КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 грудня 2019 року місто Київ

Справа № 369/10348/14-ц

Апеляційне провадження № 22-ц/824/15367/2019

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Желепи О.В.,

суддів: Кулікової С.В.,Рубан С.М.

секретарі судового засідання: Миронюк І.В. , Гордійчук Ж.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 18 січня 2017 року (ухваленого у складі судді Усатова Д.Д., інформація про дату складення повного тексту відсутня)

в справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2014 року позивач Публічне акціонерне товариство "Дельта Банк" звернувся з позовом до відповідача ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовні вимоги обґрунтовував тим, що 19.05.2011 року між публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №857-100/ФКВ-08, відповідно до умов якого банк надав у тимчасове користування на умовах повернення, строковості, платності грошові кошти в сумі 1058362,72 гривень з кінцевим терміном повернення заборгованості до 13.05.2018 року зі сплатою процентів 10,5 % річних у разі, якщо позичальником виконуються всі умови кредитного договору належним чином.

Свої зобов`язання, визначені договором кредиту, банком виконано належним чином в повному обсязі, зокрема, відповідачу надано кредит в розмірі та строки передбачені кредитним договором.

Відповідачем не виконуються умови договору кредиту - порушуються строки повернення кредиту та сплати процентів.

Неналежне виконання взятих на себе зобов`язань відповідачем за договором кредиту призвели до утворення заборгованості, яка станом на 24.09.2014 р., згідно з розрахунками заборгованості, складає 1327196,32 грн., з яких: сума заборгованості за кредитом - 1058055,36; сума заборгованості за відсотками - 269140,96 грн.

Заочним рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 13 січня 2015 року позов задоволено.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 23 грудня 2015 року заочне рішення скасовано, призначено справу до розгляду.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 18 січня 2017 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованість по кредитному договору на загальну суму 1 327 196, 32 грн. та судовий збір у розмірі 3 654, 00 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, відповідач у своїй апеляційній скарзі просить рішення скасувати з підстав неповного з`ясування судом обставин справи, порушення норм матеріального права, та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог. В доводах апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції дійшов безпідставного висновку про виконання банком своїх зобов`язань за кредитним договором, оскільки позивачем не надано належних та допустимих доказів перерахування відповідачеві коштів в розмірі 1 058 362,72 гривень за договором № 856-100/ФКВ-08. Вважає, що при таких обставинах, договір не можна вважати укладеним, а позовні вимоги обґрунтованими.

Посилаєься на норми ст. 1054, ч.2 ст. 1046 ЦК України, п.1 глави 1 розділу 3 Інструкції «Про касові операції банків України», зазначає, що доказом перерахування грошових коштів на користь позичальника є платіжне доручення з відміткою банку про виконання платіжного доручення, при цьому в графі «призначення платежу» повинно бути вказано, що грошові кошти надані саме за договором позики.

Суд відмовив заявнику у задоволенні клопотання про витребування банківських документів, які свідчать про отримання ним коштів, тому договір між ОСОБА_1 та ПАТ «Дельта Банк» слід вважати неукладеним.

В додаткових поясненнях до апеляційної скарги вказує, що суд дослідив інший кредитний договір (та обставини його виконання), за яким з відповідача вже було стягнуто борг в судовому порядку згідно рішення Києво-Святошинського суду від 08.11.2010 року у справі №2604/10.

Рішенням апеляційного суду Київської області від 25 жовтня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 18 січня 2017 року скасовано та ухвалено нове рішення. В задоволенні позову ПАТ «Дельта Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено.

У листопаді 2017 року ПАТ «Дельта Банк» подало до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, у якій, просилоскасувати рішення апеляційного суду Київської області від 25 жовтня 2017 року та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

Постановою Верховного Суду від 25 вересня 2019 року касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» задоволено частково. Рішення апеляційного суду Київської області від 25 жовтня 2017 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Верховний Суд в своїй постанові від 25 вересня 2019 року вказав, що, суд апеляційної інстанції не в повній мірі встановив обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Суд апеляційної інстанції, скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи в задоволенні позову, належним чином не дослідив наявні у справі доказів, зокрема: розрахунки кредитної заборгованості Банку та ОСОБА_1 , не надав їм належної оцінки, не вирішив питання про наявність чи відсутність підстав для часткового задоволення позову чи відмови у задоволенні позову з тих підстав що кредитна заборгованість взагалі відсутня, виходячи з встановлених обставин у справі. Апеляційний суд зважаючи на вищевикладене та враховуючи відсутність первинних документів, які б підтвердили факт надання ОСОБА_1 кредитних коштів за кредитним договором № 857-100/ФКВ-08 від 19 травня 2011 року, фактично не вирішив спір по суті.

При повторному розгляді справи в апеляційному суді, представник відповідача доводи скарги підтримала, просила ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову .

Представник позивача доводи скарги заперечував, пояснив суду, що кошти за кредитним договором відповідачу не перераховувались, оскільки вони були надані в позику для погашення кредитних зобов`язань відповідача за кредитом, отриманим в ТОВ "УкрпромБанк" правонаступником прав та обов`язків за яким став позивач. Тобто відбулося пере кредитування особи на інший термін, за умовами нового підписаного договору в 2011 році.

Заслухавши доповідь судді Желепи А.В., пояснення представників сторін, з`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Визначення поняття зобов`язання міститься у ч. 1 ст. 509 ЦК України. Згідно із нормою ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до вимог ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.

Згідно із ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. При цьому в законодавстві визначаються різні поняття як «строк дії договору», так і «строк (термін) виконання зобов`язання» (ст. ст. 530, 631 ЦК України). Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у ст. 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 ЦК України (ч. 2 ст. 1050 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Задовольняючи позов, суд вважав встановленими наступні обставини.

14 травня 2008 року між ТОВ «Український промисловий банк» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № 857-100/ФКВ-08, за умовами якого кредитор надав позичальнику кредитні кошти в сумі 110 000 доларів США строком на 84 місяці, з датою повернення кредиту 13 травня 2015 року, процентною ставкою 10,60 річних (за умови невиконання позичальником п. 4.2.10 цього Договору) для придбання автомобіля.

Відповідно до Договору про передачу Активів та Кредитних зобов`язань Укрпромбанку на користь Дельта Банку від 13 червня 2010 року, Укрпромбанк передає (відступає) Дельта Банку права вимоги за Кредитними та Забезпечувальними договорами, що забезпечують виконання кредитних зобов`язань перед Національним Банком, внаслідок чого Дельта Банк замінює Укрпромбанк як кредитора (стає новим кредитором) у зазначених зобов`язаннях. Внаслідок передачі Укрпромбанком Дельта Банку прав вимоги до боржників, Дельта Банку переходить (відступається) право вимагати (замість Укрпромбанку) від боржників повного, належного та реального виконання обов`язків за Кредитними та Забезпечувальними договорами.

З Додатку № 2 до Договору про передачу активів та Кредитних зобов`язань Укрпромбанку на користь Дельта Банку № б/н від 30 червня 2010 року, вбачається, що до Дельта Банку перейшло право вимоги за кредитним договором № 857-100/ФКВ-08 на суму заборгованості в розмірі 121 525,04 долара США, що в гривневому еквіваленті станом на 01 червня 2010 року становило 963 098,10 грн.

19 травня 2011 року між ПАТ «Дельта банк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 857-100/ФКВ-08 , відповідно до якого відповідач отримав у позику 1 058 362,72 грн , які зобов`язався повернути до 13 травня 2018 року , зі сплатою 10,5 % на рік.

Обов`язок погашати кредит за умовами договору визначений шляхов внесення коштів відповідно до графіку погашення кредиту, який є додатком до договору та підписаний відповідачем.

Відповідно до п. 2.4 кредитного договору, повернення кредиту здійснюється щомісячно частинами в розмірі не менше як 1309,00 дол. США по 20 число (включно) кожного місяця, починаючи з місяця, наступного за місяцем отримання кредиту.

З огляду на те, що відповідач порушив графік погашення заборгованості та умови договору, позивач скористався своїм правом, відповідно до ст. 1050 ЦК України на дострокове стягнення всієї суми заборгованості, яка за розрахунком позивача, станом на 24 вересня 2014 року складає 1327196, 32 грн., з яких: заборгованість за кредитом 1058055, 36 грн., заборгованість за відсотками 269140, 96 грн.

Правильність проведення розрахунку відповідачем в суді першої інстанції не спростовувавалась, а тому суд встановив наявність правових підстав для стягнення вказаної суми боргу в судовому порядку.

Дослідивши наявні в справі та надані апеляційному суду докази, колегія суддів приходить до висновку, що вищенаведені обставини справи, які суд вважав встановленими є доведеними, а висновок суду про обґрунтованість заявлених позовних вимог відповідає цим обставинам та вимогам закону, які вірно застосовані судом.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивач не довів, факт надання кредиту через касу банку, а тому договір є не укладеним, колегія суддів не приймає з огляду на наступне.

Згідно ч.1 ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Частиною 1 ст. 1055 ЦК України визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі.

Відповідач не оспорював свій підпис на кредитному договорі, а також на графіку погашення заборгованості.

Отримання відповідачем кредиту підтверджуються наданими суду першої інстанції доказами: анкетою-заявою ОСОБА_1 для отримання споживчого готівкового кредиту (а.с.143-144); копією кредитного договору № 857-100/ФКВ-08 від 14.05.2008 (а.с. 129-135);договором про передачу активів та кредитних зобов`язань Укрпромбанку на користь Дельта Банку, додатком №2 до договору про передачу активів та кредитних зобов`язань Укрпромбанку на користь Дельта Банку №б/н від 30.06.2010; випискою по рахунку (а.с. 33-37), розрахунком заборгованості (а.с. 32, 98-99),довідкою банку від 24.09.2014, відповідно до якої сума кредиту становить 1327196,32 грн., з яких: сума заборгованості за кредитом - 1058055,36; сума заборгованості за відсотками - 269140,96 грн.

Також доводи ОСОБА_1 про неотримання ним в травні 2011 року кредиту спростовується додатково наданими апеляційному суду доказами, а саме: заявою на отримання кредиту ОСОБА_1 від 19.05.2011 року (а.с. 152 том 2), анкета позичальника -фізичної особи ОСОБА_1 (а.с. 153-155 том 2), договір застави транспортного засобу №857-100/Zфкв-08 від 19 травня 2011 року (а.с. 195-198 том 2), заява від 31.01.2013 року про надання можливості закрити кредитний договір №857-100/ФКВ-08 від 19.05.2011 з дисконтом першої черги, суму зобов`язань з врахуванням дисконту має намір внести до 28 лютого 2013 року (а.с. 199 том 2); заявою від серпня 2012 року, в якій ОСОБА_1 просить надати йому виписку за його кредитним договором №857-100/ФКВ-08 від 19.05.2011, у виписці просить окремо зазначити заборгованість по тілу кредиту та по відсотках, також просить розгорнуту виписку з історією усіх нарахувань (а.с. 201 том 2).

З наявних в справі документів вбачається, що ОСОБА_1 в 2011 році пере кредитувався з метою погашення кредиту перед ТОВ "Укрпромбанк", правонаступником прав та обов`язків за яким став позивач , що підтверджено відповідним договором про передачу Активів та Кредитних зобов`язань Укрпромбанку на користь Дельта Банку від 13 червня 2010 року, уклав новий договір з позивачем, також уклав новий договір застави уже з позивачем. Судом встановлено, що кошти за новим кредитом на руки не видавались, а вони були зараховані на погашення попередніх кредитних зобов`язань, згідно договору№ 857-100/ФКВ-08 .

З виписки по рахунку позичальника , яка знаходиться на а.с. 215-217 т.2 вбачається, що ОСОБА_1 з червня 2011 року по вересень 2015 року вносив на погашення кредиту кошти, які зараховані на погашення відсотків.

Тобто, доводи боржника про неотримання ним кредиту спростовуються, частковим виконанням та погашенням кредитних зобов`язань за договором від 19 травня 2011 року, а також заявами останнього про дозвіл на погашення кредиту с дисконтом, яку останній подавав 31.01. 2013 року, в якій власноручно вказав, що кредит він просить дозволу закрити за договором саме від 19 травня 2011 року. (а.с. 193 т.2)

Доводи представника відповідача про те, що рішенням Києво-Святошинського районного суду від 08 листопада 2010 року, яке набрало чинності 12 січня 2011 року з відповідача на користь ПАТ "Дельта-Банк" стягнуто борг за кредитом, отриманим в ТОВ "Укрпромбанк" а тому матиме місце подвійне стягнення заборгованості, колегія суддів не приймає, оскільки вони не спростовують наявні в справі докази, щодо пере кредитування відповідача в травні 2011 року.

Крім того, колегія суддів роз`яснює , що відповідач в разі, якщо на даний час триває виконання рішення суду від 08 листопада 2010 року, про стягнення з відповідача коштів, останній не позбавлений права звернутись до суду з заявою про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, з огляду на встановлені обставини, щодо пере кредитування за договором кредиту від 19 травня 2011 року, та зарахування отриманих в позику коштів на погашення боргу за таким рішенням.

Інші доводи на правильність постановленого рішення не впливають.

За змістом ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому підстави для його скасування відсутні.

Враховуючи, те що апеляційна скарга залишається без задоволення, у суду апеляційної інстанції відсутні підстави для зміни розподілу судових витрат судом першої інстанції. Судовий збір за подання апеляційної скарги покладається на особу, яка її подала. Іншими учасниками справи не заявлено до відшкодування інших судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у апеляційному суді.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382-384, 389 ЦПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргуОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 18 січня 2017 року залишити без змін.

Повний текст постанови складено 09 грудня 2019 року.

Головуючий

Судді