Постанова

Іменем України

06 листопада 2019 року

м. Київ

справа № 761/23043/16-ц

провадження № 61-34562св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С.,

суддів: Грушицького А. І. (суддя-доповідач), Литвиненко І. В., Сердюка В. В., Фаловської І. М.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: ОСОБА_2 , Державна служба інтелектуальної власності України,

третя особа- товариство з обмеженою відповідальністю «Національний центр медичних технологій»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 16 травня 2017 року у складі судді Притули Н. Г. та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 25 липня 2017 року у складі колегії суддів Поліщук Н. В., Лапчевської О. Ф., Саліхова В. В.

у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Державної служби інтелектуальної власності України, третя особа - товариство з обмеженою відповідальністю «Національний центр медичних технологій», про припинення дії свідоцтв на знак для товарів і послуг в частині співвласника.

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог

У серпні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа - товариство з обмеженою відповідальністю «Національний центр медичних технологій» (далі - ТОВ «НЦМТ»), про припинення дії свідоцтв на знак для товарів і послуг в частині співвласника.

Наобґрунтування позову зазначав, що 25 травня 2007 року та 27 серпня 2007 року в державному реєстрі свідоцтв України на знаки для товарів і послуг було зареєстроване свідоцтво № НОМЕР_1 на знак для товарів і послуг «ІНФОРМАЦІЯ_1» та, відповідно, свідоцтво № НОМЕР_2 на знак для товарів і послуг «ІНФОРМАЦІЯ_2». Співвласниками зазначених свідоцтв є ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , між якими договір щодо використання знаків не укладався.

20 листопада 2007 року ОСОБА_1 уклав договори-доручення з ТОВ «НЦМТ», доручивши вчиняти від свого імені дії, пов`язані з виробництвом та розповсюдженням медичних препаратів з використанням знаків «ІНФОРМАЦІЯ_1» та «ІНФОРМАЦІЯ_2».

ОСОБА_2 протягом останніх трьох років не використовує зазначені знаки для товарів і послуг, а тому на підставі статей 16-18 Закону України «Про охорону прав на знаки для товарів і послуг» наявні підстави для дострокового припинення дії свідоцтв у частині співвласника ОСОБА_2 .

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 16 травня 2017 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 25 липня 2017 року, у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Рішення місцевого суду, з яким погодився суд апеляційної інстанції, мотивоване тим, що нормами спеціального нормативно-правового акта - Закону України «Про охорону прав на знаки для товарів і послуг» не визначено можливості припинення дії свідоцтва на знак для товарів і послуг стосовно одного із співвласників, оскільки в такому випадку фактично відбудеться зміна власника.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У серпні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ ОСОБА_1 звернувся із касаційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просить скасувати ухвалені у справі рішення судів першої та апеляційної інстанцій і ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 06 вересня 2017 року відкрито касаційне провадження у цивільній справі.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» (далі - Закон від 03 жовтня 2017 року), згідно з яким судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд (стаття 388 ЦПК України).

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону від 03 жовтня 2017 року касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно з підпунктами 2.3.2, 2.3.4, 2.3.13, 2.3.49 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, затвердженого рішенням Ради суддів України від 26 листопада 2010 року № 30, зі змінами та доповненнями, постановою Пленуму Верховного Суду від 24 травня 2019 року № 8 «Про здійснення правосуддя у Верховному Суді» та рішенням зборів суддів Касаційного цивільного суду від 28 травня 2019 року № 7 «Про заходи, спрямовані на своєчасний розгляд справ і їх вирішення у розумні строки» у зазначеній справі призначено повторний автоматизований розподіл.

Провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи (частина третя статті 3 ЦПК України).

У відповідності до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

04 червня 2019 року справу розподілено колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду в складі суддів Грушицького А. І. (суддя-доповідач), Сердюка В. В., Фаловської І. М.

Ухвалою Верховного Суду від 26 вересня 2019 року справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження колегією в складі п`яти суддів.

Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02 жовтня 2019 року визначено такий склад колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду для розгляду справи: Грушицький А. І. (суддя-доповідач), Висоцька В. С., Литвиненко І. В., Сердюк В. В., Фаловська І. М.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

У касаційній скарзі заявник зазначає, що Закон України «Про охорону прав на знаки для товарів і послуг» чітко встановив, що використовувати права на знаки ті кілька осіб, що є суб`єктами правової охорони, можуть на свій розсуд і це є використанням знаків виключно одним із цих кількох осіб.

Разом із цим, заявник звертає увагу на відсутність передбаченої нормами вказаного Закону заборони щодо застосування закріпленої частиною четвертою статті 18 цього Закону санкції стосовно дострокового припинення дії свідоцтва щодо лише одного з кількох осіб - співвласників свідоцтва на знак для товарів і послуг.

Відзив на касаційну скаргу іншими учасниками справи не подано.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є співвласниками свідоцтва № НОМЕР_1 на знак для товарів і послуг «ІНФОРМАЦІЯ_3» від 25 травня 2007 року та свідоцтва № НОМЕР_2 на знак для товарів і послуг «ІНФОРМАЦІЯ_2» від 27 серпня 2007 року.

Звертаючись до суду із цим позовом, ОСОБА_1 посилався на те, що ОСОБА_2 упродовж останніх трьох років не використовує зазначені знаки для товарів і послуг, а тому на підставі статей 16-18 Закону України «Про охорону прав на знаки для товарів і послуг» дія свідоцтв у частині співвласника ОСОБА_2 підлягає достроковому припиненню.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція Верховного Суду

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційних скарг, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга задоволенню не підлягає.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Частиною першою статті 418 ЦК України визначено, що право інтелектуальної власності - це право особи на результат інтелектуальної, творчої діяльності або на інший об`єкт права інтелектуальної власності, визначений ЦК України та іншим законом.

До об`єктів права інтелектуальної власності відповідно до частини першої статті 420 ЦК України, зокрема, належать торговельні марки (знаки для товарів і послуг).

Згідно зі статтею 493 ЦК України суб`єктами права інтелектуальної власності на торговельну марку є фізичні та юридичні особи. Право інтелектуальної власності на певну торговельну марку може належати одночасно кільком фізичним та (або) юридичним особам.

Закон України «Про охорону прав на знаки для товарів і послуг», згідно з його преамбулою, регулює відносини, що виникають у зв`язку із здійсненням права власності на знаки для товарів і послуг в Україні. Вміщені в цьому Законі норми є спеціальними стосовно норм інших законодавчих актів, які регулюють відповідні правовідносини або безпосередньо стосуються таких правовідносин.

Так, відповідно до частини третьої статті 16 Закону України «Про охорону прав на знаки для товарів і послуг» взаємовідносини при використанні знаку, свідоцтво на який належить кільком особам, визначаються угодою між ними. У разі відсутності такої угоди кожний власник свідоцтва може використовувати знак на свій розсуд, але жоден з них не має права давати дозвіл (видавати ліцензію) на використання знака та передавати право власності на знак іншій особі без згоди решти власників свідоцтва.

Статтею 17 зазначеного Закону встановлено, що власник свідоцтва повинен добросовісно користуватися правами, що випливають із свідоцтва.

Згідно з частиною четвертою статті 18 цього Закону, якщо знак не використовується в Україні повністю або щодо частини зазначених у свідоцтві товарів і послуг протягом трьох років від дати публікації відомостей про видачу свідоцтва або від іншої дати після цієї публікації, будь-яка особа має право звернутися до суду із заявою про дострокове припинення дії свідоцтва повністю або частково.

Нормами цивільного процесуального законодавства особу наділено правом на звернення до суду за захистом порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. При цьому суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цієї особи, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Матеріально-правовий аспект захисту цивільних прав та інтересів насамперед полягає в з`ясуванні, чи має особа таке право або інтерес та чи були вони порушені або було необхідним їх правове визначення.

Виходячи з аналізу наведених вище приписів матеріального права, зі змісту яких вбачається відсутність передбачених у ньому підстав для дострокового припинення дії свідоцтва на знак для товарів і послуг лише в частині одного із співвласників, рішення суду першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, щодо відмови у задоволенні заявлених позовних вимог є обґрунтованим.

Так, припинення дії свідоцтва на знак для товарів і послуг у частині одного із співвласників фактично є зміною його власника (зміною суб`єкта права власності).

Із вимогою про визнання припиненими зазначених вище свідоцтв на товарний знак «ІНФОРМАЦІЯ_1» та «ІНФОРМАЦІЯ_4» в частині співвласника ОСОБА_2 до суду також зверталось ТОВ «НЦМТ», якому рішенням апеляційного суду в задоволенні зазначених позовних вимог було відмовлено.

Аргументи касаційної скарги не спростовують висновків судів першої та апеляційної інстанцій, обґрунтовано викладених у мотивувальній частині рішень, та зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновками судів щодо їх оцінки.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

З огляду на вказане колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржувані рішення судів першої та апеляційної інстанцій - без змін, оскільки доводи касаційної скарги правильних висновків суду не спростовують.

Керуючись статтями 400, 402, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 16 травня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 25 липня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді:В. С. Висоцька А. І. Грушицький І. В. Литвиненко
В. В. Сердюк І. М. Фаловська