Постанова

Іменем України

05 грудня 2019 року

м. Київ

справа № 490/2180/18

провадження № 61-13928св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Сердюка В. В., Грушицького А. І., Фаловської І. М.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Миколаївського апеляційного суду від 10 липня 2019 року в складі колегії суддів: Ямкової О. О., Колосовського С. Ю., Локтіонової О. В.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог і рішень судів

У березні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання недійсним договору купівлі-продажу.

В обґрунтування заявлених позовних вимог ОСОБА_1 зазначила, що ОСОБА_3 є власником квартири АДРЕСА_1 з 29 липня 2003 року, в якій проживали її батьки ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , а сама власниця квартири проживала за межами України в Російській Федерації у місті Сніжногорськ Мурманської області та до міста Миколаєва у період із 2000 року по 2014 рік не приїздила.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 померла. Після її смерті спадщину прийняла її мати ОСОБА_5 , оскільки батько спадкодавця помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_5 померла та не встигла оформити спадщину після смерті дочки ОСОБА_3 .

Після смерті ОСОБА_5 вона звернулася до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, але у видачі свідоцтва про право власності їй відмовлено, оскільки спадкове майно у вигляді квартири АДРЕСА_1 уло нібито відчужено за життя ОСОБА_3 на користь відповідача ОСОБА_2 на підставі біржового договору, який останній зареєстрував лише після смерті ОСОБА_5 , а саме ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Разом із тим, вона вважає, що відповідач не міг укласти біржовий договір купівлі-продажу із ОСОБА_3 , так як вона до міста Миколаєва у 2003 році не приїздила, а договір дарування, за яким вона набула первісне право власності, від її імені укладала ОСОБА_5 на підставі нотаріально посвідченої нотаріусом міста Сніжногорська РФ довіреності. Крім того, квартира із володіння ОСОБА_3 не вибувала, оскільки в ній постійно проживали її батьки до моменту смерті.

Посилаючись на викладене, позивач просила визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , укладений 30 серпня 2003 року на Товарній універсальній біржі «Клондайк-Юг» між ОСОБА_2 як покупцем та ОСОБА_3 як продавцем з тих підстав, що продавець договір не підписувала, наміру відчужувати квартиру не мала.

Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 19 квітня 2019 року позов задоволено. Визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , укладений 30 серпня 2003 року на Товарній універсальній біржі «Клондайк-Юг» між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив із того, що зміст договору суперечить ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави та суспільства, його моральним засадам з урахуванням того, що гарантовані Конституцією України права позивача на отримання можливості оформити спадщину після смерті ОСОБА_5 , яка фактично прийняла спадщину після смерті своєї доньки ОСОБА_3 , порушені оспорюваною нею угодою.

Постановою Миколаївського апеляційного суду від 10 липня 2019 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про відмову в задоволенні позову, апеляційний суд виходив із того, що позивач при пред`явленні позову щодо оспорювання угоди, вчиненої від імені одного із спадкодавців, та не будучи стороною оспорюваного правочину, повинна підтвердити свою зацікавленість у розгляді цього спору, а також наявність у неї порушеного права та інтересу щодо отримання спірного майна у спадок. Проте позивачем на підтвердження вказаних обставин не надано жодного доказу спорідненості ОСОБА_5 з померлою ОСОБА_3 , звернення ОСОБА_5 з відповідною заявою про прийняття спадщини та підтвердження факту одноосібного прийняття нею спадщини після смерті ОСОБА_3 , а також наявності у неї права на пред`явлення вимоги щодо оспорювання права власності відповідача ОСОБА_2 на квартиру АДРЕСА_1 .

Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги

У липні 2019 року ОСОБА_1 подала до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Миколаївського апеляційного суду від 10 липня 2019 року, в якій просить скасувати зазначене судове рішення та залишити в силі рішення суду першої інстанції, обґрунтовуючи свої вимоги порушенням судом норм процесуального та матеріального права.

У касаційній скарзі заявник вказує на те, що висновки апеляційного суду про те, що її звернення до суду з цим позовом є передчасним та нею не підтверджено порушення її прав оспорюваним договором є такими, що зроблені з порушенням норм матеріального права, оскільки не є вирішальним в цьому спору її родинні стосунки з померлою ОСОБА_5 , з огляду на те, що вона прийняла спадщину після смерті останньої, є її єдиною спадкоємицею. Тобто вона, прийнявши в установленому законом порядку спадщину з часу її відкриття, набула речові права на спірну квартиру. Суд апеляційної інстанції залишив поза увагою позицію Верховного Суду від 18 червня 2019 року у справі № 920/330/18. Суд першої інстанції при ухваленні рішення надав правильну оцінку обставинам справи та постановив судове рішення у відповідності до вимог статті 263 ЦПК України, а апеляційний суд безпідставно скасував правильне та законне судове рішення.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 29 липня 2019 року відкрито касаційне провадження у зазначеній цивільній справі, витребувано матеріали справи та надано строк для подання відзиву на касаційну скаргу.

Позиція Верховного Суду

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення- без змін, оскільки його ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Рішення суду апеляційної інстанції відповідає вимогам ЦПК України щодо законності та обґрунтованості.

Виклад фактичних обставин справи

Судом установлено, що 29 липня 2003 року між ОСОБА_4 як дарувателем та ОСОБА_3 як обдарованою, від імені якої за нотаріально посвідченою довіреністю нотаріусом м. Сніжногорськ Мурманської області Російської Федерації діяла ОСОБА_5 , укладений договір дарування квартири АДРЕСА_1 , посвідчений державним нотаріусом Першої Миколаївської державної нотаріальної контори та зареєстрований у відповідному реєстрі прав на нерухоме майно Миколаївського міжміського бюро технічної інвентаризації.

30 серпня 2003 року на Товарній універсальній біржі «Клондайк-Юг» між ОСОБА_3 як продавцем і ОСОБА_2 як покупцем укладений договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 .

Вказаний договір у реєстрі прав на нерухомість Миколаївського бюро технічної інвентаризації не зареєстрований.

ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Сніжногорськ Мурманської області Російської Федерації померла ОСОБА_3 (а.с.6).

Відомості про прийняття після смерті ОСОБА_3 спадщини та кола спадкоємців в матеріалах справи відсутні.

ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_4 , а ІНФОРМАЦІЯ_3 померла ОСОБА_5 , у зв`язку з чим вони були зняті з реєстрації з постійного місця свого проживання в спірній квартирі.

Після смерті ОСОБА_5 , 27 червня 2017 року ОСОБА_2 звернувся із заявою до державного реєстратора про державну реєстрацію його права власності на спірну квартиру на підставі біржового договору купівлі-продажу укладеного 30 серпня 2003 року між ним та ОСОБА_3

30 червня 2017 року державним реєстратором внесені записи до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно щодо первісної реєстрації прав власності ОСОБА_3 , а потім права власності ОСОБА_2 на квартиру АДРЕСА_1 .

Одночасно із здійсненням реєстрації біржового договору після смерті ОСОБА_5 до державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини звернулася ОСОБА_1

Перша Очаківська державна нотаріальна контора листом від 23 лютого 2018 року відмовила ОСОБА_1 в оформленні спадкових прав на майно, що залишилося після смерті ОСОБА_5 , у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документу на спірне майно на ім`я спадкодавця, а також неможливістю встановити родинні відносини між ОСОБА_1 та померлою ОСОБА_5 .

Нормативно-правове обґрунтування

Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно зі статтею 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

З урахуванням наведених норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права.

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права з дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Тобто саме на суд покладено обов`язок під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів.

Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Таким чином, Верховний Суд не має права встановлювати обставини справи і оцінювати докази.

Враховуючи наведене, суд апеляційної інстанції на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні заявлених позовних вимог з підстав їх недоведеності та необґрунтованості, оскільки позивач не надала належних та допустимих доказів на підтвердження порушення її права оспорюваним нею договором купівлі-продажу та наявності у неї права пред`явлення вимоги про визнання його недійсним, з огляду на те, що з наявних у матеріалах справи документів неможливо встановити родинні відносини ОСОБА_1 з померлою ОСОБА_5 .

Доводи касаційної скарги про те, що оспорюваним договором купівлі-продажу квартири порушені права ОСОБА_1 , оскільки вона є спадкоємицею ОСОБА_5 , не заслуговують на увагу. Як убачається з листа Першої Очаківської державної нотаріальної контори від 23 лютого 2018 року ОСОБА_1 відмовлено в оформленні спадкових прав на майно, що залишилося після смерті ОСОБА_5 у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документу на спірне майно на ім`я спадкодавця, а також неможливістю встановити родинні відносини між ОСОБА_1 та померлою ОСОБА_5 . Тобто позивачем не доведено, що вона є тією особою, права та законні інтереси якої порушені договором купівлі-продажу квартири від 30 серпня 2003 року, укладеного між ОСОБА_3 як продавцем і ОСОБА_2 як покупцем.

Аргументи касаційної скарги про неврахування судом апеляційної інстанції під час ухвалення оскаржуваного рішення позиції Верховного Суду від 18 червня 2019 року у справі № 920/330/18, не заслуговують на увагу, оскільки перш ніж надавати оцінку законності правочину, суди повинні встановити чи порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси позивача, і лише залежно від установленого вирішувати питання обґрунтованості чи не обґрунтованості заявлених позовних вимог, перевіряючи наявні в матеріалах справи докази, які подані на підтвердження цього.

Разом із тим, під час розгляду цієї справи апеляційним судом правильно встановлено, що позивач не довела, що є тією особою права та інтереси якої порушені оспорюваним нею договором купівлі-продажу.

Інші доводи касаційної скарги не заслуговують на увагу, оскільки зводяться до переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції згідно зі статтею 400 ЦПК України, при цьому зазначені заявником в касаційній скарзі обставини були предметом дослідження судами першої та апеляційної інстанцій та підлягають додатковому встановленню.

Суд апеляційної інстанції забезпечив повний та всебічний розгляд справи на основі наданих доказів, рішення суду відповідає нормам матеріального та процесуального права. Наведені в касаційній скарзі доводи не спростовують висновків суду по суті вирішення указаного позову та не дають підстав вважати, що судом порушено норми матеріального чи процесуального права, що може бути підставою для скасування судового рішення.

Викладене дає підстави для висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржуване апеляційного суду рішення без змін із підстав, передбачених статтею 401 ЦПК України.

Керуючись статтями 401, 406, 409, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Миколаївського апеляційного суду від 10 липня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:В. В. Сердюк А. І. Грушицький І. М. Фаловська