АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/163/19Головуючий по першій інстанції Демчик Р.В.
Категорія: 304000000 Доповідач в апеляційній інстанції Вініченко Б.Б.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 січня 2019 року Апеляційний суд Черкаської області в складі колегії:

суддів Вініченка Б.Б., Храпка В.Д., Бондаренка С.І.

за участю секретаря Чуйко А.В.

позивача в особі

голови ОСББ «Жужоми 7» Тарасюк Г.П.

відповідача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу голови Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «Жужоми 7» - Тарасюк Галини Павлівни на рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 30 жовтня 2018 року у справі за позовом Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «Жужоми 7» до ОСОБА_4 про спонукання до укладання договору,

в с т а н о в и в :

В лютому 2018 року ОСББ «Жужоми 7» звернулося в суд з позовом до ОСОБА_4 про спонукання до укладання договору.

Позовна заява мотивована тим, що 10 червня 2010 року було зареєстровано ОСББ «Жужоми 7».

27 вересня 2017 року ОСОБА_4 було придбано у власність нежитлові приміщення, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 та складаються з: офіс НОМЕР_1 (три), а саме: приміщення цокольного поверху з №3-1 до №3-12, літ. А-9-11, загальною площею 157,6 кв.м.

На основі затвердженого Типового договору, ОСББ «Жужоми 7» вручило ОСОБА_4 як власнику нежитлового приміщення, проект договору від 02.10.2017 року.

Листом від 06.02.2018 року ОСОБА_4 надіслала підписаний проект договору від 02.10.2017 року з протоколом розбіжностей від 02.10.2017 року в якому наведені пропозиції щодо зміни положень пунктів договору та виключення одного з пунктів договору.

ОСББ «Жужоми 7» заперечило з приводу деяких пропозицій відповідача та наразі сторонами не досягнуто повної згоди щодо всіх істотних умов договору.

Позивач зазначає, що згідно положень чинного законодавства не заборонено доповнювати умови Типового договору або конкретизувати його положення, що і було здійснено позивачем у зв'язку із тим, що через нежитлове приміщення, власником якого є ОСОБА_4 проходять, зокрема комунікації тепломереж, електроенергії.

19 квітня 2018 року ОСББ «Жужоми 7» подало до суду заяву про уточнення позовних вимог та остаточно просило суд визнати укладеним з 02.10.2017 року договір відносин власників нежитлових приміщень та управителя між ОСОБА_4 із ОСББ «Жужоми 7» у викладеній позивачем редакції.

Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 30 жовтня 2018 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що враховуючи те, що Законом України «Про об'єднання співвласників багатоквартирного будинку» не передбачений обов'язок позивача укладати будь-які договори з відповідачем, а під час укладення договору відносин власників нежитлових приміщень з управителем від 2 жовтня 2017 року сторони не досягли згоди з усіх істотних умов договору, а тому відсутні підстави для задоволення позову.

В апеляційній скарзі, ОСББ «Жужоми 7» вказує, що рішення суду першої інстанції є незаконним, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому просило його скасувати та винести нове, яким задовольнити позовні вимоги з урахуванням поданих уточнень.

Апеляційна скарга мотивована тим, що типова форма договору відносин власників житлових і нежитлових приміщень та управителя, затверджена підзаконним нормативно-правовим актом, який був чинним станом на 02.10.2017 року, а саме Наказом державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 27.08.2003 року №141 «Про затвердження Типового статуту об'єднання співвласників багатоквартирного будинку та Типового договору відносин власників житлових і нежитлових приміщень та управителя».

На підставі викладеного, скаржник вважає, що укладання такого договору, тим більше на основі типової форми передбачена чинним законодавством.

Крім того, про волевиявлення сторін на укладення договору на основі типового договору підтверджується і перепискою, яка велась між позивачем та відповідачем.

Згідно частини 4 статті 179 ГК України передбачено, що при укладенні господарських договорів сторони можуть визначити зміст договору на основі типового договору, затвердженого Кабінетом Міністрів України, чи у випадках, передбачених законом, іншим органом державної влади, коли сторони не можуть відступати від змісту типового договору, але мають право конкретизувати його умови.

Таким чином, відсутні законодавчі заборони в конкретизації змісту договору. А тому, користуючись своїм правом позивач виключно конкретизував зміст умов, враховуючи обставини, пов'язані із використанням нежитлового приміщення, який належить ОСОБА_4 та місцем його розташування в АДРЕСА_1.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_4 вказує, що позивачем були внесені доповнення до типового договору, з якими відповідач категорично не погоджується та відмовляється укладати договір у запропонованій позивачем редакції, оскільки укладення договору на таких умовах ставить її у вкрай невигідне становище та зазначає, що судом першої інстанції вірно зазначено в рішенні про те, що Законом України «Про об'єднання співвласників багатоквартирного будинку» не передбачено її обов'язок укладати з позивачем будь-які договори.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши наявні у справі докази, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, приходить до наступного.

Згідно до вимог частин 1 та 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Оскаржуване рішення суду відповідає зазначеним вимогам закону.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 10 червня 2010 року за адресою АДРЕСА_1 зареєстровано ОСББ «Жужоми 7», що підтверджується довідкою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

Відповідачу ОСОБА_4 на праві власності належить нежитлове приміщення - офіс НОМЕР_1, а саме: приміщення цокольного поверху з НОМЕР_1-1 до НОМЕР_1-12, літ. А-9-11, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, що підтверджується Інформаційною довідкою з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна від 25 лютого 2018 року.

Відповідно до Статуту ОСББ «Жужоми 7» затвердженого протоколом №1 загальних зборів співвласників ОСББ «Жужоми 7», м. Черкаси, від 12 липня 2016 року, об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «Жужоми 7» створено власниками квартир та нежитлових приміщень багатоквартирного будинку з метою забезпечення і захисту прав співвласників, дотримання ними своїх обов'язків, належне утримання та використання спільного майна будинку, забезпечення своєчасного надходження коштів для сплати всіх платежів, передбачених законодавством та цим Статутом.

Як вбачається з переписки між сторонами позивачем було запропоновано ОСОБА_4 підписати Договір відносин власників нежитлових приміщень та управителя від 02 жовтня 2017 року.

Разом з тим, запропонований позивачем договір має відмінності від Типового договору відносин власників житлових і нежитлових приміщень та управителя затвердженого Наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства 27.08.2003 року №141, у зв'язку із чим відповідачем були запропоновані також свої корективи для узгодження сторонами.

Таким чином, оскільки сторони так і не дійшли згоди з приводу внесення змін та доповнень до договору, ОСББ «Жужоми 7» звернулося до суду із позовом про спонукання до укладення договору, який в подальшому було уточнено та в кінцевому варіанті позивач просив визнати договір укладеним в редакції ним поданій.

Відповідно до частини першої статті 9 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» управління багатоквартирним будинком здійснюється його співвласниками. За рішенням співвласників усі або частина функцій з управління багатоквартирним будинком можуть передаватися управителю або всі функції - об'єднанню співвласників багатоквартирного будинку (асоціації об'єднань співвласників багатоквартирного будинку).

Закон України «Про об'єднання співвласників багатоквартирного будинку» визначає правові та організаційні засади створення, функціонування, реорганізації та ліквідації об'єднань власників жилих та нежилих приміщень багатоквартирного будинку, захисту їхніх прав та виконання обов'язків щодо спільного утримання багатоквартирного будинку.

Статтею 12 вказаного Закону передбачено, що управління багатоквартирним будинком здійснює об'єднання через свої органи управління. За рішенням загальних зборів функції з управління багатоквартирним будинком можуть бути передані (всі або частково) управителю або асоціації. Об'єднання самостійно визначає порядок управління багатоквартирним будинком та може змінити його у порядку, встановленому цим Законом та статутом об'єднання.

Відповідно до частин першої та другої статті 13 даного Закону, якщо функції з управління багатоквартирним будинком за рішенням загальних зборів об'єднання передано управителю, відносини з управління регулюються договором, укладеним між об'єднанням і управителем, умови якого повинні відповідати умовам типового договору, затвердженого центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної житлової політики і політики у сфері житлово-комунального господарства. Спори щодо змісту конкретного договору вирішуються за згодою сторін або у судовому порядку.

Крім того, Законом України «Про об'єднання співвласників багатоквартирного будинку» визначено права та обов'язки як співвласника, так і об'єднання.

Наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 27.08.2003 року за №141 затверджено Типовий договір відносин власників житлових і нежитлових приміщень та управителя.

Як встановлено в судовому засіданні сторони не можуть дійти згоди з приводу умов договору, якими було доповнено та конкретизовано типовий договір, затвердженого Державним комітетом України з питань ЖКГ, та кожна із сторін наполягає саме на своєму варіанті внесених змін до типового договору.

За змістом статей 12 та 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Колегія суддів, перевіривши аргументи викладені в апеляційній скарзі та заперечення відповідача приходить до наступних висновків.

У частині 1 ст. 626 ЦК України зазначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно статті 630 ЦК України, договором може бути встановлено, що його окремі умови визначаються відповідно до типових умов договорів певного виду, оприлюднених у встановленому порядку.

Якщо у договорі не міститься посилання на типові умови, такі типові умови можуть застосовуватись як звичай ділового обороту, якщо вони відповідають вимогам статті 7 цього Кодексу.

Частиною 1 статті 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Законом України «Про об'єднання співвласників багатоквартирного будинку» не передбачено обов'язку співвласника укласти договір відносин власників житлових і нежитлових приміщень та управителя, на відмінну обов'язку споживача передбаченого в статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», у відповідності до якої укладення договору на надання житлово-комунальних послуг є обов'язком споживача за умови, якщо запропонований виконавцем послуг договір відповідає типовому договору.

При цьому, у такому разі умови типового договору, що набули юридично обов'язкового значення в силу актів цивільного законодавства, є обов'язковими для сторін договору, які не мають права відступити від їх положень і врегулювати свої відносини на власний розсуд.

Водночас, в даній справі, типовий договір затверджений наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 27.08.2003 року за №141 може бути сторонами доповнено та конкретизовано, а тому договір повинен відповідати вільному волевиявленню його сторін, як однієї із обов'язкової умови його підписання та укладення.

Враховуючи наведене, колегія суддів повністю погоджується з висновками суду першої інстанції в частині того, що Законом України «Про об'єднання співвласників багатоквартирного будинку» не передбачений обов'язок відповідача укладати будь-які договори з позивачем, а в разі такого укладення постає необхідність в узгодженні сторонами всіх істотних умов договору.

Тому підстав для задоволення апеляційної скарги колегія суддів не вбачає, оскільки доводи викладені в ній висновок суду першої інстанції по суті спору не спростовують.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Згідно з вимогами ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи, що судом першої інстанції повно та всебічно з'ясовані фактичні обставини справи, правильно застосовано норми матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381 - 384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу голови Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «Жужоми 7» - Тарасюк Галини Павлівни - залишити без задоволення.

Рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 30 жовтня 2018 року - залишити без змін

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 25 січня 2019 року.

Судді: