нього аліментів у розмірі Ѕ частини від усіх видів його заробітку для нього є цілком прийнятним, колегія суддів відхиляє, так позивачка просила суд стягнути з відповідача аліменти у частці ( 1/2) з усіх видів його доходів, а не у твердій грошовій сумі, а тому його згода на стягнення з нього аліментів у сумі 2000,00 грн. щомісячно не свідчить про прийнятність для нього стягнення аліментів у розмірі 1/2 частини з усіх видів його доходу ( заробітку).

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 29 січня 2019 року ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому відсутні правові підстави для задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1 .

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Голосіївськогорайонного суду м. Києва від 29 січня 2019року-залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини постанови, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 17 травня 2019 року.

Головуючий: Судді: