Постанова

Іменем України

09 січня 2019 року

м. Київ

справа № 320/5063/15-ц

провадження № 61-3183св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Антоненко Н. О., Журавель В. І., Крата В. І. (суддя-доповідач), Курило В. П.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство «Універсал Банк»,

відповідачі: ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5,

третя особа - ОСОБА_2,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Універсал Банк», яка підписана представником Полуляхом Іллею Сергійовичем, на заочне рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 17 лютого 2016 року у складі судді: Редько О. В., та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 16 червня 2016 року у складі суддів: Бєлки В. Ю., Воробйової І. А., Онищенко Е. А.,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2015 року публічне акціонерне товариство «Універсал Банк» (далі - ПАТ «Універсал Банк», банк) звернулося з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Також у червні 2015 року ПАТ «Універсал Банк» звернулось до суду із позовом до ОСОБА_4, третя особа - ОСОБА_2, про стягнення заборгованості за кредитним договоромта з позовом до ОСОБА_5, третя особа - ОСОБА_2, про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Ухвалою Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 08 грудня 2015 року позов ПАТ «Універсал банк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, позов ПАТ «Універсал банк» до ОСОБА_4, третя особа - ОСОБА_2, про стягнення заборгованості за кредитним договором та позов ПАТ «Універсал банк» до ОСОБА_5, третя особа - ОСОБА_2, про стягнення заборгованості за кредитним договором було об'єднано в одне провадження.

Позовні заяви обґрунтовані тим, що 05 червня 2008 року між банком та ОСОБА_2 укладено кредитний договір № 098-2008-1959, відповідно до умов якого позичальник отримав кредит у сумі 15 000 доларів СШАпід 14,95% річних строком до 01 червня 2025 року. Відповідно до пункту 1.1.1 кредитного договору за користування коштами понад встановлений строк нараховується процентна ставка у розмірі 44,85 % (підвищена процентна ставка). Погашення основної суми кредиту та процентів здійснюється шляхом сплати Позичальником щомісячних платежів (пункт 2.4 кредитного договору).

05 червня 2008 року для забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором № 098-2008-1959 від 05 червня 2008 року між банком та ОСОБА_3 було укладено договір поруки № 098-2008-1959-Р/3, між банком та ОСОБА_4 - № 098-2008-1959-Р/2, між банком та ОСОБА_5 № 098-2008-1959-Р/1, відповідно до умов яких поручителі зобов'язалися перед банком солідарно з позичальником відповідати за невиконання ОСОБА_2 його зобов'язань, що виникли з кредитного договору №098-2008-1959 від 05 червня 2008 року. Відповідно до п. 1.2 договорів поруки, поручитель засвідчує, що йому добре відомі усі умови кредитного договору №098-2008-1959 від 05 червня 2008 року і він погоджується з ними.

Банк свої зобов'язання за кредитним договором виконав належним чином, що підтверджується меморіальним ордером №0982902USD000041 та випискою за 06 червня 2008 року.

Позичальник та поручителі зобов'язання за кредитним договором та договором поруки належним чином не виконують, унаслідок чого станом на 29 квітня 2015 року заборгованість позичальника за кредитним договором становить 14 177,94 доларів США, яка складається з: 12 160,83 доларів США - сума дострокового стягнення кредиту; 401,16 доларів США - прострочена заборгованість за кредитом; 1 537,43 доларів США - заборгованість за відсотками; 78,52 доларів США - заборгованість за підвищеними відсотками.

Позивач просив суд стягнути з відповідачів на користь ПАТ «Універсал Банк» заборгованість за кредитним договором від 05 червня 2008 року у розмірі 14 177,94 доларів США.

Рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 17 лютого 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 16 червня 2016 року, позов ПАТ «Універсал Банк» задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Універсал Банк» заборгованість за кредитним договором № 098-2008-1959 від 05 червня 2008року у розмірі 14 177,94 доларів США, яка складається з: 12 160,83 доларів США - сума дострокового стягнення кредиту; 401,16 доларів США - прострочена заборгованість за кредитом; 1 537,43 доларів США - заборгованість за відсотками; 78,52 доларів США - заборгованість за підвищеними відсотками. Вирішено питання про розподіл судових витрат. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Рішення судів першої та апеляційної інстанцій мотивовані тим, що позовні вимоги банку в частині стягнення заборгованості з позичальника ОСОБА_2 є доведеними та підлягають задоволенню, оскільки правовідносини, які склалися між сторонами у справі передбачені умовами договору та є обов'язковими для виконання сторонами. При відмові у задоволенні позову у частині стягнення заборгованості за кредитним договором з поручителів, суди вважали, що банк звернувся до суду із позовом 08 червня 2015 року, а право вимоги виникло у позивача починаючи з 31 липня 2014 року, тому строк, передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України, сплинув.

У липні 2016 року ПАТ «Універсал Банк» подало касаційну скаргу, яка підписана представником Полуляхом І. С., у якій просило оскаржені рішення судів першої та апеляційної інстанції скасувати та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції. При цьому посилалося на те, що судами неправильно застосовано норми матеріального права та порушено норми процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що у пункті 5.2.5 кредитного договору сторони погодили, що у випадку прострочення сплати чергового платежу понад 2 місяці та направлення позивачем на адресу позичальника вимоги про дострокове повернення кредиту і не усунення позичальником умов кредитного договору протягом 30 днів з дати відправлення кредитором указаної вимоги, термін повернення кредиту вважається таким, що настав на 31 календарний день з дати відправлення указаного повідомлення. З липня 2014 року у відповідача почала виникати прострочена заборгованість по сплаті тіла кредиту та відсотків, яка у подальшому погашена не була. 30 листопада 2014 року кредитор надіслав позичальнику та поручителям вимогу, яка отримана ними 03-04 грудня 2014 року. Відповідачі вимоги не виконали, у зв'язку із чим позивач набув права вважати термін повернення кредиту таким, що настав достроково на 31 день з дати відправлення вимоги про дострокове повернення кредиту, а саме 30 грудня 2014 року. Таким чином, кредитор установив новий строк виконання зобов'язання та набув право з 30 грудня 2014 року звернутись до суду із позовом до відповідачів про дострокове стягнення усієї суми кредиту у строк до 30 червня 2015 року. Позивач звернувся до суду 08 червня 2015 року, отже ним не пропущено шестимісячний строк пред'явлення вимоги до поручителів. Судом апеляційної інстанції не взято до уваги, що вимоги до кожного із відповідачів разом з повідомленням про їх отримання було долучено до позовної заяви. Окрім цього, судом взагалі не з'ясовано коли настав термін дострокового погашення кредиту з урахуванням вимог банку. Це свідчить про неповне встановлення судами фактичних обставин, що мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Аналіз змісту касаційної скарги свідчить, що ПАТ «Універсал Банк» оскаржує заочне рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 17 лютого 2016 року та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 16 червня 2016 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог до поручителів. У іншій частині рішення судів першої та апеляційної інстанцій не оскаржуються, а тому у касаційному порядку не переглядаються.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 06 вересня 2016 року відкрито касаційне провадження у справі.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 14 грудня 2016 року справу призначена до судового розгляду.

У статті 388 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), в редакції Закону України № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», який набрав чинності 15 грудня 2017 року, передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

На підставі підпункту 6 пункту 1 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України справу передано до Касаційного цивільного суду.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Колегія суддів частково приймає аргументи, які викладені в касаційній скарзі, з таких мотивів.

Суди встановили, що 05 червня 2008 року між банком та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір № 098-2008-1959, відповідно до умов якого банк зобов'язується надати позичальнику кредит у сумі 15 000 доларів США, а позичальник зобов'язується прийняти, належним чином використати та повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом в розмірі 14,95% річних (базова процентна ставка).

Відповідно до підпункту 1.1.1 кредитного договору за користування коштами понад встановлений строк нараховується процентна ставка в розмірі 44,85 % (підвищена процентна ставка). Згідно пункту 1.2 кредитного договору строк кредитування за кредитним договором становить період з дати надання банком кредиту позичальнику по 01 червня 2025 року включно (що є датою остаточного погашення всієї суми кредиту). У пункті 2.4 кредитного договору передбачено, що погашення основної суми кредиту та процентів здійснюється шляхом сплати позичальником щомісячних платежів.

05 червня 2008 року для забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором № 098-2008-1959 від 05 червня 2008 року між банком та поручителями ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_4 були укладені договори поруки № 098-2008-1959-Р/1, № 098-2008-1959-Р/2, № 098-2008-1959-Р/3, відповідно до умов яких поручителі зобов'язалися солідарно з ОСОБА_2 відповідати перед банком за невиконання позичальником його зобов'язань, що виникли з кредитного договору.

Станом на 29 квітня 2015 року заборгованість позичальника за кредитним договором становить 14 177,94 доларів США.

При відмові у задоволенні позовних вимог в частині стягнення заборгованості за кредитним договором з поручителівсуди зробили висновок, що право на пред'явлення позову виникло у позивача починаючи з 31 липня 2014 року, тому строк, передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України, є таким, що сплив, ураховуючи, що із позовом банк звернувся до суду із указаним позовом 08 червня 2015 року.

Колегія суддів не погоджується із цим висновком з таких підстав.

Відповідно до частини першої статті 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

У статті 554 ЦК України встановлено, що у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки.

Норми права, що регулюють інститут поруки, не передбачають солідарної відповідальності поручителів між собою за різними договорами поруки, якщо цими договорами не передбачено іншого.

Відповідно до частини першої статті 543 ЦК України у разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.

Згідно частини четвертої статті 559 ЦК України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

У постанові Верховного Суду України від 14 вересня 2016 року у справі № 6-1451цс16 зроблено висновок, що відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 ЦК України). Разом з тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов'язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (частина друга статті 251 та частина друга статті 252 ЦК України). З договорів поруки вбачається, що у них не встановлено строку, після якого порука припиняється, а умова договору поруки (пункт 4.2 договору поруки) про його дію до припинення всіх зобов'язань боржника за кредитним договором не є встановленим сторонами строком припинення дії поруки, оскільки суперечить частині першій статті 251 та частинні першій статті 252 ЦК України, тому в цьому разі підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 ЦК України.

У пункті 5.2.5 кредитного договору, зокрема, передбачено, що у випадку прострочення сплати чергового платежу понад два місяці та/або процентів за користування кредитом понад два місяці, та направлення кредитором на адресу позичальника вимоги про дострокове повернення кредиту і не усунення позичальником порушень умов кредитного договору протягом 30 днів з дати відправлення кредитором повідомлення (вимоги), вважати термін повернення кредиту таким, що настав на 31 календарний день з дати відправлення кредитором позичальнику повідомлення (вимоги) про дострокове повернення кредиту.

У постанові Верховного Суду України від 17 вересня 2014 року у справі № 6-53цс14 зроблено висновок, що у разі неналежного виконання боржником зобов'язань за кредитним договором передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України строк пред'явлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначено періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу. У разі пред'явлення банком вимог до поручителя більше ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов'язання в силу положень частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобов'язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку. Разом із тим правовідносини поруки за договором не можна вважати припиненими в іншій частині, яка стосується відповідальності поручителя за невиконання боржником окремих зобов'язань за кредитним договором про погашення кредиту до збігу шестимісячного строку з моменту виникнення права вимоги про виконання відповідної частини зобов'язань, та в частині вимог про дострокове погашення кредитних коштів.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 червня 2018 року у справі № 408/8040/12 (провадження № 14-145цс18) вказано, що Велика Палата Верховного Суду погоджується з висновком у справі № 6-53цс14 і не вбачає підстав для відступлення від нього.

Згідно з частинами першою та другою статті 303 ЦПК України (у редакції, чинній на момент розгляду справи судом апеляційної інстанції) під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

Проте суд апеляційної інстанції не звернув увагу на домовленість сторін у пункті 5.2.5 кредитного договору та з'ясував коли настав строк виконання зобов'язання за кредитним договором з врахуванням пункту 5.2.5. А тому зробив передчасний висновок про законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції.

Суд касаційної інстанції позбавлений процесуальної можливості встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені судами попередніх інстанцій, з огляду на положення статті 400 ЦПК України.

Доводи касаційної скарги дають підстави для висновку, що оскаржене рішення ухвалено з порушенням норм процесуального права (частина третя статті 411 ЦПК України). Це унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи. У зв'язку з наведеним, колегія суддів вважає необхідним касаційну скаргу задовольнити частково, ухвалу апеляційного суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог до поручителів скасувати та передати справу в цій частині на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 400, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Універсал Банк», яка підписана представником Полуляхом Іллею Сергійовичем, задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 16 червня 2016 рокускасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» до поручителів ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5.

Передати справу № 320/5063/15-ц у частині відмови у задоволенні позовних вимог публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» до поручителів ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

З моменту прийняття постанови суду касаційної інстанції ухвала апеляційного суду Запорізької області від 16 червня 2016 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» до поручителів ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 втрачає законну силу.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий М. Є. Червинська

Судді: Н. О. Антоненко

В. І. Журавель

В. І. Крат

В. П. Курило