ПОСТАНОВА

Іменем України

05 грудня 2019 року м. Кропивницький

справа № 405/6479/18

провадження № 22-ц/4809/1714/19

Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: Мурашка С.І. (головуючий, суддя-доповідач), Голованя А.М., Карпенка О.Л.

за участі секретаря - Тимошенко Т.О.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 28 січня 2019 року у складі судді Іванової Л.А. і

В С Т А Н О В И В :

У вересні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 та просила стягнути на свою користь з відповідача аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 8 000 грн, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання позовної заяви про стягнення аліментів і до досягнення дитиною 18 років, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Позовна заява мотивована тим, що з 07 листопада 2009 року позивач перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем і від шлюбу мають доньку - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає разом з матір`ю і перебуває на її утриманні.

З 2015 року сімейні відносини припинені і сторони проживають окремо, відповідач не сплачує аліменти на дитину в добровільному порядку.

Оскільки на інших непрацездатних, малолітніх, неповнолітніх осіб відповідач аліменти не сплачує, має мінливий дохід та можливість сплачувати аліменти на дитину, розмір аліментів позивач визначила в твердій грошовій сумі у розмірі 8 000 грн, з урахуванням забезпечення дитини житлом в м. Кропивницькому та для забезпечення її гармонійного розвитку.

Рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 28 січня 2019 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти у твердій грошовій сумі на утримання малолітньої дитини - доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 2 500 (дві тисячі п`ятсот) грн щомісячно, з проведенням щорічної індексації відповідно до Закону, починаючи стягнення аліментів з 24 вересня 2018 року і до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 704 грн 80 коп.

Рішення суду в частині стягнення аліментів за один місяць допущено до негайного виконання.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що обов`язок утримувати дитину, є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька, при цьому, припинення фактичних шлюбних відносин між батьками, окреме проживання від дитини не впливає на обсяг їхніх прав та не звільняє від обов`язків щодо утримання дитини до досягнення нею повноліття.

Враховуючи, що відповідач є молодою, здоровою, працездатною особою, у нього відсутні інші діти, непрацездатні особи, виконавчі листи, за якими б проводилися стягнення, а також те, що дохід відповідача має мінливий та нерегулярний характер, поряд з цим, позивачем не надано належних та допустимих доказів на обґрунтування позовних вимог в частині визначеного нею розміру аліментів, тому позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Вимоги позивача про визначення аліментів у розмірі не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, не ґрунтуються на законі, оскільки, зазначене положення стосується визначення аліментів у частці від доходу (заробітку) платника аліментів, розмір яких (аліментів) не може бути меншим визначеного.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 28 січня 2018 року та винести постанову, якою стягнути з ОСОБА_2 аліменти на утримання малолітньої доньки ОСОБА_3 в розмірі однієї чверті заробітку (доходу), але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права та порушив норми процесуального права, оскільки односторонньо та неповно з`ясував обставини справи.

Судом першої інстанції не взято до уваги те, що згідно довідки про доходи з місця роботи відповідача, останній офіційно працевлаштований та отримує заробітну плату в розмірі 4 250 грн, з яких 765 грн - податок на доходи фізичних осіб.

Враховуючи матеріальний стан відповідача, подальше стягнення з нього аліментів щомісячно в розмірі 2 500 грн призведе до його скрутного матеріального становища, тому наявні правові підстави для зміни способу стягнення аліментів з твердої грошової суми на розмір аліментів у зазначеній частці.

Від позивача ОСОБА_1 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому вона просить залишити рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

В судовому засіданні апеляційного суду представник відповідача адвокат Мельник О.В. підтримала доводи апеляційної скарги, відповідач ОСОБА_1 та її представник адвокат Язан Н. С. заперечували проти доводів апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення у встановлених статтею 367 ЦПК України межах, суд вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалам справи, що від шлюбу, який було зареєстровано 07 листопада 2009 року у Відділі реєстрації актів цивільного стану Компаніївського районного управління юстиції Кіровоградської області, актовий запис за № 26 (а.с. 4), сторони мають малолітню дитину - доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , виданого повторно 17.05.2017 року Компаніївським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області (а.с. 5).

Батьками дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в свідоцтві про народження зазначені: в графі батько " ОСОБА_2 " та в графі мати " ОСОБА_1 ".

Відповідно до довідки Компаніївської селищної ради Компаніївського району Кіровоградської області від 19.04.2018 р. № 1080 дитина ОСОБА_3 , 2010 року народження, є членом сім`ї ОСОБА_1 та знаходиться на її (матері) утриманні (а.с. 6).

Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789ХІІ (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Відповідно до частин першої та другої статті 27 цієї Конвенції держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно із частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Норми національного та міжнародного права вказують на те, що в усіх рішеннях, що стосуються дітей, їхні найкращі інтереси повинні стояти понад усе, дитині має забезпечується такий захист, який є необхідним для її благополуччя.

Частиною 1 ст. 141 СК України визначено, що мати та батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.

Згідно з частиною другою статті 150 СК України батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

За умовами частин першої та другої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Статтею 180 СК України встановлено обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Сплата аліментів за рішенням суду є одним зі способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини.

Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Частиною 2 ст. 182 СК України передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника податків.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків, разом з яким проживає дитина.

Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Відповідно до ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період (ч. 2 ст. 184).

Подаючи позов, позивач ОСОБА_1 скористалась правом вибору способу стягнення аліментів та визначила їх в твердій грошовій сумі.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов правильного висновку про стягнення аліментів у твердій грошовій сумі, як просила позивач.

В апеляційній скарзі відповідач фактично просить змінити спосіб стягнення аліментів, тобто змінити стягнення з нього аліментів в твердій грошовій сумі на стягнення аліментів у частці від його заробітку (доходу).

Однак, оскільки спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів і не може бути змінений шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду, апеляційна скарга не може бути задоволена.

За таких обставин наведені в апеляційній скарзі доводи та надані додаткові докази не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції з ухваленням нового рішення про стягнення аліментів у частці від заробітку (доходу) відповідача.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Оскільки суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 374,375,376,381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, арішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 28 січня 2019 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду у випадках передбачених ст.389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 09.12.2109.

Головуючий суддя С. І. Мурашко

Судді А. М. Головань

О. Л. Карпенко