Справа № 159/4709/15-ц Головуючий у 1 інстанції: Восковська О.А.
Провадження № 22-ц/802/45/19 Категорія: 26 Доповідач: Русинчук М. М.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 січня 2019 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Русинчука М.М.,

суддів - Здрилюк О.І., Карпук А.К.,

з участю: секретаря судового засідання - Губарик К.А.,

представника позивача - Микулика В.М.,

представника відповідачки - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Дельта Банк» Кадирова Владислава Володимировича до ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет іпотеки за апеляційною скаргою позивача на рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 12 жовтня 2015 року,

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2015 року ПАТ «Дельта Банк» в особі уповноваженої особи Фонду на ліквідацію ПАТ «Дельта Банк» Кадирова В.В. (далі - ПАТ «Дельта Банк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет іпотеки, посилаючись на те, що 26 липня 2013 року між ПАТ «Дельта Банк» та фізичною особою-підприємцем (далі - ФОП) ОСОБА_4 укладено кредитний договір, відповідно до умов якого банк надав позичальниці кредитні кошти в розмірі 800 000 грн з метою фінансування поточної діяльності з кінцевим терміном повернення до 25 липня 2016 року та сплатою 27,99 % річних.

З метою забезпечення виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором 26 липня 2013 року між ПАТ «Дельта Банк» та ОСОБА_4 укладено та нотаріально посвідчено іпотечний договір, за яким в іпотеку передано земельну ділянку з цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування автозаправного комплексу та нерухоме майно (нежитлові приміщення - мийка автомобілів та кафе-готель), розташоване на цій земельній ділянці.

Позичальниця своїх зобов'язань за кредитним договором належним чином не виконувала, внаслідок чого утворилась заборгованість, яка станом на 07 серпня 2015 року становила 610 098,34 грн.

У зв'язку з наведеним позивач просив суд у рахунок часткового погашення заборгованості за кредитним договором від 26 липня 2013 року в розмірі 610 098,34 грн звернути стягнення на зазначені предмети іпотеки шляхом визнання права власності на них за ПАТ «Дельта Банк».

Рішенням Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 12 жовтня 2015 року в задоволенні позову ПАТ «Дельта Банк» відмовлено.

В апеляційній скарзі ПАТ «Дельта Банк», покликаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просило оскаржуване рішення суду скасувати і ухвалити нове рішення, яким його позов задовольнити.

Вимоги апеляційної скарги мотивовані тим, що умовами іпотечного договору передбачено, що у разі порушення іпотекодавцем зобов'язання за кредитним договором та/або зобов'язань за цим договором, а також інших обов'язків іпотекодавця, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання зобов'язань, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки. Вказував, що задоволення позову кредитора про звернення стягнення на предмет іпотеки не є перешкодою для пред'явлення позову про стягнення заборгованості з поручителя за тим самим договором кредиту у разі, якщо на час розгляду справи заборгованість за кредитом не погашена. Оскільки відповідачка як іпотекодавець своїх зобов'язань за кредитним договором належним чином не виконувала внаслідок чого виникла заборгованість, вважає, що у даному випадку наявні підстави для звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання за банком права власності на нього.

Рішенням Апеляційного суду Волинської області від 24 грудня 2015 року рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 12 жовтня 2015 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено з інших підстав, а саме: у зв'язку з неспівмірністю розміру заборгованості (205 890,67 грн після сплати позичальником заборгованості під час розгляду цієї справи) з вартістю предмета іпотеки (2 101 00 грн).

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 липня 2016 року рішення Апеляційного суду Волинської області від 24 грудня 2015 року скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції з тих підстав, що законодавством не передбачено такої підстави для відмови в задоволенні позову про звернення стягнення на предмет застави, як неспівмірність розміру заборгованості за основним зобов'язанням з вартістю майна, переданого в іпотеку в рахунок забезпечення належного його виконання.

Апеляційний суд Волинської області ухвалою від 06 жовтня 2016 року рішення суду першої інстанції скасував, провадження у справі закрив з тих підстав, що справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Постановою Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року ухвалу Апеляційного суду Волинської області від 06 жовтня 2016 року скасовано, справу направлено для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції з тих підстав, що спір між іпотекодавцем - фізичною особою і банком щодо звернення стягнення на предмет іпотеки у зв'язку з невиконанням боржником зобов'язань за кредитним договором, ініційований у суді на підставі процесуальних норм, які діяли до 15 грудня 2017 року, підлягає розгляду за правилами цивільного судочинства, з огляду на що висновок апеляційного суду про те, що спір підлягав розгляду в порядку господарського судочинства є помилковим.

Подана ПАТ «Дельта Банк» апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, а рішення суду першої інстанції скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову з інших підстав, виходячи з таких мотивів.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову в даній справі, суд першої інстанції свої висновки мотивував тим, що позивач порушив вимоги законодавства щодо надіслання письмової вимоги про усунення порушення основного зобов'язання та не надав доказів звернення з позовом до позичальника про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Однак з такими висновками місцевого суду колегія суддів не може погодитися.

Судом першої інстанції встановлено, що 26 липня 2013 року між ПАТ «Дельта Банк» та ФОП ОСОБА_4 укладено кредитний договір, відповідно до умов якого банк надав позичальниці кредитні кошти в розмірі 800 000 грн з метою фінансування поточної діяльності з кінцевим терміном повернення до 25 липня 2016 року та сплатою 27,99 % річних.

З метою забезпечення зобов'язань за даним кредитним договором між ПАТ «ДельтаБанк» та ОСОБА_4 було укладено договір іпотеки, відповідно до умов якого остання передала в іпотеку банку майно, яке належить їй на праві власності, а саме: нежитлове приміщення, мийка автомобілів, загальною площею 561, 2 кв. м, що складається з: нежитлового приміщення, мийки автомобілів (А-2) (предмет іпотеки 1); нежитлове приміщення, кафе-готель «Берегиня», загальною площею 215, 7 кв. м, що складається з: кафе-готелю «Берегиня» (предмет іпотеки 2); земельну ділянку, на якій розташовані предмет іпотеки 1, предмет іпотеки 2, загальною площею 0,35 га, цільове призначення для будівництва та обслуговування автозаправного комплексу, розташованого у Волинській області Ковельського району с. Воля-Ковельська вул. Волі, земельна ділянка 38 (предмет іпотеки 3).

Зазначені предмети іпотеки розташовані по вул. Волі, будинок № 38 село Воля-Ковельська Ковельський район Волинська область.

Позичальниця ФОП ОСОБА_4 своїх зобов'язань не виконала належним чином, внаслідок чого утворилась заборгованість за кредитним договором, яка станом на 07 серпня 2015 року становила 610 098,34 грн.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції зазначив, що позивач не дотримав виконання вимог статті 35 Закону України «Про іпотеку» та пункту 4.1.6. іпотечного договору та не надіслав іпотекодавцю, відповідачу у справі, письмову вимогу про усунення порушення (із зазначенням стислого змісту порушених зобов'язань, вимоги про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги) та передчасно, з порушенням вимог вище згаданої норми Закону, звернувся до суду із позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки, чим порушив право відповідача ОСОБА_4 на сплату заборгованості за кредитним договором у визначеному вище порядку та у встановлені строки.

Проте колегія суддів з таким висновком місцевого суду не погоджується, оскільки відмовляючи у позові з цієї підстави, суд першої інстанції не врахував наступного.

Відповідно до пункту 4.1.6. іпотечного договору у разі порушення іпотекодавцем зобов'язання за кредитним договором та/або зобов'язань за цим договором, а також інших обов'язків іпотекодавця, іпотекодержатель має право вимоги дострокового виконання зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки.

У пункті 7.2. цього договору сторони погодили, що звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі: рішення суду; виконавчого напису нотаріуса; переходу до іпотекодержателя права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання зобов'язання в порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку» та умовами цього договору; продажу іпотекодержателем від свого імені предмета іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу в порядку, встановленому статтю 38 Закону України «Про іпотеку» та умовами цього договору.

Тобто, сторони передбачили право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом набуття права власності на нього.

Згідно пункту 7.3. договору іпотекодержатель має право на свій розсуд обрати порядок звернення стягнення на предмет іпотеки в межах, передбачених пунктом 7.2. цього договору.

У пункті 7.4. договору сторони договору домовилися про те, що іпотекодержатель має право звернути стягнення на майно, згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя в позасудовому порядку, на підставі цього договору, шляхом: 1) переходу до іпотекодержателя права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання зобов'язання згідно з цим застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя; 2) шляхом продажу іпотекодержателем предмета іпотеки.

У статті 12 Закону України «Про іпотеку» вказано, що в разі порушення іпотекодавцем обов'язків, установлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом.

Стаття 33 цього Закону передбачає, що в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, установлених статтею 12 цього Закону.

Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Тобто, законом передбачено чітко визначені способи звернення стягнення на предмет іпотеки в разі невиконання чи неналежного виконання забезпеченого іпотекою зобов'язання.

Згідно зі статтею 36 Закону України «Про іпотеку» сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем та іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати:

передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання в порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку»;

право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу в порядку, встановленому статтею 38 цього Закону.

Отже, сторони в договорі чи відповідному застереженні можуть передбачити як передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в позасудовому порядку, так і надання іпотекодержателю права від свого імені продати предмет іпотеки як за рішенням суду, так і на підставі відповідного застереження в договорі про задоволення вимог іпотекодержателя чи застереження в іпотечному договорі на підставі договору купівлі-продажу.

При цьому необхідно врахувати, що стаття 37 Закону України «Про іпотеку» не містить можливості визнання права власності на предмет іпотеки за іпотекодержателем за рішенням суду.

Відповідно до цієї статті іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання.

Отже, передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки відповідно до статей 36, 37 Закону України «Про іпотеку» є способом позасудового врегулювання, який здійснюється за згодою сторін без звернення до суду.

Застереження в договорі про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом визнання права власності на предмет іпотеки - це виключно позасудовий спосіб урегулювання спору, який сторони встановлюють самостійно у договорі.

З урахуванням вимог статей 328, 335, 392 ЦК України у контексті статей 36, 37 Закону України «Про іпотеку» суди не наділені повноваженнями звертати стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності на нього за іпотекодержателем.

Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 березня 2018 року у справі № 760/14438/15-ц.

Отже, оскільки передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки відповідно до статей 36, 37 Закону України «Про іпотеку» є способом позасудового врегулювання, який здійснюється за згодою сторін без звернення до суду, а сторони по справі у застереженнях в іпотечному договорі погодили умови про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом визнання права власності на предмет іпотеки, що є виключно позасудовим способом урегулювання спору, тому колегія суддів дійшла висновку, що у заявленому позові ПАТ «Дельта Банк» слід відмовити з цієї підстави.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржуване в даній справі рішення про відмову в задоволенні позову ПАТ «Дельта Банк» ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права, а викладені у ньому висновки не відповідають обставинам справи, тому воно підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову з наведених вище підстав, а саме у зв'язку з тим, що звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності на нього є способом позасудового врегулювання, який здійснюється за згодою сторін без звернення до суду.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, Волинський апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу позивача публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» задовольнити частково.

Рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 12 жовтня 2015 року в даній справі скасувати і ухвалити нове рішення.

В задоволенні позову публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Дельта Банк» Кадирова Владислава Володимировича до ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет іпотеки відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий

Судді