Справа № 214/643/19
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

26 листопада 2019 року Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді Прасолова В.М.

при секретарі - Улятовській М.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кривому Розі цивільну справу за позовом Донецького юридичного інституту МВС України до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за навчання, -

ВСТАНОВИВ:

Представник Донецького юридичного інституту МВС України - Філіпенко О.І. звернулася до суду з позовом, в якому просить стягнути зі ОСОБА_1 на користь Донецького юридичного інституту МВС України заборгованість за навчання в сумі 5416 грн. 50 коп.; стягнути з відповідача судові витрати в розмірі 1762 грн. 00 коп. по сплаті судового збору.

Пред`явлені вимоги мотивовано наступним. 19 серпня 2016 року наказом Донецького юридичного інституту МВС України №133 о/с «Про зарахування на навчання» ОСОБА_1 зараховано студентом першого курсу заочної форми навчання за рахунок коштів фізичних та юридичних осіб Донецького юридичного інституту МВС України на підставі правил прийому та рішення приймальної комісії від 19 серпня 2016 року, протокол №27. Відповідно до ст.73 Закону України «Про вищу освіту» між ОСОБА_1 та Донецьким юридичним інститутом МВС України укладено договір № 06/16 КР про надання освітніх послуг. За цим договором Донецький юридичний інститут МВС України взяв на себе зобов`язання за рахунок коштів відповідача здійснити навчання на заочній формі, за освітньо-кваліфікаційним рівнем «спеціаліст», за спеціальністю 081 «Право» протягом одного року, видати відповідачу документ про освіту державного зразка (пп. 3 п.2 договору № 06/16 КР) за умови виконання відповідачем навчального навантаження в обсязі, необхідному для здобуття певного ступеня освіти, а відповідач взяв на себе зобов`язання своєчасно вносити плату за отриману освітню послугу в розмірі та в строки, встановлені цим договором (п.4 договору) і дотримуватися обов`язків, передбачених ст.63 Закону України «Про вищу освіту» (п.6. договору). Загальна вартість освітньої послуги за рік навчання складала 10 грн. 00 коп. Фактично оплати за отримання освітньої послуги за І-й семестр 2016-2017 навчального року відповідачем не здійснено. Борг за І семестр складає 5416 грн. 50 коп. У ІІ семестрі 2016-2017 н.р. ОСОБА_1 до занять не приступив, борг за отримання освітньої послуги за І семестр 2016-2017 навчального року не сплатив та зазначена сума стала заборгованістю. Після чого, 30 травня 2017 року наказом Донецького юридичного інституту МВС України № 92 о/с відповідача відраховано з інституту за невиконання навчального плану та порушення умов договору про навчання. На день відрахування сума заборгованості відповідача з оплати за навчання складала 5 416 грн. 50 коп. Позивач намагався врегулювати спір у досудовому порядку шляхом направлення відповідачу претензії від 2 серпня 2018 року за вих. №2228 про необхідність здійснення оплати, та претензія повернулася на адресу інституту з поштовою довідкою про повернення листа у зв`язку із закінченням строку зберігання. Станом на 14 грудня 2018 року відповідачем борг не погашено. Згідно з п.4 Договору, замовник зобов`язаний своєчасно вносити плату за освітню послугу в розмірах та в порядку, встановлених договором. Пунктом 3 договору визначено, що виконавець має право вимагати від замовника своєчасно вносити плату за освітню послугу.

Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відтак, зазначена норма визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспоренні чи невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликане поведінкою іншої особи. Таким чином, порушення, невизнання або оспорення суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Відповідно до ст.ст.525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не допускається, а зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ст.527 ЦК України, боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Кожна зі сторін у зобов`язанні має право вимагати доказів того, що обов`язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред`явлення такої вимоги. Відповідно до ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Приписами цивільного законодавства передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК України). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч.1 ст.626 ЦК України). Порушенням зобов`язання є його невиконання або неналежне виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст.610 ЦК України). Відповідно до ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання, а договір відповідно до ст.629 ЦК України є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно з ч.1 ст.901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до ч.1 ст.903 ЦК України, якщо договором передбачено надання послуг за оплату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Ухвалою суду від 11 березня 2019 року (головуючий суддя Ткаченко А.В.) позов прийнято до розгляду з відкриттям спрощеного позовного провадження. За результатами повторного автоматизованого розподілу після задоволення самовідводу судді Ткаченка А.В. матеріали справи передано в провадження судді Прасолова В.М.

Представник позивача Філіпенко О.І . правом на участь в судовому засіданні не скористалась, подавши заяву про розгляд справи без її участі. Пред`явлені вимоги підтримала, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала.

Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, повідомлений належним чином, причини неявки суду невідомі, заяв про відкладення розгляду справи на адресу суду не надходило, у зв`язку з чим відповідно до ст.ст.223, 280 ЦПК України на підставі наявних доказів за відсутності заперечень з боку представника позивача, судом проведено заочний розгляд справи.

В судовому засіданні безпосередньо досліджені наступні докази: договір про надання освітніх послуг (а.с.7-8), витяг з наказу про зарахування на навчання (а.с.9), довідка про результати навчання (а.с.10), наказ про відрахування з інституту (а.с.11), довідка-розрахунок заборгованості (а.с.12), лист про погашення заборгованості (а.с.14).

Суд, керуючись ст.77 ЦПК України, згідно якої предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення, оцінюючи з точки зору належності досліджені у судовому засіданні докази, приходить до наступних висновків.

Суд вважає належними доказами: договір про надання освітніх послуг (а.с.7-8), витяг з наказу про зарахування на навчання (а.с.9), наказ про відрахування з інституту (а.с.11), так як ці докази містять інформацію, що стосується предмету доказування, а саме перебування сторін в цивільно-правових договірних відносинах з надання освітніх послуг, їх припинення з ініціативи навчального закладу.

Суд вважає належними доказами: довідка про результати навчання (а.с.10), довідка-розрахунок заборгованості (а.с.12), лист про погашення заборгованості (а.с.14), так як вони підтверджують неналежність виконання відповідачем своїх зобов`язань перед навчальним закладом, а відтак підтверджують виникнення між сторонами спору.

Суд, відповідно до ст.78 ЦПК України, вважає досліджені у судовому засіданні письмові докази допустимими, так як ці докази одержані без порушення порядку, встановленого законом.

Оцінюючи докази з точки зору їх достовірності, суд приходить до висновку, що досліджені у судовому засіданні письмові докази є достовірними.

Керуючись вимогами ст. 80 ЦПК України, суд вважає, що сукупність визнаних судом допустимими, належними та достовірними доказами є достатньою для встановлення наступних фактів та обставин.

Судом встановлено, що між Донецьким юридичним інститутом МВС України, що є державним вищим навчальним закладом, підпорядкованим МВС України, як виконавцем та ОСОБА_1 як замовником укладено договір про надання освітніх послуг №06/16КР, предметом якого є надання освітньої послуги - навчання на заочній формі протягом 1 року для здобуття освітньо-кваліфікаційного рівня «спеціаліст» за спеціальністю «081. Право». Відповідно до п.9 договору, загальна вартість освітньої послуги за рік навчання становить 10 833 грн.

Наказом №133 о/с від 19 червня 2016 року ОСОБА_1 зараховано на перший курс заочної форми навчання з 19 серпня 2016 року за рахунок коштів фізичних, юридичних осіб для здобуття освітньо-кваліфікаційного ступеня «спеціаліст» на основі освітнього ступеня «бакалавр».

Як визначено п.11, п.15 договору, за невиконання або неналежне виконання зобов`язань цього договору сторони несуть відповідальність згідно із законом та договором. Договір розривається: 1) за згодою сторін; 2) у разі неможливості виконання стороною договору своїх зобов`язань у зв`язку з прийняттям нормативно-правових актів, що змінили умови, встановлені договором щодо освітньої послуги і незгоди будь-якої зі сторін внести зміни до договору; 3) у разі ліквідації юридичної особи - замовника або виконавця, якщо не визначений правонаступник; 4) у разі відрахування з начального закладу одержувача згідно із законодавством; 5) за рішенням суду в разі систематичного порушення або невиконання однією зі сторін умов договору.

Відповідно до Витягу з наказу №92 о/с від 30 травня 2017 року, за невиконання навчального плану та порушення умов договору про навчання студента ОСОБА_1 відраховано з інституту на підставі рішення ДЕК №4 від 31 травня 2017 року, протоколу №2.

З довідки-розрахунку заборгованості слідує, що оплата за отримання освітньої послуги за І семестр 2016-2017 н.р. (з 1 вересня 2016 року по 28 лютого 2017 року) в сумі 5 416,50 грн. ОСОБА_1 не здійснена. У ІІ семестрі він до навчання не приступив, тому загальний борг за отримання освітніх послуг складає 5416,50 грн. Станом на 14 грудня 2018 року борг відповідачем добровільно не погашено. Задля врегулювання виниклого між сторонами спору щодо погашення наявності заборгованості в добровільному порядку, позивачем на адресу відповідача направлено лист-вимогу про погашення заборгованості в загальному розмірі 5416,50 грн., яку ним залишено без виконання.

Суд вважає встановленими вказані факти та обставини, яким відповідають правовідносини, врегульовані нормами ЦК України.

Згідно із ч.1 ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За змістом ч.1 ст.901, ч.1 ст.903 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ч.2 ст.903 ЦК України, у разі неможливості виконати договір про надання послуг, що виникла не з вини виконавця, замовник зобов`язаний виплатити виконавцеві розумну плату. Якщо неможливість виконати договір виникла з вини замовника, він зобов`язаний виплатити виконавцеві плату в повному обсязі, якщо інше не встановлено договором або законом.

Враховуючи, що спір між сторонами виник з приводу неналежного виконання ОСОБА_1 як замовником покладених на нього зобов`язань по оплаті за навчальні послуги, що надавались йому Донецьким юридичним інститутом МВС України, які в розумінні ст.ст.524,533 ЦК України є грошовими та виникли з договірних відносин, суд приходить до висновку, що до них можуть застосовуватися норми, що передбачають цивільну-правову відповідальність за невиконання грошового зобов`язання, що не суперечить положенням Закону України «Про вищу освіту».

Зважаючи на доведеність неналежного виконання відповідачем своїх зобов`язань по оплаті за навчання, дійсність розміру заборгованості в сумі 5416,50 грн., суд приходить до висновку про доведеність пред`явлених вимог та необхідність їх задоволення.

Оскільки рішення ухвалюється на користь позивача, то згідно зі ст.141 ЦПК України судовий збір в розмірі 1762 грн. 00 коп. (а.с.1) підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Керуючись ст.ст.2, 4, 5, 12, 13, 19, 76-81, 89, 95, 133, 141, 223, 228, 258-259, 263-265, 273, 274-279, 280-284, 354, 355, 430, п.15 Перехідних положень ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Донецького юридичного інституту МВС України (, юридична адреса: м. Кривий Ріг, мкр-н. 7-й Зарічний 24) до ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , останнє відоме місце проживання: АДРЕСА_1 ) про стягнення заборгованості за навчання - задовольнити повністю.

Стягнути зі ОСОБА_1 на користь Донецького юридичного інституту МВС України заборгованість за навчання в сумі 5416 грн. 50 коп. та судові витрати в розмірі 1762 грн. 00 коп. по сплаті судового збору.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом 30 днів з дня його ухвалення не подана заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи. Заочне рішення може бути переглянуте Саксаганським районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області за письмовою заявою відповідача, оформленою згідно ст.285 ЦПК України та поданою протягом 30 днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржено відповідачем в загальному порядку до Дніпровського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області протягом 30 днів з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення. Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку.

Повне заочне рішення суду складено 2 грудня 2019 року.

Головуючий суддя В.М. Прасолов