Справа № 2-681/11 Головуючий у 1 інстанції: Гринь О.М.
Провадження № 22-ц/802/24/19 Категорія: 26 Доповідач: Здрилюк О. І.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 січня 2019 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Здрилюк О.І.,

суддів - Бовчалюк З.А., Карпук А.К.,

секретар судового засідання - Галицька І.П.,

з участю приватного виконавця - Шульженка І.С.,

боржника - ОСОБА_2,

апелянта - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за поданням приватного виконавця Виконавчого округу Волинської області Шульженка Ігоря Степановича про примусове проникнення до житла боржника ОСОБА_2 за апеляційною скаргою особи, яка не брала участі у справі - ОСОБА_3 на ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 05 жовтня 2018 року,

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2018 року приватний виконавець Шульженко І.С. звернувся до суду із поданням про примусове проникнення до належного боржнику ОСОБА_2 житла, мотивуючи його тим, що на примусовому виконанні перебуває виконавчий лист №2-681/11 виданий 25.03.2013 року Луцьким міськрайонним судом Волинської області про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованості за кредитним договором у розмірі 552742,54 грн..

З метою перевірки майнового стану боржника у травні 2018 року було здійснено виїзд за адресою його реєстрації: АДРЕСА_2 та встановлено, що ОСОБА_2 за вказаною адресою не проживає та ніколи не проживав.

Також у травні 2018 року було здійснено виїзд по місцю знаходження належного боржнику нерухомого майна - квартири АДРЕСА_1 та зі слів громадянки ОСОБА_3 встановлено, що боржник ОСОБА_2 за цією адресою не проживає, квартира здана в оренду, проте перевірити даний факт виконавцю не вдалося, оскільки його не було допущено у квартиру, про що складено відповідний акт.

17.05.2018 року боржник ОСОБА_2 ознайомився з матеріалами виконавчого провадження, про що наявна відмітка.

22.08.2018 року приватним виконавцем повторно складено акт про недопуск до належної боржнику квартири за адресою: АДРЕСА_1

Згідно акта приватного виконавця від 18.09.2018 року, складеного у присутності боржника ОСОБА_2, з його слів встановлено, що останній проживає за адресою: АДРЕСА_1 однак допустити приватного виконавця до помешкання для вчинення виконавчих дій та перевірки майнового стану, що передбачено ЗУ «Про виконавче провадження» не вбачається можливим, оскільки у приватного виконавця не має для цього правових підстав.

У ході виконавчих дій було встановлено, що у боржника ОСОБА_2 відсутнє будь-яке майно та кошти, крім згаданої квартири та того майна, яке може у ній знаходитися.

Відповідно до інформації з Пенсійного фонду України та Державної фіскальної служби України, боржник пенсії не отримує, однак отримує дохід за трудовими та цивільно-правовими договорами у ПП «Гроно», звернути стягнення на який неможливо з урахуванням вимог ч.2 ст.68 Закону України «Про виконавче провадження».

27.04.2018 року було винесено постанову про арешт грошових коштів боржника та примусово стягнуто з його рахунків 3555,17 гривень.

Рішення суду на сьогоднішній день боржником не виконано, будь-який дій, спрямованих на його виконання останнім не здійснено.

Оскільки боржник ОСОБА_2 у добровільному порядку рішення суду не виконав, ухиляється від його виконання та перешкоджає виконанню, приватний виконавець просив надати дозвіл на примусове проникнення до належної боржнику квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1

Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 05 жовтня 2018 року задоволено подання приватного виконавця Виконавчого округу Волинської області Шульженка І.О. про примусове проникнення до житла боржника, а саме: житлового приміщення, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1

В апеляційній скарзі особа, яка не брала участі у справі - ОСОБА_3, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати цю ухвалу та ухвалити нове судове рішення - про відмову в задоволенні подання приватного виконавця.

Учасники справи відзив на апеляційну скаргу не подавали.

У судовому засіданні апелянт ОСОБА_3 та боржник ОСОБА_2 (кожен зокрема) апеляційну скаргу підтримали із наведених у ній підстав та просять її задовольнити.

Приватний виконавець апеляційну скаргу заперечив та просить залишити її без задоволення.

Будучи належним чином повідомлений про день та годину розгляду справи, представник стягувача у судове засідання не з'явився і його неявка відповідно до вимог ч.2 ст.372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість ухвали суду, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а ухвалу суду залишити без змін з таких підстав.

Відповідно до ст.129 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов'язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Згідно зі ст.439 ЦПК України питання про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної особи або особи, у якої знаходиться майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, або дитина, щодо якої є виконавчий документ про її відібрання, при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням житла чи іншого володіння особи або судом, який ухвалив рішення за поданням державного виконавця, приватного виконавця.

Відповідно до ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець при здійсненні виконавчого провадження має певні права, у тому числі: за наявності вмотивованого рішення суду про примусове проникнення до житла чи іншого володіння фізичної особи безперешкодно входити на земельні ділянки, до житлових та інших приміщень боржника - фізичної особи, особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, проводити в них огляд, у разі потреби примусово відкривати їх в установленому порядку із залученням працівників поліції, опечатувати такі приміщення, арештовувати, опечатувати та вилучати належне боржникові майно, яке там перебуває та на яке згідно із законом можливо звернути стягнення (п.4 ч.3).

Недоторканність житла є однією з конституційних гарантій громадян. Як зазначено у ст.30 Конституції України, не допускається проникнення до житла чи до іншого володіння особи, проведення в них огляду чи обшуку інакше як за вмотивованим рішенням суду.

Аналогічне положення міститься і в статті 311 ЦК України.

Відповідно до ст.12 Загальної декларації прав людини 1948 року, ст.8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод1950 року, п.1 ст.17 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року ніхто не може зазнавати безпідставного посягання на недоторканність свого житла.

Відповідно до п.2 ст.29 Загальної декларації прав людини 1948 року, ст.18 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року при здійсненні своїх прав і свобод кожна людина може зазнавати тільки таких обмежень, які встановлені законом виключно з метою забезпечення належного визнання та поваги до прав і свобод інших та забезпечення справедливих вимог моралі, громадського порядку і загального добробуту в демократичному суспільстві.

Конституційна гарантія недоторканності житла не поширюється на випадки, коли суспільні інтереси вимагають правомірного обмеження прав людини, зокрема для захисту прав і законних інтересів інших членів суспільства. Обмеження права особи на недоторканність житла, яке визначено в Конституції України і міжнародно-правових актах, визнається легітимним втручанням держави у права людини з метою забезпечення загального блага.

Одним із судових рішень, що допускає проникнення до житла чи до іншого володіння особи є ухвала суду про примусове проникнення до житла під час виконання судових рішень у цивільних справах та рішень інших органів (посадових осіб).

Аналіз положень Закону України «Про виконавче провадження» та процесуальних норм дає підстави для висновку, що законодавець збалансував права як особи, що ініціює питання звернення з поданням до суду про примусове проникнення до житла, так і особи, щодо якої такі заходи застосовано. При цьому питання про примусове проникнення до житла вирішується не інакше як шляхом прийняття вмотивованої ухвали суду з додержанням принципу верховенства права.

Судом встановлено, що приватним виконавцем Виконавчого округу Волинської області Шульженком І.С. проводяться виконавчі дії у відкритому постановою від 23.04.2018 року виконавчому провадженні №56258566 по примусовому виконанню виконавчого листа №2-681/11, виданого 25.03.2013 року Луцьким міськрайонним судом про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованості за кредитним договором у розмірі 549316,54 грн. та 3426 грн. судових витрат по справі (а.с.3-22).

Постановою приватного виконавця від 23.04.2018 року накладено арешт на майно боржника ОСОБА_2 (а.с.13-зворот).

27.04.2018 року було винесено постанову про арешт грошових коштів боржника та примусово стягнуто з його рахунків 3555,17 грн. (а.с.9).

11.05.2018 року та 22.08.2018 року приватним виконавцем здійснювався вихід за адресою проживання боржника для проведення опису майна, однак, здійснити опис виявилося неможливим, так як допущеним у квартиру виконавець не був, про що складено відповідні акти (а.с.17-19, 21-22).

Відповідно до п.п.1, 2 ч.5 ст.19 Закону України «Про виконавче провадження» боржник зобов'язаний утримуватися від вчинення дій, що унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; допускати в установленому законом порядку виконавця до житла та іншого володіння, приміщень і сховищ, що належать йому або якими він користується, для проведення виконавчих дій.

Особи, які беруть участь у виконавчому провадженні, зобов'язані сумлінно користуватися усіма наданими їм правами з метою забезпечення своєчасного та в повному обсязі вчинення виконавчих дій (ч.8 ст.19 Закону України «Про виконавче провадження»).

Із приєднаних до подання копій матеріалів виконавчого провадження вбачається, що передбачених п.п.1, 2 ч.5 ст.19 Закону України «Про виконавче провадження» обов'язків боржник ОСОБА_2 не виконав.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що у квартирі проживають інші особи, які зареєстровані там, не є боржниками по даному виконавчому провадженню і права яких будуть порушені проникненням до житла - відхиляються апеляційним судом, оскільки закон не передбачає будь-яких обмежень для такої дії у разі проживання у цьому житлі, чи користування ним інших осіб.

Оскільки проникнення до житла пов'язане з метою його огляду та необхідності опису чи арешту майна боржника, а не з передачею нерухомого майна на реалізацію, то у зв'язку із користуванням цим житлом іншими особами, майно яких, зі слів апелянта та боржника, знаходиться у цій квартирі, не перешкоджає виконавцю здійснити перевірку по даному факту і встановити наявність чи відсутність майна боржника у спірній квартирі.

Задовольняючи подання приватного виконавця, суд першої інстанції правомірно виходив із того, що боржник ОСОБА_2 рішення суду у добровільному порядку не виконує, такі дії боржника призводять до тривалого невиконання виконавчого листа, матеріалами справи підтверджено факт невиконання рішення суду та відсутність у приватного виконавця можливості вчиняти усі передбачені Законом виконавчі дії, у зв'язку із чим обґрунтовано задовольнив подання приватного виконавця і надав йому дозвіл на примусове проникнення до належної на праві власності боржнику квартири, що знаходиться по АДРЕСА_1

Згідно з ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги спростовуються вищенаведеними обставинами страви та не містять встановлених законом підстав для скасування оскаржуваної ухвали, постановленої з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу особи, яка не брала участі у справі - ОСОБА_3 залишити без задоволення, а ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 05 жовтня 2018 року в даній справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий-суддя:

Судді: