КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа 382/1810/18 Головуючий у 1-й інст. - Кисіль О.А.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 грудня 2019 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Рубан С.М.

суддів Желепа О.В., Заришняк Г.М.

при секретарі Клець О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Яготинського районного суду Київської області від 13 травня 2019 року, ухвалене у складі судді Кисіль О.А. у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей Яготинської районної державної адміністрації, про визначення місця проживання дитини, припинення стягнення аліментів та стягнення аліментів,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_2 , третя особа Служба у справах дітей Яготинської районної державної адміністрації, в якому просить:

визначити місце проживання неповнолітнього сина ОСОБА_3 разом з батьком ОСОБА_1 , за адресою: АДРЕСА_1 ;

припинити стягнення аліментів з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 , згідно виконавчого листа № 2-554 від 11.08.2011 року, на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 ;

стягнути аліменти із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі - ј частини від всіх видів її доходу, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення сином повноліття.

Посилається на те, що від спільного проживання з ОСОБА_2 мають сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який після розлучення залишився проживати разом з матір`ю за місцем її проживання. Незважаючи на цей факт позивач постійно займається вихованням дитини. Згідно рішення Яготинського районного суду Київської області від 11 серпня 2009 року з ОСОБА_1 щомісячно стягується на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 у розмірі ј частини його доходу, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 27.07.2009 року і до повноліття дитини. ОСОБА_1 зазначає, що на даний час син ОСОБА_3 проживає разом з ним по АДРЕСА_1 , тому просить задовольнити позов.

Рішенням Яготинського районного суду Київської області від 13 травня 2019 року в позові ОСОБА_1 - відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на його незаконність, необґрунтованість, неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Посилається на те, що ОСОБА_3 на момент ухвалення оскаржуваного рішення виповнилось 17 років, він обрав своїм місцем проживання місце проживання батька, що встановлено судом, проте вказаному факту судом надана спотворена оцінка, що призвело до невірних висновків. Крім того, судом не взято до уваги пояснення сина ОСОБА_3 про те, що одяг та предмети щоденного вжитку йому купує батько, кишенькові кошти та кошти на проживання і харчування надає виключно батько. Позивач не оскаржував заборгованість, не просив її скасувати чи звільнити його від сплати вже нарахованих аліментів, факт наявності заборгованості не може породжувати право на подальше отримання аліментів, у разі якщо право на їх утримання фактично відсутнє та аліменти не використовуються на забезпечення дитини. Суд не врахував, що припинення стягнення аліментів є можливим у тому випадку, коли одержувач аліментів не витрачає їх на дитину. Відповідач не надала доказів перебування сина на її утриманні та використання отриманих аліментів на його потреби. Визначивши місце проживання дитини разом з матір'ю, суд не перевірив та не спростував належними доказами доводи ОСОБА_1 , не врахував думку дитини, яка була вислухана під час розгляду справи. Оскаржуване рішення суперечить інтересам дитини та суттєво обмежує реалізацію її прав гарантованих Конституцією та Законами України, зокрема, право на свободу пересування, вільний вибір місця проживання, а також право на матеріальне забезпечення.

Представник відповідача подала до суду відзив на апеляційну скаргу, в якому заперечила проти задоволення апеляційної скарги. Зазначає, що акт обстеження житлових умов від 24.09.2018 року на який посилається скаржник, як на доказ проживання з ним сина ОСОБА_3 було складено депутатом Яготинської міської ради Даценко Л.Г. недбало, що вбачається із змісту акту, ймовірно депутат не виходила по місцю обстеження, а поклалася лише на те, що позивач і його син зареєстровані за адресою: квартира АДРЕСА_2 . Твердження скаржника про те, що син ОСОБА_3 не проживає з матір`ю спростовуються показами свідків ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , які пояснили, що до вересня 2018 року ОСОБА_3 проживав з матір`ю по місцю її проживання в АДРЕСА_5, де ОСОБА_3 навчався у школі, а з вересня 2018 року продовжив навчання у коледжі у м. Києві, тому проживає 5 днів на тиждень у м. Києві у гуртожитку коледжу, а на вихідні приїздив до матері в с. Панфили. У суді першої інстанції ОСОБА_3 пояснив, що приїздить в м. Яготин на вихідні до бабусі, батько буває вдома не завжди, бо працює у м. Києві на приватних об`єктах будівництва, де і його влаштовує на підробітки, тому в ОСОБА_3 є свої кошти на поточні витрати, батько дає йому також по 200 грн. на місяць, а мати - продукти харчування та перераховує на його прохання кошти на картку. ОСОБА_1 має заборгованість зі сплати аліментів на утримання сина і станом на 01 квітня 2019 року цей борг складає 61 784,15 грн. Висновок служби у справах дітей Яготинської РДА, який був наданий у справу співпадає з позицією суду та відповідача, позивачем не оскаржувався. Незважаючи на позицію позивача, відповідач ОСОБА_2 продовжувала спілкування з сином, надавала йому кошти, відвідувала навчальний заклад, де навчається син ОСОБА_3, спілкувалася з викладачами, оплатила навчання ОСОБА_3 на його прохання в школі моделей, забезпечила йому літній відпочинок в дитячому оздоровчому таборі «Сокіл» м. Генічеськ.

В судовому засіданні позивач підтримав апеляційну скаргу з підстав викладених у апеляційній скарзі.

Відповідач та її представник заперечили проти задоволення апеляційної скарги посилаючись на обставини викладені у відзиві на апеляційну скаргу.

Служба у справах дітей та сім'ї Яготинської РДА направила до суду лист, в якому просить розглянути справу без участі їх представника, підтримує рішення Яготинського районного суду Київської області від 13 травня 2019 року.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з`явились в судове засідання, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду та матеріали справи в межах апеляційного оскарження, дійшла наступного висновку.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачка має постійне житло, в якому створені умови для виховання та проживання сина, дитина забезпечена всім необхідним, відповідачка офіційно працевлаштована, при цьому позивач офіційно не працевлаштований, має значну заборгованість із сплати аліментів, за своїм місцем реєстрації не проживає. Враховуючи умови проживання у квартирі, що належить на праві власності позивачу, а також відсутність в ній необхідної житлової площі для сну, навчання та вільного часу неповнолітньої дитини, а також те, що неповнолітній ОСОБА_3 навчається у м. Києві, проживає 5 днів на тиждень в гуртожитку, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог позивача про визначення місця проживання дитини, припинення стягнення з нього аліментів та стягнення аліментів з відповідачки.

Колегія суддів не в повному обсязі погоджується з висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

Виходячи з положень статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання:

1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються;

2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження;

3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин;

4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин;

5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити;

6) як розподілити між сторонами судові витрати;

7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення;

8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову (стаття 264 ЦПК України).

Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували в зареєстрованому шлюбі, який розірвано, про що в Книзі реєстрації розірвання шлюбів зроблено відповідний актовий запис № 103 від 28.09.2007 року (а.с. 27).

Батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 (а.с. 10).

Із копії паспорта вбачається, що ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 (а.с. 8-9).

Згідноакту обстеження від 24.09.2018 року ОСОБА_3 , 2002 року народження, зареєстрований та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_3 . (а.с. 11).

ОСОБА_2 та ОСОБА_7 зареєстрували шлюб 30 серпня 2014 року, актовий запис № 4, після реєстрації шлюбу прізвище дружини « ОСОБА_2 », що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 (а.с. 28). Від шлюбу мають доньку ОСОБА_9 .

ОСОБА_2 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_4 (а.с. 26).

Згідно Довідки до Акту МСЕК серія КИО-1 № 0413214 ОСОБА_2 з 01 травня 2014 року має ІІ групу інвалідності (а.с. 30).

Із Акта обстеження житлово-побутових умов ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка без реєстрації проживає в АДРЕСА_5 вбачається, що під час обстеження 05.11.2018 року в будинку АДРЕСА_5 проживають ОСОБА_7 , ОСОБА_9 , ОСОБА_2 , та з 2011 року по серпень 2018 року проживав без реєстрації ОСОБА_3 (а.с. 31).

Згідно довідки № 137 від 02.10.2018 року ОСОБА_3 є учнем другого курсу Київського вищого професійного училища залізничного транспорту імені В.С. Кудряшова за спеціальністю слюсар з ремонту рухомого складу, машиніст електропоїзда та проживає в гуртожитку з І курсу. (а.с. 32).

З характеристики з місця навчання ОСОБА_3 , вбачається, що він має контроль з боку матері, якийна протязі року давав тимчасові результати. Вступає в перепалки з викладачами і майстрами. Підпадає під вплив будь-кого, своєї думки відстояти не може, за темпераментом - холерик, часто попадає в конфліктні ситуації, важко контролює свої емоції, не здатний до аналізу своїх вчинків. Грубих порушень за час навчання не було. Не вистачає наполегливості і систематичної праці (а.с. 33).

Згіднорозрахунку заборгованості боржника по аліментах ОСОБА_1 станом на 01.04.2019 року має заборгованість по аліментах, які стягуються з нього згідно виконавчого листа № 2-554 від 11.08.2011 року, на користь ОСОБА_2 на утримання сина ОСОБА_3 в розмірі 64 164 грн 90 коп. (а.с.121)

Судом встановлено, що ОСОБА_2 працює у виробничому підрозділі Київської дирекції залізничних перевезень регіональної філії «Південно-Західна залізниця» ПАТ «Українська залізниця» та за період з січня 2018 року по червень 2018 року отримала дохід в розмірі 49 671 грн 19 коп. (а.с. 35).

Згідно ч.4 ст.19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1,2 ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності.

Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 3 ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Відповідно до ст.188 СК України батьки можуть бути звільнені від обов`язку утримувати дитину, якщо дохід дитини набагато перевищує дохід кожного з них і забезпечує повністю її потреби. Батьки можуть бути звільнені від обов`язку утримувати дитину тільки за рішенням суду. Якщо дитина перестала отримувати дохід або її дохід зменшився, заінтересована особа має право звернутися до суду з позовом про стягнення аліментів.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних умов для всебічного розвитку дитини відповідно до Законів України.

Відповідно до ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнята резолюцією 44/25 Генеральної Асамблеї ООН, від 20 листопада 1989 року, набрала чинності 02 вересня 1990 року і ратифікована постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року, набрала чинності для України 27 вересня 1991 року, визнається право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Враховуючи те, що відповідачка має постійне житло, в якому створені умови для виховання та проживання сина, дитина забезпечена всім необхідним, відповідачка офіційно працевлаштована, при цьому позивач офіційно не працевлаштований, має значну заборгованість із сплати аліментів, за своїм місцем реєстрації не проживає, враховуючи умови проживання у квартирі, що належить на праві власності позивачу, а також відсутність в ній необхідної житлової площі для сну, навчання та вільного часу неповнолітньої дитини, а також те, що неповнолітній ОСОБА_3 навчається у м. Києві, проживає 5 днів на тиждень в гуртожитку, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог позивача про визначення місця проживання дитини, припинення стягнення з нього аліментів та стягнення аліментів з відповідачки.

Колегія суддів не в повній мірі погоджується з висновком суду першої інстанції в частині правового обгрунтування підстав відмови у позові в частині позовних вимог провизначення місця проживання дитини, виходячи з наступного.

Нормами чинного цивільного законодавства, зокрема главою 4 підрозділу 1 розділу 2 ЦК України, визначено, що фізична особа, яка не досягла чотирнадцяти років є малолітньою особою (ст.31 ЦК України), а фізична особа у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років є неповнолітньою особою (ст.32 ЦК України).

Згідно ч.4 ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає.

У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом (ч.3 ст. 29 ЦК України).

Фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом (ч.2 ст. 29 ЦК України).

Вказані норми кореспондуються із нормами СК України.

Статтею 161 СК України визначено порядок вирішення спору між матір`ю та батьком щодо місця проживання малолітньої дитини.

При цьому, в ч. 3 ст. 160 СК України закріплено, якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

Відповідно до роз`яснень, наданих Верховним Судом України в п. 18 Постанови Пленуму № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати особливу увагу на її вік та з`ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати. Судам слід враховувати також положення ст. 160 СК, якою передбачено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків, яка досягла десяти років, за спільною згодою батьків та самої дитини, а місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

Тобто, в судовому порядку можливе вирішення спору щодо місця проживання лише малолітньої дитини, а місце проживання неповнолітньої дитини визначається нею самою.

З матеріалів справи вбачається, що син сторін у справі- ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 досяг чотирнадцяти років, на даний час йому 17 з половиною років, а тому втратив статус малолітньої дитини та може сам обирати місце свого проживання.

Проте, суд першої інстанції на вказані обставини уваги не звернув та відмовив у задоволенні позову в частині вказаних позовних вимог у зв`язку з їх недоведеністю позивачем.

Пред`явлення до суду вимоги одним із батьків щодо визначення місця проживання неповнолітньої дитини не передбачено нормами чинного законодавства, а тому колегія суддів вважає, що в задоволенні позовної вимоги про визначення місця проживання неповнолітньої дитини належить відмовити за безпідставністю її пред`явлення до суду, оскільки ОСОБА_3 , як на момент подачі позову до суду (09 жовтня 2018 року), так і на момент ухвалення рішення у справі досяг чотирнадцятирічного віку, тому йому належить право самостійно обирати місце свого проживання.

Доводи апеляційної скарги, що син ОСОБА_3 повністю перебуває на утриманні батька ОСОБА_1 колегія суддів не приймає до уваги.

В судовому засіданні в апеляційному суді ОСОБА_3 пояснив, що у зв`язку з навчанням в училищі з понеділка по п`ятницю він проживає у гуртожитку в м. Києві. На вихідні їздить як до матері, так і до батька, в матері він буває рідше останній рік. Матеріальну допомогу кожного тижня йому надають обоє батьків, мати перераховує на картку 200 грн., а батько 500 грн. видає готівкою. Крім того, обоє батьків періодично купують йому необхідні речі, одяг та взуття. До училища його відправила мати, із вчителями також мати спілкується. З батьком проживає у вихідні у селі на дачі, бо квартира мала.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 станом на квітень 2019 року має заборгованість по сплаті аліментів у розмірі 64 164 грн 90 коп., що підтверджується розрахунком заборгованості зі сплати аліментів Яготинського РВДВС ГТУЮ в Київській області (а.с.121).

Відповідач ОСОБА_2 пояснила в апеляційному суді, що позивач ОСОБА_1 ніколи не платив їй аліментів на утримання сина та не надавав матеріальної допомоги. Сина виростила за свої кошти.

До справи долучено копію виконавчого провадження (а.с.66-123), відповідно до якого з позивача у справі стягуються аліменти на утримання ОСОБА_3 в розмірі 1/4 частини його доходів. Позивач усправі має заборгованість у розмірі 64 164 грн 90 коп. ОСОБА_1 належить на праві власності квартира АДРЕСА_1 , житловою площею 11,70 кв.м, на яку накладено арешт. Позивача тимчасово було обмежено у праві користування транспортним засобом, у праві полювання, у праві виїзду за межі України. Відповідно до копії постанови Яготинського районного суду Київської області від 12 липня 2018 року ОСОБА_1 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення передбаченого ст.183-1 КпАП України та піддано адміністративному стягненню у вигляді 120 годин суспільно-корисних робіт. Згідно акту державного виконавця від 07.05.2019 року ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_1 не проживає.

Колегія суддів звертає увагу, що надання сину матеріальної допомоги у добровільному порядку є правом батька та не звільняє його від обов`язку сплати аліментів встановлених рішенням суду.

Позивач в апеляційному суді не зміг підтвердити, що будь - коли сплачував аліменти на дитину, не зміг пояснити де працює, та які доходи має.

Твердження позивача, що відповідач витрачає аліменти не на сина, а на свої потреби не знайшли підтвердження в суді враховуючи несплату позивачем аліментів та значну суму заборгованості за аліментами.

З копії Договора № К07/01 про надання послуг в організації та проведенні навчання у школі моделей від 25.01.2019 року вбачається, що між ОСОБА_2 та ФОП ОСОБА_10 укладено договір щодо навчання ОСОБА_3 у школі моделей при модельній агенції Diamond Models, загальна сума оплати за даним договором 6 200 грн 00 коп. (а.с. 61). ОСОБА_2 на рахунок ОСОБА_10 перерахувала згідно Договору№ К07/01 кошти, а саме: 25.01.2019 року 603 грн 02 коп., 29.01.2019 року - 2 814 грн 07 коп., 14.02.2019 року - 2 814 грн 07 коп. (а.с. 62).

Враховуючи, що син ОСОБА_3 п`ять днів на тиждень проживає у гуртожитку при технікумі, на вихідні відвідує як батька, так і матір, матеріальну допомогу йому надають обоє батьків, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для припинення стягнення аліментів з ОСОБА_1 згідно рішення Яготинського районного суду м. Києва від 11 серпня 2009 року та стягнення аліментів з відповідача ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання сина ОСОБА_3 .

Відповідно до ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції порушено норми матеріального права, неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, висновки, викладені у рішенні суду першої інстанції, не повністю відповідають обставинам справи.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду належить змінити в частині правового обгрунтування підстав відмови в задоволенні позовних вимог в частині визначення місця проживання дитини.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 376, 381-384 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Яготинського районного суду Київської області від 13 травня 2019 року - змінити в частині правового обгрунтування підстав відмови у задоволенні позовних вимог в частині визначення місця проживання дитини.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 09 грудня 2019 року.

Головуючий Рубан С.М.

Судді Желепа О.В.

Заришняк Г.М.