Постанова

Іменем України

04 грудня 2019 року

м. Київ

справа № 465/6577/15-ц

провадження № 61-19592св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Крата В. І. (суддя-доповідач),

суддів: Дундар І. О., Журавель В. І., Краснощокова Є. В., Русинчука М. М.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - публічне акціонерне товариство «Дельта Банк»,

третя особа - уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації публічного акціонерного товариства «Дельта Банк»,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», яка підписана представником Антонюк Іриною Володимирівною, на рішення Франківського районного суду м. Львова від 30 вересня 2016 року у складі судді Ванівського Ю. М. та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 27 лютого 2017 року у складі колегії суддів: Мікуш Ю. Р., Ніткевича А. В., Павлишина О. Ф.,

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

У вересні 2015 року ОСОБА_1 звернулася із позовом до ПАТ «Дельта Банк», третя особа - уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», про стягнення банківського вкладу.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 23 лютого 2015 року між ПАТ «Дельта Банк» та ОСОБА_1 укладено договір № 005-13049-230215 банківського вкладу (депозиту) «Лояльний» у долар США у сумі 5 000 доларів США.

Згідно з договором банк прийняв на вкладний рахунок позивача грошові кошти (строковий вклад) у сумі 5 000 доларів США, що підтверджується платіжним дорученням № 46308427 від 23 лютого 2015 року, на строк до 25 березня 2015 року включно з виплатою відсотків на суму вкладу з розрахунку 5,5 % річних. Відповідно до пунктів 1.5, 1.10 договору ПАТ «Дельта Банк» зобов`язаний був повернути позивачу, вклад та виплатити відсотки в кінці строку дії договору шляхом перерахування коштів на поточний рахунок в останній день строку дії вкладу.

ОСОБА_1 , з урахуванням уточнених позовних вимог, просила:

визнати за ОСОБА_1 право вкладника за договором № 005-13049-230215 банківського вкладу (депозиту) «Лояльний» у доларах США банківського вкладу (депозиту), укладеного 23 лютого 2015 року з ПАТ «Дельта Банк» на вклад у сумі 5 000 доларів США;

визнати за вкладником ОСОБА_1 право на відшкодування заборгованості за вкладом у розмірі 5 000 доларів США та за відсотками по вкладу за договором № 005-13049-230215 банківського вкладу (депозиту) «Лояльний» у доларах США банківського вкладу (депозиту), укладеного 23 лютого 2015 року з ПАТ «Дельта Банк» за рахунок коштів Фонду гарантування вкладів фізичних осіб в межах гарантованої суми відшкодування.

Короткий зміст рішень суду першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Франківського районного суду м. Львова від 30 вересня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Львівської області від 27 лютого 2017 року, позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено.

Визнано за ОСОБА_1 право вкладника за договором № 005-13049-230215 банківського вкладу (депозиту) «Лояльний» у доларах США банківського вкладу (депозиту), укладеного 23 лютого 2015 року з ПАТ «Дельта Банк» на вклад в сумі 5 000 доларів США.

Визнано за вкладником ОСОБА_1 право на відшкодування заборгованості за вкладом у розмірі 5 000 доларів США та за відсотками по вкладу за договором № 005-13049-230215 банківського вкладу (депозиту) «Лояльний» у доларах США банківського вкладу (депозиту), укладеного 23 лютого 2015 року з ПАТ «Дельта Банк» за рахунок коштів Фонду гарантування вкладів фізичних осіб в межах гарантованої суми відшкодування.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення судів першої та апеляційної інстанції мотивовані тим, що умовами договору банківського вкладу (депозиту) №005-13049-230215 «Лояльний» у доларах США від 23 лютого 2015 року не визначено застережень щодо неможливості зарахування грошових коштів, які надійшли до банку на ім`я вкладника від іншої особи. Уповноваженою особою Фонду неправомірно не включено позивача до переліку вкладників, і як наслідок Фондом не включено позивача до загального реєстру вкладників і не відшкодовано кошти за рахунок Фонду.

Посилання банку на обмеження на задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку у зв`язку з запровадженням у ПАТ «Дельта Банк» з 03 березня 2015 року по 02 жовтня 2015 року тимчасової адміністрації, та з 05 жовтня 2015 року процедури ліквідації, суд першої інстанції відхилив, оскільки відповідно до пункту 1 частини шостої статті 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» обмеження, встановлене пунктом 1 частини п`ятої цієї статті, не поширюється, зокрема, на зобов`язання банку щодо виплати коштів за вкладами вкладників за договорами, строк яких закінчився, та за договорами банківського рахунку вкладників. Позивач звернувся із вимогою про визнання прав вкладника за договором, який закінчився, тому обмеження, встановлені пунктом 1 частини п`ятої статті 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» на вимоги позивача не поширюються. Банк порушив свої зобов`язання за договором банківського вкладу (депозиту) і не включив ОСОБА_1 до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду та не повернув депозит у сумі 5 000 доларів США, чим порушив її право власності.

Аргумент апеляційної скарги про нікчемність договору, оскільки кошти на рахунок вкладника вносились третіми особами, а саме - ОСОБА_2 що є порушенням умов договору та правил банківського обслуговування фізичних осіб у ПАТ «Дельта банк», затверджених рішенням ради директорів АТ «Дельта Банк» протоколом № 14 від 20 березня 2013 року (зарахування на вкладний депозитний рахунок грошових сум для вкладника від третьої особи не допускається), апеляційний суд відхилив. Оскільки банк прийняв грошові кошти у доларах США від третьої особи та уклав договір із ОСОБА_1 , не попередивши про можливі ризики вкладника, а взявши їх на свою відповідальність, оскільки вкладник, передаючи грошові кошти банку надіявся на його добропорядність, захист його прав на грошові кошти та гарантії отримання своїх коштів. Умовами договору банківського вкладу (депозиту) № 005-13049-230215 «Лояльний» у доларах США від 23 лютого 2015 року не встановлено застережень щодо неможливості зарахування грошових коштів, які надійшли до банку на ім`я вкладника від іншої особи, а тому відсутні підстави для визнання договору нікчемним.

Аргументи учасників справи

У квітні 2017 року ПАТ «Дельта Банк» через представника Антонюк І. В. подало касаційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржені рішення та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову. При цьому посилалася на неправильне застосування судами норм матеріального та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що кошти на рахунок, відкритий на ім`я позивача надійшли внаслідок розбивки великого вкладу іншого клієнта банку ОСОБА_2 з метою створення в майбутньому штучного зобов`язання Фонду на відшкодування грошових коштів за рахунок держави, що підтверджується копією платіжного доручення від 24 лютого 2015 року про переказ коштів. Тому договір є нікчемним відповідно до пункту 7 частини третьої статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Договір банківського вкладу укладається в письмовій формі, у разі недодержання письмової форми договору банківського вкладу цей договір є нікчемним. Відповідно до пункту 5.11 Правил банківського обслуговування фізичних осіб у ПАТ «Дельта Банк» зарахування на вкладний (депозитний) рахунок грошових сум для вкладника від третіх осіб не допускається. У пункті 1.8 договору встановлена вимога, що зарахування вкладу здійснюється з власного поточного або вкладного (депозитного) рахунку вкладника, відкритого в банку або готівкою через касу, тому договір вкладу позивача правомірно визнаний нікчемним, оскільки кошти на її рахунок вносилися третіми особами, що є порушенням умов договору. Позивач не надала доказів підтвердження внесення вкладу нею особисто, а третьою особою ОСОБА_2 зазначає, що позовні вимоги адресовані Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Короткий зміст ухвал суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 травня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі.

Ухвалою Верховного Суду від 22 листопада 2019 року справу призначено до судового розгляду.

Позиція Верховного Суду

Колегія суддів частково приймає аргументи, які викладені у касаційній скарзі, з таких мотивів.

Суди встановили, що 23 лютого 2015 року між банком та ОСОБА_1 укладено договір банківського вкладу (депозиту) «Лояльний» № 005-5 у доларах США.

Згідно умов договору банк прийняв на вкладний рахунок ОСОБА_1 грошові кошти (строковий вклад) у сумі 5 000 доларів США, що підтверджується платіжним дорученням № 46308427 від 23 лютого 2015 року на строк до 25 березня 2015 року включно з виплатою відсотків на суму вкладу з розрахунку 5,5 % річних.

Відповідно до пунктів 1.5; 1.10 договору банк зобов`язався повернути позивачу вклад та виплатити відсотки у кінці строку дії договору шляхом перерахування коштів на поточний рахунок в останній день строку дії вкладу.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 вересня 2019 року у справі № 466/7405/16-ц (провадження № 14-287цс19) вказано, що: «згідно з положеннями статті 27 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» уповноважена особа Фонду складає перелік вкладників та визначає розрахункові суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду відповідно до вимог цього Закону та нормативно-правових актів Фонду станом на день прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку. Уповноважена особа Фонду зазначає у переліку вкладників суму відшкодування для кожного вкладника, яка розраховується виходячи із сукупного обсягу всіх його вкладів у банку та нарахованих процентів. Нарахування процентів за вкладами припиняється з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку. Уповноважена особа Фонду протягом трьох днів з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку формує перелік вкладників, кошти яких не підлягають відшкодуванню Фондом відповідно до частини четвертої статті 26 цього Закону. Гарантії Фонду є гарантіями держави, передбаченими Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», для виконання Фондом відповідних зобов`язань можуть залучатися державні кошти. Тому рішення та дії Фонду чи уповноваженої особи Фонду щодо включення вкладника до переліку осіб, яким необхідно здійснити виплату відшкодувань сум вкладів за рахунок коштів Фонду, є рішеннями та діями суб`єкта владних повноважень, який реалізує делеговані державою повноваження по виведенню з ринку неплатоспроможних банків. Зважаючи на викладене, Велика Палата Верховного Суду констатує, що вказаний спір, наявність якого обґрунтовано у вказаному позові ОСОБА_3 , за своєю правовою природою стосується саме формування переліку вкладників, які мають право на гарантоване державою відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду та затвердження такого реєстру вкладників для здійснення гарантованих виплат, а отже є публічно-правовим і належить до юрисдикції адміністративних судів з урахуванням установленого частиною першої статті 26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» граничного розміру відшкодування за вкладами. Аналогічну правову позицію висловлено в постановах Великої Палати Верховного Суду, зокрема від 12 квітня 2018 року у справі № 820/11591/15, від 4 липня 2018 року у справі № 826/1476/15, від 23 січня 2019 року у справі № 761/2512/18, та від 24 квітня 2019 року у справі № 761/2499/18. Оскільки спір стосовно формування переліку вкладників, які мають право на гарантоване державою відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, та затвердження реєстру вкладників для здійснення гарантованих виплат є публічно-правовим і належить до юрисдикції адміністративних судів, то він не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства».

У цій справі ОСОБА_1 звернулася із позовом до ПАТ «Дельта Банк», третя особа - уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації ПАТ «Дельта Банк», в якому просила: визнати за ОСОБА_1 право вкладника за договором №005-13049-230215 банківського вкладу (депозиту) «Лояльний» у доларах США банківського вкладу (депозиту), укладеного 23 лютого 2015 року з ПАТ «Дельта Банк» на вклад у сумі 5 000 доларів США; визнати за вкладником ОСОБА_1 право на відшкодування заборгованості за вкладом у розмірі 5 000 доларів США та за відсотками по вкладу за договором № 005-13049-230215 банківського вкладу (депозиту) «Лояльний» у доларах США банківського вкладу (депозиту), укладеного 23 лютого 2015 року з ПАТ «Дельта Банк» за рахунок коштів Фонду гарантування вкладів фізичних осіб в межах гарантованої суми відшкодування. За таких обставин, спір у цій справі за своєю сутністю стосується саме формування переліку вкладників, які мають право на гарантоване державою відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, а тому є публічно-правовим і належить до юрисдикції адміністративних судів з урахуванням установленого частиною першою статті 26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» граничного розміру відшкодування за вкладами і не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до частини першої статті 414 ЦПК України судове рішення, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в касаційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 255 ЦПК України суд закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. При цьому суд повинен повідомити заявникові, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд таких справ (частина перша статті 256 ЦПК України).

Відповідно до частини другої статті 414 ЦПК України порушення правил юрисдикції загальних судів, визначених статтями 19-22 цього Кодексу, є обов`язковою підставою для скасування рішення незалежно від доводів касаційної скарги.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Таким чином, касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, а оскаржені рішення скасуванню з закриттям провадження у справі.

Керуючись статтями 255, 256, 400, 401, 409, 414, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», яка підписана представником Антонюк Іриною Володимирівною, задовольнити частково.

Рішення Франківського районного суду м. Львова від 30 вересня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 27 лютого 2017 року скасувати.

Провадження у цивільній справі № 465/6577/15-ц за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», третя особа - уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», про стягнення банківського вкладу, закрити.

Повідомити ОСОБА_1 , що розгляд її справи віднесений до юрисдикції адміністративного суду.

З моменту прийняття постанови судом касаційної інстанції рішення Франківського районного суду м. Львова від 30 вересня 2016 року та ухвала апеляційного суду Львівської області від 27 лютого 2017 року втрачають законну силу.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. І. Крат

Судді: І. О. Дундар

В. І. Журавель

Є. В. Краснощоков

М. М. Русинчук