РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 643/12658/18

Провадження № 2/643/1149/19

18.03.2019 року Московський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого - судді Довготько Т.М.

за участю секретаря судового засідання - Полковник Г.В.

позивача - ОСОБА_1

відповідача - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1, яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітньої ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з вищевказаним позовом.

В обґрунтування позовних вимог позивач ОСОБА_1 зазначила, що вона оселилася в квартирі АДРЕСА_1, відповідно до ордеру №14 від 24.12.2016 року на житлову площу у гуртожитку. Ордер був виданий її батьку ОСОБА_5, на заняття сім'ї з 2 чоловік - ОСОБА_5 та ОСОБА_1 - доньки ІНФОРМАЦІЯ_1. Відповідно рішення №257/2 від 12.08.2008року виконавчого комітету Московської районної в м. Харкові ради було затверджено рішення адміністрації та профкому ХКП «Міськелектротранс» від 15.12.2006року, про закріплення за мешканцями займаної ними площі у будинку АДРЕСА_1 та з мешканцями укладені договори найму займаної житлової площі та відкриті особові рахунки. Будинок АДРЕСА_1 належить територіальній громаді м. Харкова та перебуває на балансі КП «Жилкомсервіс» з 01.03.2007року. Вона є наймачем спірної квартири. З відповідачем вони перебували у зареєстрованому шлюбі з 15.05.2010року, та з цього дня ОСОБА_2 оселився в квартирі та був зареєстрований у квартирі АДРЕСА_1. Рішенням Московського районного суду м.Харкова від 08.04.2014року шлюб між ними було розірвано та стягнуто з відповідача аліменти на утримання дитини. Ще до розірвання шлюбу відповідач вів себе не у відповідності до норм співжиття, порушував її спокій та спокій дитини, кімнату площею 13,5 кв.м. використовує не за призначенням. З 2016 року відповідач в квартирі постійно не проживає, іноді приходить та створює конфлікти, у зв'язку з чим вона була змушена викликати працівників поліції. Відповідач не приймає жодної участі в утриманні житла та у сплаті комунальних платежів, всі обов'язки що випливають з договору найму житлового приміщення виконує лише вона. Відповідач є співвласником квартири АДРЕСА_3, та його постійним місцем проживання є вказана квартира. Реєстрація місця проживання відповідача в квартирі обмежує її права та права малолітньої дитини у здійсненні користування квартирою, позбавляє можливості отримання державної субсидії на оплату комунальних та житлових послуг, тягне за собою збільшення вартості комунальних послуг. Посилаючись на ст.107, 116 ЖК Української РСР позивач просить визнати відповідача ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_1.

Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 03.10.2018року було прийнято до розгляду та відкрито провадження по справі.

Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 07.12.2018року, закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

Позивач ОСОБА_1, яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітньої ОСОБА_4 в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила їх задовольнити з підстав, зазначених в позові

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог в повному обсязі, просив відмовити в їх задоволенні. Крім того зазначив, що він після розірвання шлюбу з позивачем проживає в кімнаті АДРЕСА_1, по наступний час. ОСОБА_1 з дитиною проживають у кімнаті №234. Як у позивача, так і у нього є особисті ключі від кімнати які вони займають.

Суд, заслухавши пояснення сторін, свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_8, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку щодо відсутності підстав для задоволення позову, з огляду на наступне.

Відповідно до копії свідоцтва про народження, ІНФОРМАЦІЯ_1 народилася ОСОБА_1, її батьками є: ОСОБА_5 та ОСОБА_7 /а.с.13/.

15.05.2010 року ОСОБА_1 зареєструвала шлюб з ОСОБА_2 та після реєстрації шлюбу їй було присвоєно прізвище «ОСОБА_1». Шлюб було розірвано рішення Московського районного суду м. Харкова від 08.04.2014року /а.с.14/.

З копії свідоцтва про народження Серія НОМЕР_1 вбачається, що сторони мають дитину - ОСОБА_4 /а.с.21/.

Відповідно до копії свідоцтва про шлюбу Серія НОМЕР_2, ОСОБА_9 20.04.2018року зареєструвала шлюб з ОСОБА_10, та після реєстрації шлюбу їй було присвоєно прізвище «ОСОБА_1» /а.с.11/.

Так, позивач ОСОБА_1 оселилася в квартирі АДРЕСА_1, відповідно до ордеру №14 від 24.12.2016 року на житлову площу у гуртожитку.

Ордер був виданий її батьку ОСОБА_5, на заняття з сім'єю з 2 чоловік - ОСОБА_5 та ОСОБА_1 - доньки ІНФОРМАЦІЯ_1, житлову площу у гуртожитку АДРЕСА_1 /а.с.12/.

Відповідно копії витягу з рішення №257/2 від 12.08.2008року виконавчого комітету Московської районної в м. Харкові ради, було затверджено рішення адміністрації та профкому ХКП «Міськелектротранс», протокол №32 від 15.12.2006року, про закріплення за мешканцями займаної ними площі у будинку АДРЕСА_1: за ОСОБА_5 дві кімнати №233-234, на склад сім'ї 2 особи (він, дочка -1985р.н.). ХКП «Міськелектротранс» укласти договори найму житлової площі та відкрити особові рахунки згідно п.1 /а.с.15/.

Відповідно до довідки з місця проживання про склад сім'ї та прописку № 1407 від 11.07.2017 року, наданої дільницею № 39 КП «Жилкомсервіс», за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровано 3 особи: ОСОБА_9 (наймач), ОСОБА_2 (колишній чоловік), ОСОБА_4 (дочка). Квартира не приватизована та належить територіальній громаді м. Харкова /а.с. 16/.

Згідно даних паспорту громадянина України серії НОМЕР_3, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1, з 19.07.2010 року /а.с. 22/.

Відповідно до копії технічного паспорта від 24.11.2010року, на квартиру АДРЕСА_1, квартира складається з 2 кімнат, у тому числі 1-а кімната 13,5кв.м., 2-а кімната 16,4 кв.м. /а.с.24-27/.

Як вбачається з копії Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та з копії повідомлення Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Індустріальному та Немишлянському районах м. Харків від 06.08.2018року, відповідачу ОСОБА_2 належить на праві спільної сумісної власності квартира АДРЕСА_3 /а.с.33-34, 35-38/.

Відповідно до повідомлення КЗОЗ «Обласний наркологічний диспансер» від 01.11.2016року №551 на ім'я ОСОБА_9, на її заяву щодо інформації про ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, який мешкає за адресою: АДРЕСА_3, повідомило, що інформація є конференційною і не підлягає розголошенню /а.с.39/.

Як вбачається з повідомлення начальника Московського ВП ГУНП в Х/о Драка Є.П. від 26.12.2018 року, згідно наявних облікових даних Московського ВП ГУНП в Харківській області, інформація щодо перешкоджання ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, у праві на користування ним житлом за адресою: АДРЕСА_1, в період часу з 01.01.2018року до теперішнього часу в Московський ВП ГУНП в Харківській області не надходила /а.с.122/.

Свідок ОСОБА_7 в судовому засіданні показала, що вона є матір'ю позивача ОСОБА_1, відповідач ОСОБА_2 колишній чоловік її доньки. Після розлучення з її дочкою у 2014 році, відповідач зайняв кімнату №233 де змінив замок, а дочка з онукою зайняли кімнату №234. З літа 2018року вона ОСОБА_2 не бачила, та де він проживає не знає.

Свідок ОСОБА_8 в судовому засіданні показав, що він знайомий з позивачем ОСОБА_1 з 2013року, відповідача ОСОБА_2 взагалі не знає. Приблизно один чи два рази на тиждень він приходить у гості до позивача в квартиру за адресою: АДРЕСА_1, номер квартири він не знає. Він був лише в одній кімнаті, в іншу кімнату не заходив, та при ньому позивач в другу кімнату не заходила.

Позивачем на підтвердження того, що відповідач не проживає у спірній квартирі було надано копію ували Московського районного суду м.Харкова по справі №643/7331/17, заочного рішення Московського районного суду м.Харкова від 04.05.2018року по справі №643/840/17, заочного рішення Московського районного суду м.Харкова від 12.12.2017року по справі №643/11505/17 /а.с.40, 41-43,44/, а також копії конвертів з поштовими повідомленнями про направлення листів відповідачу на адресу АДРЕСА_1 з відмітками про причини невручення «за закінченням терміну зберігання» /а.с.80-120/.

Відповідно до ст. 6 Житлового кодексу Української РСР, жилі будинки і жилі приміщення призначаються для постійного проживання громадян, а також для використання у встановленому порядку як службових жилих приміщень і гуртожитків.

Частиною 4 ст. 9 Житлового кодексу Української РСР встановлено, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Статтею 107 Житлового кодексу Української РСР передбачено, що у разі вибуття наймача та членів його сім'ї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття. Якщо з жилого приміщення вибуває не вся сім'я, то договір найму жилого приміщення не розривається, а член сім'ї, який вибув, втрачає право користування цим жилим приміщенням з дня вибуття.

Частиною 1 ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а обов'язок надання доказів покладається на сторони та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів) який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що належних та допустимих доказів, які б свідчили про непроживання відповідача у спірній квартирі, а також, що відповідач ОСОБА_2 вибув на постійне проживання до іншого жилого приміщення позивачем не надано.

Покази свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_8 не підтверджують доводи позивача ОСОБА_1 щодо непроживання ОСОБА_2 в спірній квартирі.

Особа, яка вимагає визнання члена її сім'ї таким, що втратив право користування житлом повинна довести його відсутність за місцем реєстрації, тобто тягар доказування покладено саме на позивача.

Аналізуючи надані докази, суд прийшов до висновку, що матеріалами справи не встановлено обставин відсутності відповідача ОСОБА_2 в спірній квартирі, а також його вибуття на постійне місце проживання до іншого житла.

Крім того, позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання ОСОБА_2 особою, що втратила право користування жилим приміщенням обґрунтовані також вимогами ст.116 Житлового кодексу Української РСР та тим, що відповідач не сплачує комунальні послуги, порушує правила користування житловим приміщенням. Однак вимогами ст.116 Житлового кодексу Української РСР, урегульовано питання щодо виселення членів сім'ї власника жилого приміщення. Між тим, такої вимоги - про виселення ОСОБА_2 з квартири АДРЕСА_1 позовна заява не містить, а вказані правові норми до вимоги про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, не застосовуються.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 4, 12, 13, 80, 81, 141, 263, 265 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 /АДРЕСА_1/, яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітньої ОСОБА_4 до ОСОБА_2 /АДРЕСА_1/ про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Харківського апеляційного суду, протягом тридцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення виготовлено 26.03.2019року.

Суддя - Т.М.Довготько