РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/11008/18

пр. № 2/759/1530/19

18 лютого 2019 року м.Київ

суддя Святошинського районного суду міста Києва Миколаєць І.Ю., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін (у порядку письмового провадження) цивільну справу за позовом ОСОБА_1 (АДРЕСА_1) до ОСОБА_2 (АДРЕСА_1), ОСОБА_3 (АДРЕСА_1) про позбавлення права користування житловим приміщенням,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2018 року позивач звернувся до суду в порядку цивільного судочинства із позовом до ОСОБА_2 (АДРЕСА_1), ОСОБА_3 (АДРЕСА_1) про позбавлення права користування житловим приміщенням. Свої позовні вимоги позивач обґрунтував тим, що ОСОБА_1 є власником квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право власності на квартиру серії НОМЕР_2 від 08.02.2000 року виданного на підставі наказу Головного управління житлового забезпечення Київської міської адміністрації. В належній позивачу квартирі зареєстровані з 2006 року ОСОБА_2 (АДРЕСА_1) з якою позивач перебував до 2015 року у цивільних шлюбних відносинах та її донька ОСОБА_3 (АДРЕСА_1). 04.07.2018 року ОСОБА_1 звернувсь до начальника житлово-експлуатаційної дільниці №5 Святошинського району у м.Києві з питанням щодо надання інформації про реєстацію місця проживання громадян ОСОБА_2 та ОСОБА_3, однак в запиті було відмовлено, у зв'язку з тим що з грудня 2016 року довідка за Формою №3 втратила чинність постановою Кабінету Міністрів України від 23.11.2016 №861. Також, зазначають, що відповідачі по справі не проживають з 25.06.2015 року, комунальні платежі не сплачують, а також зазначає, що на момент подання позову до суду, їхніх речей в квартирі не має, що підтверджується атами про непроживання осіб за місцем реєстрації від 04.07.2018 року. Зі слів спільних знайомих позивача та відповідача зазначає, що відповідачі по справі виїхали на постійнге місце проживання до Россійської Федерації. Тому, позивач просить суд визнати ОСОБА_2, ОСОБА_3, такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме: квартирою, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 18.07.2018 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Запропоновано відповідачам подати відзив на позовну заяву, позивачу роз'яснено право подати відповідь на відзив, та відповідачам право на подання заперечень на відповідь на відзив (а.с.17-18).

Станом на дату розгляду справи на адресу суду відзиви від відповідача не надходило. Клопотань про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відповідача та/або позивач до суду не подавали.

Відповідно до ч.5 ст.279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Суд, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.131 ЦПК України учасники судового процесу зобов'язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв'язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться.

Направлені судом поштові відправлення на адресу відповідачів поверталися на адресу суду за закінченням встановленого терміну їх зберігання.

Рішенням Європейського суду з прав людини визначено, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов'язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням її справи, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов'язки, оскільки одним із критеріїв «розумності строку» є саме поведінка заявника. Так, суд покладає на заявника лише обов'язок демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, які безпосередньо його стосуються, утримуватися від виконання заходів, що затягують провадження у справі, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для пришвидшення процедури слухання. Одним із таких прикладів, коли поведінка заявників стала однією з причин затягування розгляду справи, є рішення Європейського суду з прав людини «Чікоста і Віола проти Італії».

Відповідно до ч.1-5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч.1 ст.316 ЦК України право власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ст.317 ЦК України на зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Відповідно до ст.150 ЖК УРСР громадяни, які мають у приватній власності квартиру користуються нею для особистого проживання і мають право розпоряджатись цією власністю на свій розсуд.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є власником квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, даний факт підтверджується свідоцтвом про право власності на квартиру серії НОМЕР_2 від 08.02.2000 року виданного на підставі наказу Головного управління житлового забезпечення Київської міської адміністрації (а.с.8).

За відомостями відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Святошинської РДА від 18.07.2018 року №1588631, №1588623 ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.15-16).

За інформацією позивача відповідачі по справі виїхали на постійнге місце проживання до Россійської Федерації..

Таким чином, на момент подання даної позовної заяви відповідачі не проживають у вказаній та належній позивачам на праві власності квартирі більше року, що підтверджується актом про не проживання за місцем реєстрації від 04.07.2018 року (а.с. 6).

Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Усунення перешкод власник може вимагати навіть тоді, коли ці перешкоди не пов'язані з позбавленням його володінням майном.

Згідно ч.1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідач порушує право власності позивача, позбавляє можливості розпорядитись своїм майном на власний розсуд, тобто позивач обмежений у здійсненні свого права власності, а тому суд вважає, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими і вони підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.

Тобто, судом встановлено, що позивачі у визначеному законодавством порядку набули право власності на зазначене вище нерухоме майно на підставі відповідних правочинів.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачі на разі дійсно зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1, що належить позивачу на праві приватної власності.

Таким чином, факт реєстрації відповідачів у зазначеній квартирі сам по собі підтверджує наявність перешкод для позивача у користуванні власністю, а позов є обґрунтований й підлягає задоволенню.

Рішення після набрання законної сили є підставою для зняття ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 з реєстраційного обліку за адресою: АДРЕСА_1.

Керуючись Законом України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", ст.ст.6-13, 18, 19,77-79, 81, 89, 244-245, 259, 263-265, 268, 273, 274, 279, 354 ЦПК України, ст. ст. 71, 72 ЖК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 (АДРЕСА_1) до ОСОБА_2 (АДРЕСА_1), ОСОБА_3 (АДРЕСА_1) про позбавлення права користування житловим приміщенням - задовольнити.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, таким, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме: квартирою АДРЕСА_1

Стягнути солідарно з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, ідентифікаційний код НОМЕР_1 (АДРЕСА_1) судові витрати у розмірі 1 409,60 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі розгляду справи (вирішення питання ) без повідомлення сторін зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасники справи якому рішення не було вручене у день його складення має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до апеляційного суду м. Києва, при цьому відповідно до п. п. 15.5 п. 15Перехідних положень ЦПК України в редакції Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» № 2147-VIII від 03.10.2017 року до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією кодексу.

Суддя І.Ю. Миколаєць