Постанова

Іменем України

22 січня 2019 року

м. Київ

провадження №22-ц/824/1236/2019

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Мазурик О.Ф. (суддя-доповідач),

суддів: Махлай Л.Д., Шкоріної О.І.,

за участю секретаря Синявського Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області

в складі судді Борця Є.О.

від 20 вересня 2018 року

у справі №359/557/18 Бориспільського міськрайонного суду Київської області

за позовом П'ятого Державного пожежно-рятувального загону Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Київській області

до ОСОБА_1

про стягнення заборгованості по оплаті житлово-комунальних послуг, 3% річних та інфляційнирх втрат,

В С Т А Н О В И В:

22 січня 2018 року позивач - П'ятий Державний пожежно-рятувальний загін Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Київській області (далі - 5 ДПРЗ ГУ ДСНС України у Київській області, Пожежне депо), посилаючись на неналежне виконання споживачем обов'язку щодо оплати житлово-комунальних послуг та отриманих послуг з електропостачання, звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості з січня 2011 року по серпень 2017 року у загальному розмірі, включаючи інфляційні втрати та три відсотки річних, 8 387,87 грн.

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 20 вересня 2018 року позов задоволено частково та стягнуто з ОСОБА_1 на користь позивача заборгованість по оплаті житлово-комунальних послуг в розмірі 3 776,87 грн, 3% річних від простроченої суми в розмірі 295,00 грн, суму інфляції у розмірі 2 794,26 грн та витрати на оплату судового збору у розмірі 1 442,19 грн.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, відповідач звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій посилався на незаконність та необґрунтованість рішення суду, ухваленого з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права; судом неповно встановлено обставини справи, що мають значення для правильного вирішення спору; висновки суду, викладені в рішенні, не відповідають дійсним обставинам справи.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилався на те, що судом неправильно встановлено обставини надання позивачем житлово-комунальних послуг та правильність нарахування заборгованості за житлово-комунальні послуги згідно з існуючими тарифами.

Судом не з'ясовано обставини та не надано правової оцінки, що позивач не є виконавцем (виробником) житлово-комунальних послуг, а отже не може надавати такі послуги; між сторонами відсутні договірні відносини.

Судом не взято до уваги, що позивачем виконано розхрахунок заборгованості за житлово-комунальні послуги самовільно на підставі структури тарифу та утримання будинку і прибудинкової території іншого житлового будинку в м. Бориспіль, а також на підставі документів не оформлених належним чином, на яких відсутня дата затвердження. Позивачем не надано доказів обгрунтування розрахунку заборгованості.

Судом також не взято до уваги, що до тарифу на утримання будинку та прибудинкової території увійшло прибирання та ремонт технічних поверхів, тоді як в технічному паспорті на пожежне депо відсутні технічні поверхи.

Вважав, що вимоги позивача щодо стягнення з нього плати за ненадані житлово-комунальні послуги є незаконними, а тому не підлягають до задоволення.

Також, вважав безпідставними вимоги позивача про стягнення плати за користування електричною енергією, оскільки між сторонами відсутній договір про користування електроенергією.

Суд не перевірив здійснений позивачем розрахунок заборгованості, не надав йому правової оцінки в сукупності з іншими доказами та безпідставно зазначив в рішенні суду про надання житлово-комунальних послуг з 22.01.2015, за відсутності на те в матеріалах справи належних доказів.

Суд безпідставно поклав в основу рішення лише розрахунок структури тарифу та договір позивача з ПАТ «Київобленерго», які не є належними доказами надання житлово-комунальних послуг.

Судом не надано правової оцінки обставинам того, що позивачем не надано до суду належних доказів, що позивач є власником будівлі 23 ДПРЗ ГУ ДСНС України у Київській області, на балансі якого знаходиться будинок, в якому проживає відповідач.

Судом не враховано, що у квитанціях про оплату житлово-комунальних послуг відсутня інформація про те, що відповідач на підставі закону має статус особи з інвалідністю внаслідок війни, у зв'язку з чим має 100-проценту знижку плати за користування житлом та комунальними послугами, про що відомо позивачу.

За наведених обставин просив скасувати рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 20.09.2018 та ухвалити нове рішення, яким відмовити позивачу в задоволенні позову. Також, просив звільнити його від сплати судового збору з підстав, передбачених п. 8 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір».

Заперечуючи проти апеялційної скарги, відповідач подав відзив, в якому просив залишити без задоволення апеляційну скаргу, а рішення суду першої інстанції без змін, як законне та обгрунтоване.

В судовому засіданні відповідач апеляційну скаргу підтримав з підстав, наведених в ній та просив задовольнити.

Представник позивача - ОСОБА_2 в судовому засіданні просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги та залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, пояснення відповідача та представника позивача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, та вимог, що заявлялися в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, що згідно довідки начальника 5 ДПРЗ ГУ ДСНС України у Київській області №369 від 26.12.207 та листа директора Департаменту моніторингу, прогнозування та інформаційних технологій ФДМУ №10-15-21340 від 13.11.2017, 5 ДПРЗ ГУ ДСНС України у Київській області є балансоутримувачем будівлі по АДРЕСА_1

Згідно ордеру №53 від 14.09.2010 ОСОБА_1 разом з членами сім'ї вселився в службову трикімнатну квартиру АДРЕСА_1, в якій проживає і до теперішнього часу.

Відповідно до ч. 1 ст. 123 ЖК Української РСР порядок користування службовими приміщеннями встановлюється цим Кодексом та іншими актами законодавства України.

Також, порядок користування службовим жилим приміщенням визначено Положенням про порядок надання службових приміщень і користування ними, яке затверджено Постановою Ради Міністрів Української РСР від 04.02.1988 №37 (далі - Положення).

Пунктом 30 Положення визначено, що наймач службового жилого приміщення зобов'язаний своєчасно вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги (водопостачання, газ, електрична, теплова енергія та інші послуги) за затвердженими у встановленому порядку ставками і тарифами. Зазначені платежі вносяться щомісяця.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» законодавство України у сфері житлово-комунальних послуг базується на Конституції України і складається з нормативно-правових актів у галузі цивільного, житлового законодавства, цього Закону та інших нормативно-правових актів, що регулюють відносини у сфері житлово-комунальних послуг.

Згідно з п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Статтею 24 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що балансоутримувач має право здійснювати функції утримання на балансі переданого йому за договором з власником майна та управляти їм чи передавати за договором повністю або частково функції управління управителю; визначати порядок утримання, експлуатації та ремонту майна; укладати договори на надання житлово-комунальних послуг; приймати рішення щодо використання коштів на виконання капітального та поточного ремонтів; здійснювати господарську діяльність у порядку, визначеному законом.

Судом встановлено, що 5 ДПРЗ ГУ ДСНС України у Київській області щороку укладав з ПрАТ «Київобленерго» договори про закупівлю товарів за державні кошти, на підставі яких ПрАТ «Київобленерго» безперебійно постачало електричну енергію до всіх без виключення приміщень будівлі по АДРЕСА_1 в якій проживає відповідач.

Згідно договору, укладеного між позивачем та Комунальним підприємством «Виробниче управління комунального господарства» (далі - КП «ВУКГ»), останній регулярно вивозить тверді побутові відходи з території, розташованої по АДРЕСА_1

Також, 5 ДПРЗ ГУ ДСНС України у Київській області самостійно утримує будівлю та прибудинкову територію по АДРЕСА_1

Судом першої інстанції вірно проаналізовано всі зібрані по справі докази та правильно з'ясовано, що 5 ДПРЗ ГУ ДСНС України у Київській області надає ОСОБА_1 послуги з постачання електричної енергії та утримання будинку і прибудинкової території, однак відповідач не сплачує вартості отриманих послуг, у зв'язку з чим у нього утворилась заборгованість за період з січня 2011 року по серпень 2017 року, зокрема з постачання електричної енергії заборгованість становить 2938 грн 18 коп., а по оплаті за утримання будинку та прибудинкової території - 3779 грн 12 коп., що разом складає 6 717 грн 30 коп.

При цьому, ухвалюючи рішення, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що позовні вимоги про стягнення заборгованості за отримані послуги підлягають частковому задоволенню.

Як вбачається з матеріалів справи, звертаючись до суду з позовом позивач просив стягнути заборгованість за період з січня 2011 року по серпень 2017 року.

За приписами ч. 1 ст. 256, ч. 1 ст. 257, ч. 1 ст. 261 ЦК України особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу протягом трьох років від дня, коли вона довідалася або могла довідатись про порушення свого права.

Як встановлено судом, з позовом до суду позивач звернувся 22 січня 2018 року, тобто з пропуском позовної давності про стягнення заборгованості з оплати житлово-комунальних послуг за період з січня 2011 року по 22 січня 2015 року.

Відповідно до ч. 4, ч. 5 ст. 257 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

З матеріалів справи вбачається, що до ухвалення у справі рішення відповідач звернувся до суду із заявою, в якій просив застосувати строк позовної давності до позовних вимог та відмовити в задоволенні позову в частині вимог з пропущеним строком позовної давності (а.с. 76).

Ураховуючи наведені обставини та положення закону, колегія суддів погоджується з висновком суду про те, що позовні вимоги про стягнення заборгованості з оплати житлово-комунальних послуг підлягають задоволенню в межах строку позовної давності.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, розмір заборгованості ОСОБА_1 за надані послуги за період з 22 січня 2015 року до серпня 2017 року, тобто в межах строку позовної давності, становить 3 776 грн 87 коп., з яких: 650,96 грн (712,84-61,88) за 2015 рік, починаючи з 22.01.2015, а саме: за квартирну плату за лютий місяць нараховано 45,29 грн; березень - 45,29 грн; квітень - 45,29 грн; травень - 45,29 грн; червень - 45.29 грн; липень - 45,29 грн; серпень - 45,29 грн; вересень - 45,29 грн; жовтень - 45,29 грн; листопада - 45,29 грн; грудень - 45,29 ргн, що разом становить суму 498,19 грн, а також за електропостачання за лютий місяць нараховано 1,66 грн; березень - 12.80 грн; квітень - 44,10 грн; травень - 59,85 грн; червень - 22,05 грн; липень - 00,00 грн; серпень - 1,26 грн; вересень - 11,05 грн; з жовтня по грудень - 00.00 грн, що разом становить суму 152,77 грн.

Розмір заборгованості ОСОБА_1 за надані послуги за 2016 рік складає 1431,66 грн, з яких: за квартирну плату за січень місяць нараховано 45,29 грн; лютий - 45,29 грн; березень - 45,29 грн; квітень - 45,29 грн; травень - 45,29 грн; червень - 45.29 грн; липень - 46,24 грн; серпень - 46,24 грн; вересень - 46,24 грн; жовтень - 46,24 грн; листопад - 46,24 грн; грудень - 52,36 грн, що разом становить суму 555,30 грн, а також за електропостачання за січень місяць нараховано 0,91 грн; лютий - 1,37 грн; березень та квітень - 00,00 грн; травень та червень по 1,14 грн; липень та серпень по 00,00 грн; вересень - 58,55 грн; жовтень - 172,79 грн; листопад - 259,18 грн; грудень - 381,28 грн, що разом становить суму 876,36 грн.

За 2017 рік, а саме за період з січня по серпень включно, розмір заборгованості ОСОБА_1 за отримані послуги складає 1694,25 грн, з яких: за квартирну плату за січень місяць нараховано 52,36 грн; лютий - 52,36 грн; березень - 52,36 грн; квітень - 52,36 грн; червень - 52,36 грн; липень - 52,36 грн; серпень - 52,36 грн, що разом становить суму 418,88 грн, а також за електропостачання за січень місяць нараховано 235,62 грн; лютий - 119,95 грн; березень - 186,30 грн; квітень - 131,40 грн; травень - 189,90 грн; червень - 223,20 грн; липень - 82,80 грн; серпень - 106,20 грн, що разом складає суму 1275,37 грн.

Заперечуючи проти розміру заборгованості, наданого позивачем, відповідач у відповідності до вимог ст. 12, 81 ЦПК України не зазначив обґрунтувань на підтвердження своїх заперечень та не надав належних доказів, а лише вказав, що позивач не обґрунтував свій розрахунок заборгованості.

Натомість, як вбачається з матеріалів справи, розрахунок заборгованості, наданий позивачем, містить детальний розпис наданих житлово-комунальних послуг по місяцях. Доводи відповідача, що судом невірно обраховано період за який стягнуто заборгованість є безпідставними, оскільки як зазначалось вище судом стягнуто заборгованість в межах строку позовної давності, а саме за три роки, що передували зверненню позивача до суду з даним позовом.

Колегія суддів не приймає до уваги доводи апеляційної скарги, що відсутні правові підстави у позивача для стягнення наданих послуг з утримання будинку та прибудинкової територі і послуг з електропостачання з посилання на те, що позивач не є балансоутримувачем, оскільки як вбачається з матеріалів справи позивач є балансоутримувачем будинку, в якому проживає відповідач, і начальником 5 ДПРЗ ГУ ДСНС України у Київській області Семко І.П. сформовано структуру тарифу щодо надання послуг до будинку АДРЕСА_1 та подано таку структуру на затвердження.

Доводи апеляційної скарги, що позивач не є балансоутримувачем будинку АДРЕСА_1 спростовуються матеріалами справи (а.с. 35). І саме балансоутримувач несе витрати по утриманню цього будинку.

Оскільки матеріали справи містять належні докази, які доводять обставини утримання позивачем житлового будинку АДРЕСА_1, то відповідно позивач і надає послуги до такого будинку, зокрема послуги з утримання будинку та прибудинкової території, про детальний розрахунок яких з розбивкою по роках та місяцях зазначалось вище.

Отже, доводи апеляційної скарги щодо відсутності правових підстав у позивача на стягнення оплати за утримання будинку та прибудинкової території і послуги з електропостачання не знайшли свого підтвердження під час перегляду рішення суду.

Виходячи із розміру вартості наданих послуг за утримання будинку та прибудинкової території, посилання в апеляційній скарзі на те, що до структури тарифу включено прибирання технічних поверхів будинку, які відсутні в технічному паспорті Пожежного депо, не доведено.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги, що судом безпідставно стягнуто заборгованість за користування електроенергією за відсутності укладеного між сторонами договору, оскільки як зазначалось вище, згідно укладеного між Пожежним депо та ПАТ «Київобленерго» Договору про закупівлю товарів (робіт або послуг) за державні кошти ПАТ «Київобленерго» поставляє замовнику, тобто 5 ДПРЗ ГУ ДСНС України у Київській області, електричну енергію, а замовник оплачує надані послуги.

Доводи апеляційної скарги, що укладений між позивачем та ПАТ «Київобленерго» договір не є підставою для оплати за користування електроенергією також відхиляються колегією суддів, оскільки за приписами Положення про порядок надання службових приміщень і користування ними наймач службового жилого приміщення щомісяця зобов'язаний своєчасно вносити квартирну плату, в тому числі за електричну енергію за затвердженими у встановленому порядку ставками і тарифами.

Крім того, матеріали справи не містять доказів, що відповідач уклав прямий договір з електричною компанією щодо постачання йому електричної енергії та здійснював оплату.

Доводи апеляційної скарги, що відповідач, як особа з інвалідністю внаслідок війни, має 100-процентну знижку на оплату за користування житлово-комунальними послугами, не заслуговують на увагу колегії суддів, оскільки матеріали справи не містять доказів, що відпвідач звертався до 5 ДПРЗ ГУ ДСНС України у Київській області із заявою щодо наявності пільг на сплату житлово-комунальних послуг. А застосування пільги відбувається лише за заявою особи, з наданням відповідних доказів.

Доводи апеляційної скарги, що між сторонами відстуні договірні відносини, у зв'язку з чим у відповідача відсутні зобов'язання по оплаті таких послуг, не мають правового значення, оскільки за приписами статті 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.

Ураховуючи наведені обставини та положення закону, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо наявності правових підстав для стягнення заборгованості з оплати житлово-комунальних послуг та послуг з електропостачання.

Судова колегія також погоджується з висновками суду щодо стягнення з відповідача на користь позивача інфляційних втрат за весь час прострочення та 3% річних від простроченої суми у відповідності до вимог статті 625 ЦК України, враховуючи наступне.

Як встановлено судом, сума 3% річних від простроченої заборгованості становить 295,00 грн та сума інфляційних втрат становить 2 794,26 грн.

Відповідно до загальних умов виконання зобов'язання, установлених статтею 526 ЦК України, зобов'язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору та вимогами ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Недотримання таких вимог призводить до порушення зобов'язань.

Згідно із частиною першою статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

За змістом частини першої статті 901, частини першої статті 903 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Зобов'язання боржника сплатити певну грошову суму на користь кредитора відповідно до цивільно-правового договору або з інших підстав, визначених законом, є грошовим зобов'язанням.

Таким чином, правовідношення, в якому замовник зобов'язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору, є грошовим зобов'язанням.

З огляду на викладене слід дійти висновку про те, що правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов'язанням, в якому, серед інших прав і обов'язків сторін, на боржників покладено виключно певний цивільно-правовий обов'язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (частина перша статті 509 ЦК України) - вимагати сплату грошей за надані послуги.

Отже, виходячи з юридичної природи правовідносин сторін як грошових зобов'язань на них поширюється дія частини другої статті 625 ЦК України як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов'язання.

Інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов'язання, вираженого в національній валюті та трьох відсотків річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів у наслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов'язання.

За відсутності оформлених договірних відносин, але у разі існування прострочення виконання грошового зобов'язання зі сплати отриманих житлово-комунальних послуг покладається на боржника відповідальність, передбачена частиною другою статті 625 ЦК України.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що розглядаючи спір суд першої інстанції в межах доводів позову повно та всебічно дослідив обставини спору, дав належну оцінку зібраним по справі доказам, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює і у відповідності з вимогами закону прийшов до правильного висновку про те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, про що ухвалив відповідне рішення.

Разом з тим, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги щодо відсутності правових підстав для стягнення з відповідача судового збору, враховуючи наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом (ч. 2 ст. 133 ЦПК України).

Так, положеннями статті 5 Закону України «Про судовий збір» визначено пільги щодо сплати судового збору певній категорії громадян, зокрема згідно пункту 8 частини 1 даної статті від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються особи з інвалідністю внаслідок Другої світової війни та сім'ї воїнів (партизанів), які загинули чи пропали безвісти, і прирівняні до них у встановленому порядку особи.

Як вбачається з матеріалів справи, згідно посвідчення Серія Б №018978 ОСОБА_1 є інвалідом 2 групи і має паво на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - інвалідів війни (а.с. 136).

Наведені обставини свідчать про те, що ОСОБА_1 звільнений від сплати судового збору.

За приписами ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Разом з цим, ухвалюючи рішення та вирішуючи питання про стягнення судового збору з відповідача, суд першої інстанції наведених вище обставин не з'ясував та положень закону не врахував.

Беручи до уваги те, що рішення суду в частині стягнення судового збору ухвалено з порушенням норм процесуального права, що в силу ст. 376 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду в цій частині.

Частиною шостою статті 19 ЦПК України визначено, що справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи незначної складності є малозначними справами.

Оскільки ціна позову у даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа незначної складності, то вона відноситься до малозначних справ.

За приписами п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах.

На підставі викладеного та керуючись ст. 268, 374, 375, 383, 384, 389 ЦПК України,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 20 вересня 2018 року в частині стягнення судового збору з ОСОБА_1 на користь П'ятого Державного пожежно-рятувального загону Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Київській області у розмірі 1442 грн 19 коп. - скасувати.

Судовий збір у розмірі 1 442 (одна тисяча чотириста сорок дві) гривні 19 копійок, сплачений П'ятим Державним пожежно-рятувальним загоном Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Київській області, компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 22 січня 2019 року.

Головуючий О.Ф. Мазурик

Судді Л.Д. Махлай

О.І. Шкоріна