КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
381/265/19 Доповідач-Чобіток А.О.
ПОСТАНОВА

Іменем України

02 грудня 2019 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого - Чобіток А.О.

суддів - Немировської О.В., Ящук Т.І.

секретар - Зиль Т.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Києва апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 20 червня 2019 року в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа: Мотовилівська сільська рада Фастівського району про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою, стягнення матеріальних та моральних збитків , -

у с т а н о в и в :

У січні 2019 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом, уточнивши вимоги якого в березні 2019 року, просив зобов`язати ОСОБА_3 усунути перешкоди в користуванні його власним майном шляхом відновлення знищеного відповідачем межового знака № 9, прибирання з його земельної ділянки частини земельного насипу погребу, навісу для дров, паркану, споруди для харчових відходів; стягнути з ОСОБА_3 на його користь матеріальну шкоду в розмірі 3800,00 грн. та моральну шкоду в розмірі 10 000,00 грн.. При цьому ОСОБА_4 зазначав, що він є власником житлового будинку та земельної ділянки, площею 0,1913 га, яка призначена для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 . Власником сусідньої земельної ділянки, яка призначена для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд є ОСОБА_3 .. Протягом декілька років, відповідач порушує його право власності позивача та чинить перешкоди в користуванні , належною йому земельною ділянкою, оскільки ОСОБА_3 на території своєї земельної ділянки побудував погріб, але так розмістив його, що частина погреба розташована на його земельній ділянці, також відповідач розмістив навіс для дров, паркан та місце для складування гною та різного сміття. ФОП ОСОБА_5 , який є спеціалістом-землевпорядником, 02.04.2016 року було встановлено межі його, позивача, земельної ділянки та передано йому межові знаки на зберігання. Проте, відповідач дані межові знаки знищив та продовжує чинити йому перешкоди в користуванні земельною ділянкою. ФОП ОСОБА_5 23.01.2018 року було повторно встановлено межі та передані йому, позивачу, на зберігання, однак ОСОБА_3 знову знищив межові знаки. продовжуючи порушувати вимоги законодавства та його права.

Крім того указує, що своїми навмисними діями ОСОБА_3 спричинив йому матеріальну шкоду на загальну суму 3800,00 грн., що складається з оплати за встановлення межових знаків. До того ж, унаслідок неправомірних та незаконних дій з боку відповідача йому була заподіяна моральна шкода, яка полягає в порушенні прав користування будинком та земельною ділянкою, у зв`язку з чим, він не має можливості в повному обсязі використовувати свої права щодо господарювання на землі, відпочивати на території свого подвір`я, облаштовувати подвір`я, а натомість прикладав певні зусилля для відновлення своїх прав. Указані дії відповідача негативно впливають на його життя, оскільки він не має можливості навіть знаходитись на подвір`ї, а відповідач при першій нагоді починає вчиняти сварки та скандали, що спричинило ряд негативних наслідків та моральні втрати.

На підставі викладеного просив позов задовольнити.

Рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 20 червня 2019 року позов ОСОБА_2 задоволено частково. Зобов`язано ОСОБА_3 усунути перешкоди в користуванні ОСОБА_2 земельною ділянкою шляхом відновлення знищеного відповідачем межового знака № 9, прибирання з його земельної ділянки частини земельного насипу погребу, навісу для дров, паркану, споруди для харчових відходів; стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 матеріальну шкоду в розмірі 3800,00 грн. та моральну шкоду в розмірі 1 000,00 грн., а також судові витрати в розмірі 2000,00 грн.. У решті позовних вимог відмовлено.

28.09.2019 року ОСОБА_1 , зазначаючи про те, що рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 20 червня 2019 року порушуються його права як співвласника домоволодіння та земельної ділянки, яка межує з ділянкою ОСОБА_2 , направив апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення суду першої інстанції, посилаючись на те, що відповідно до свідоцтв про право на спадщину за заповітом від 10.02.2018 року він є співвласником житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташовані по АДРЕСА_1 , а також земельної ділянки, площею 0,1983 га за тією ж адресою. Тобто, він та відповідач ОСОБА_1 , який є його батьком, являються співвласниками домоволодіння, але суд зобов`язує саме ОСОБА_3 вчинити дії щодо земельного насипу погреба, навісу для дров, паркану, споруди для харчових відходів. Зазначає, що навіс для дров та споруда для харчових відходів взагалі встановлювалися ним особисто та є його власністю, але суд зобов`язав прибрати вказані об`єкти особу, яка взагалі не має до них відношення. Уважає, що не залучивши його до участі в справі як співвласника майна, судом було порушено його права.

Відповідач ОСОБА_3 рішення суду не оскаржував.

Відзивів на апеляційну скаргу не надходило.

При розгляді даної справи судом першої інстанції установлено, що ОСОБА_2 є власником земельної ділянки площею 0,1913 га, за адресою : АДРЕСА_1 , на підставі рішення Червономотовилівської сільської ради № 14-УІ-УІ від 15.04.2011 року, що підтверджується державним актом (а.с.10).

З 2016 року між сторонами триває конфлікт щодо користування земельною ділянкою.

У січні 2018 року позивач з метою врегулювання спору, направив на адресу рекомендованим листом письмово висловлену позицію щодо можливості вирішити конфлікт на основі добросусідських відносин (а.с.19).

Позивач на протязі трьох років, неодноразово звертався з заявами та скаргами до Мотовилівської сільської ради та правоохоронних органів з приводу неправомірних дій сусіда- відповідача по справі ОСОБА_3 .

Відповідно до акту про встановлення меж земельної ділянки від 02.04.2016 року, що виконаний сертифікованим інженером-землевпорядником ОСОБА_5 , перенесено в натуру межа земельної ділянки, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 . Цільове призначення земельної ділянки- для будівництва та обслуговування житлового будинку господарських будівельта споруд з кадастровим номером: :01:010:0127, що належить ОСОБА_2 на підставі державного акту про право власності на земельну ділянку серії ЯЙ №932885. Межові знаки в кількості 5 штук передані в натурі власнику на відповідальне зберігання.

Відповідно до актів обстеження, що складені та підписані членами комісії Мотовилівської сільської ради від 02.06.2016, 03,08.2016, 02.09.2016 (а.с.16-18), встановлено, що між точками № 9 та №1, які встановлені ФОП ОСОБА_5 згідно з актом від 02.04.2016 року, знаходиться частина некапітальної будівлі сусіда ОСОБА_3 і ця добудова заважає відслідкувати точку №1. Для підтвердження межових знаків комісією рекомендовано повторно викликати геодезистів та комісію.

Згідно з відповідю ГУ Держгеокадастру у Київській області від 28.11.2018 (а.с.84), під час виходу на місце вказаної комісії сільської ради, встановлено, що межовий знак №9 був відсутній, але враховуючи, що власником не було надано документального підтвердження інформації щодо особи, яка знищила вказаний знак, комісія зазначила- межовий знак знищений невідомою особою.

В акті від 23.01.2018 року про приймання-передачі знаків на зберігання підпис відповідача ОСОБА_3 відсутній (а.с.15).

Відповідно до відповіді Мотовилівської сільської ради від 07.03.2018, 04.06.2018, частина погреба гр. ОСОБА_3 дійсно розташована на земельній ділянці, яка перебуває у власності ОСОБА_2 (а.с.11,12).

Позитивного результату звернення позивача до правоохоронних органів з заявою від 10.04.2016 року, теж ним не отримано, а в листі зазначено, що відсутні підстави для внесення заяви ОСОБА_2 , щодо неправомірних дій ОСОБА_3 до ЄРДР, оскільки вбачаються ознаки цивільно-правового спору (а.с.88).

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Частково задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3 , суд першої інстанції виходив з того, що дійсно діями (бездіяльністю) відповідача позивачу чиняться перешкоди у користуванні належною йому земельною ділянкою, що підтверджено позивачем документально належними, допустимими та достовірними доказами. Відповідач, заперечуючи проти позову, жодних документальних доказів на спростування позиції ОСОБА_2 не надав. Згідно з квитанцією про оплату послуг сертифікованого інженера з оновлення знищеного межового знаку та на підставі послуг за договором, розмір матеріальних збитків понесених позивачем становить 3800 гривень , унаслідок чого підлягає відшкодуванню винною стороною в повному обсязі, оскільки відповідачем не спростована. Визначаючи розмір моральної шкоди, суд урахував, вік позивача, триваючу неправомірну поведінку сусіда, що змусила позивача витрачати час, грошові кошти, певним чином змінювати спосіб життя.

Заслухавши доповідь судді, пояснення позивача та його представника, ОСОБА_1 , обговоривши доводи апеляційної скарги, обставини справи, дослідивши її матеріали, суд апеляційної інстанції уважає таке рішення суду законним та обґрунтованим, відповідним установленим обставинам справи та нормам матеріального та процесуального права, які регулюють правовідносини, що виникли між сторонами, висновків якого аргументи апеляційної скарги не спростовують з наступних підстав.

Частиною 1 ст. 316 ЦК України визначено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та може вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону, проте при здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник не може завдавати шкоди правам, свободам інших осіб, інтересам суспільства і зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. З урахуванням положень статті 13, частини третьої статті 16, статті 319 ЦК у разі вчинення, зокрема, наведених дій суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу ( п. 1 Постанови Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 року).

Негаторним є позов власника про усунення будь-яких перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження майном, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння (ст. 391 ЦК України) .

Негаторний позов пред`являється власником за умови, що він має майно у своєму володінні, однак протиправна поведінка інших осіб перешкоджає йому здійснювати права користування та розпорядження ним. Для подання такого позову не вимагається, щоб перешкоди до здійснення права користування та розпорядження майном були результатом винних дій відповідача чи спричиняли позивачу збитки. Достатньо, щоб такі дії хоча б і не позбавляли власника володіння майном, але об`єктивно порушували його права і були протиправними. Як і віндикаційний, негаторний позов є речово-правовим і може застосовуватися лише у випадку відсутності між позивачем і відповідачем зобов`язальних відносин та бути поданим щодо індивідуально-визначеного майна.

Постановою Пленуму Верховного Суду України за № 7 від 16.04.2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» з подальшими змінами роз`яснено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його права, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою.

Частинами 1, 2 ст.152 ЗК України передбачено, що держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Звернувшись з даним позовом до суду, ОСОБА_2 зазначав, що він є власникомжитлового будинку та земельної ділянки, площею 0,1913 га, яка призначена для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , проте власник суміжної земельної ділянки ОСОБА_3 , порушує його право користування належною йому земельною ділянкою, розмістивши на своїй земельній ділянці погреб, земельний насип якого розміщується на його, позивача, земельній ділянці, а також навіс для дров, паркан, споруду для харчових відходів, знищивши при цьому межовий знак № 9, який розділяє земельні ділянки сторін.

Згідно із частинами 1, 2, 3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

На підтвердження заявлених вимог, ОСОБА_2 надав відповідні докази, (а.с. 10- 12,15, 20,21,61,62-68, 88).

Відповідач, заперечуючи проти позову ОСОБА_2 , зазначав, що він є власником будинку і земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , що межує з земельною ділянкою позивача, конфлікт між ними виник за 1 м землі. Уважав, що сільська рада повинна вирішити цей спір та згоден був на зміну конфігурації земельних ділянок ( а.с.69-72,89-91, 96-102).

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно із ч. 1 ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Сторони приймали участь у судових засіданнях щодо розгляду даної справи, достовірно знали позицію один одного щодо заявленого спору, проте відповідач ОСОБА_3 будь-яких доказів на спростування позовних вимог ОСОБА_2 не надав.

Оцінюючи надані сторонами докази на підтвердження указаних ними обставин, суд прийшов до висновку про підставність позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 ..

Єдиний аргумент апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що судом першої інстанції не було залучено його як співвласника будинку і земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , не може бути підставою для скасування рішення, ухваленого в даній справі, оскільки суд діяв у межах визначених Цивільним процесуальним кодексом України.

Відповідно до ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Як убачається із матеріалів справи, то відповідач ОСОБА_3 , який є батьком ОСОБА_1 , визнаючи себе власником будинку і земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 суду про те, що його син, ОСОБА_1 є співвласником указаного будинку та земельної ділянки не вказував, а отже суд першої інстанції не мав обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання, ураховуючи ще й те, що представник Мотовилівської сільської ради Фастівського району також зазначав про те, що власником будинку і земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 є саме ОСОБА_3 ..

При цьому слід зазначити, що ОСОБА_3 рішення суду, ухвалене в даній справі не оскаржував, що свідчить про його згоду щодо покладеного на нього обов`язку вчинення певних дій та відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

Крім того, як ОСОБА_2 , так і ОСОБА_1 , у судовому засіданні під час розгляду апеляційної скарги останнього, визнали, що оскаржуване рішення суду ОСОБА_3 виконано: відновлено межовий знак № 9, прибрано з земельної ділянки позивача частину земельного насипу погребу, навіс для дров, паркан, споруду для харчових відходів, у частині стягнення коштів поступово виконується відповідачем.

За вказаних обставин відсутні підстави уважати, що оскаржуваним рішенням порушуються права ОСОБА_1 , як співвласника будинку і земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 .

До того ж, будь-яких доказів того, що між співвласниками будинку і земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_3 та ОСОБА_1 було здійснено поділ будинку та земельної ділянки в натурі, що б свідчило про те, що навіс для дров та споруда для харчових відходів є його власністю, як про це зазначає ОСОБА_1 , останнім не надано.

При цьому, суд апеляційної інстанції звертає увагу ОСОБА_1 , на те, що відповідно до ст. 360 ЦК України, співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном.

На підставі викладеного рішення суду є законним та обґрунтованим, підстави до скасування якого відсутні, висновків якого аргументи апеляційної скарги не спростовують.

Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про законність та обґрунтованість рішення ухваленого по даній справі та відсутність підстав до його скасування.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 381-384, 390 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 20 червня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: А.О. Чобіток

Судді: О.В. Немировська

Т.І. Ящук