Єдиний унікальний номер 741/408/19
Провадження № 2/741/424/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Носівка 02 грудня 2019 року

Носівський районний суд Чернігівської області у складі:

головуючого - судді Киреєва О.В.,

з участю секретаря Олійник Ю.М.

та позивача,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням,

встановив:

ОСОБА_3 звернувся до суду з цим позовом, мотивуючи його тим, що на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 18 лютого 2008 року йому на праві приватної власності належить житловий будинок АДРЕСА_1 . У цьому житловому будинку зареєстровані він (позивач), його син - ОСОБА_4 та колишня дружина - ОСОБА_2 , яка у січні 2018 року пішла жити до іншого чоловіка на постійне місце проживання у м. Київ. ОСОБА_2 забрала з його будинку свої особисті речі. Реєстрація відповідача у належному йому (позивачу) житловому будинку позбавляє можливості оформити субсидію.

ОСОБА_1 просив суд визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право користування житловим будинком АДРЕСА_1 .

У судове засідання позивач не з`явився, подав до суду заяву, в якій зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просив їх задовольнити, справу розглянути без його участі.

У судове засідання відповідач не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином відповідно до вимог частин 7, 8 ст. 128 ЦПК України, про причини неявки до суду не повідомила, не просила розгляд справи відкласти.

Суд розглядає справу у загальному порядку в відсутності сторін за наявними у ній доказами, оскільки позбавлений можливості з`ясувати думку позивача щодо проведення заочного розгляду справи та в даному випадку відсутні підстави, передбачені ст. 223 ЦПК України, для відкладення розгляду справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України суд розглядає справу без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Вивчивши та дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

У судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1 є власником житлового будинку АДРЕСА_1 , що підтверджується матеріалами справи (а.с. 8).

З копії домової книги (а.с. 10-15) вбачається, що у зазначеному житловому будинку зареєстроване місце проживання, відповідача - ОСОБА_2 .

У судовому засіданні встановлено та підтверджено доказами, що починаючи з січня 2018 року і до цього часу ОСОБА_2 не проживає в житловому будинку АДРЕСА_1 .

Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ч. 1 ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12 квітня 1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», при розгляді спорів, що не урегульовані житловим законодавством, суд застосовує норми цивільного законодавства.

Частиною 1 ст. 71 ЖК України передбачено, що при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.

Відповідно до ст. 72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Суд приймає до уваги той факт, що на час розгляду справи в суді відповідач не ставить питання ні про вселення, ні про зобов`язання позивача не чинити перешкод в користуванні жилим приміщенням.

Таким чином, оцінюючи у сукупності докази по справі, суд знаходить достовірно встановленим, що відповідач вибула на постійне проживання в інше житлове приміщення, не проживає у будинку АДРЕСА_1 більше шести місяців, а тому втратила право користуватися цим житловим приміщенням з дня вибуття.

За таких обставин суд приходить до висновку, що позовні вимоги обґрунтовані на законі і підтверджені доказами, а тому підлягають задоволенню.

При зверненні до суду позивач сплатив судовий збір в сумі 768,40 грн., що підтверджується квитанцією (а.с. 1).

Відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути понесені судові витрати в сумі 768,40 грн.

Керуючись ст. 41 Конституції України, ст.ст. 319, 391 ЦК України, ст.ст. 71, 72 ЖК України ст.ст. 141, 259, 263, 264, 265, 273, 354 ЦПК України, п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12 квітня 1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», суд, -

ухвалив:

Позов ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , - задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП не встановлено, зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , такою, що втратила право користуватися житловим будинком АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 , РНОКПП не встановлено, на користь позивача судові витрати в сумі 768 (сімсот шістдесят вісім) грн. 40 коп.

На рішення може бути подана апеляційна скарга протягом тридцяти днів з дня його ухвалення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.В.Киреєв