Постанова

Іменем України

04 грудня 2019 року

м. Київ

справа № 465/1394/15-ц

провадження № 61-14617св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С.,

суддів: Грушицького А. І. (суддя-доповідач), Сердюка В. В., Литвиненко І. В., Фаловської І. М.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

особа, що подала апеляційну скаргу - Франківська районна адміністрація Львівської міської ради,

розглянув у порядку письмового провадження касаційну скаргу Франківської районної адміністрації Львівської міської ради на ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 24 січня 2018 року у складі судді Приколоти Т. І., у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визначення часток у спільній сумісній власності.

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог

У лютому 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визначення часток у спільній сумісній власності.

В обґрунтування позову зазначав, що йому та відповідачам по справі на праві спільної сумісної власності належить квартира.

Просив визнати за ним право особистої власності на 1/2 ідеальної частки квартири.

В подальшому позовні вимоги уточнив та просив визнати за ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 частки у спільній частковій власності у розмірі 1/4 частини за кожним у об`єднаній квартирі АДРЕСА_1 , яка складається з 3-х кімнат та кухні, загальною площею 77,6 кв. м, житловою площею 55,1 кв. м, до квартири належать господарське приміщення на 1-му поверсі площею 19,7 кв. м під літ. I, комори в підвалі площею 8,4 кв. м та площею 8,4 кв. м на АДРЕСА_2 .

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Заочним рішенням Франківського районного суду міста Львова від 08 травня 2015 року позов задоволено. Визнано за ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 частки у спільній частковій власності у розмірі 1/4 частини за кожним у об`єднаній квартирі АДРЕСА_1 , яка складається з 3-х кімнат та кухні, загальною площею 77,6 кв. м, житловою площею 55,1 кв. м, до квартири належать господарське приміщення на 1-му поверсі площею 19,7 кв. м під літ. I, комори в підвалі площею 8,4 кв. м та площею 8,4 кв. м на АДРЕСА_2 .

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, виходив з того, що згідно заяви, підписаної сторонами у справі, та завіреної приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Комар С. С. сторони погодились, що частки у спільній частковій власності становлять у розмірі 1/4 частини за кожним.

Ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 24 січня 2018 року відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою Франківської районної адміністрації Львівської міської ради на заочне рішення Франківського районного суду міста Львова від 08 травня 2015 року.

Ухвала суду апеляційної інстанції мотивована тим, що апеляційна скарга подана з пропуском строку на апеляційне оскарження, не наведено поважних причин пропуску строку на апеляційне оскарження та не надано доказів на їх підтвердження.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у березні 2018 року до Верховного Суду, Франківська районна адміністрація Львівської міської ради, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального та порушення норм процесуального права, просить скасувати ухвалу суду апеляційної інстанції, справу направити до суду апеляційної інстанції для відкриття апеляційного провадження.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 25 травня 2018 року відкрито касаційне провадження у зазначеній справі та витребувано її із Франківського районного суду міста Львова.

02 жовтня 2019 року справу розподілено колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду в складі Грушицького А. І. (суддя-доповідач), Сердюка В. В., Фаловської І. М.

Ухвалою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 25 листопада 2019 року справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження колегією в складі п`яти суддів.

Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28 листопада 2019 року визначено такий склад колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду для розгляду справи: Грушицький А. І. (суддя-доповідач), Висоцька В. С., Литвиненко І. В., Сердюк В. В., Фаловська І. М.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції прийняв рішення у цій справі без залучення Франківської районної адміністрації Львівської міської ради, що призвело до порушення її прав. Вказує, що суд апеляційної інстанції відмовляючи у відкритті апеляційного провадження дійшов до неправильного висновку, адже Франківською районною адміністрацією Львівської міської ради було подано заяву про перегляд заочного рішення, у задоволенні якої було відмовлено.

Відзив на касаційну скаргу не подано

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Судом встановлено, що заочним рішенням Франківського районного суду міста Львова від 08 травня 2015 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визначення часток у спільній сумісній власності задоволено (а. с. 79 - 81).

Франківська районна адміністрація Львівської міської ради участі у справі не брала.

Копію заочного рішення Франківського районного суду міста Львова від 08 травня 2015 року Франківською районною адміністрацією Львівської міської ради отримано 28 лютого 2017 року (а. с. 88).

07 березня 2017 року Франківська районна адміністрація Львівської міської ради звернулася до Франківського районного суду міста Львова із заявою про перегляд заочного рішення Франківського районного суду міста Львова від 08 травня 2015 року (а. с. 86 - 94).

03 жовтня 2017 року Франківська районна адміністрація Львівської міської ради звернулася з апеляційної скаргою на рішення Франківського районного суду міста Львова від 08 травня 2015 року до Апеляційного суду Львівської області (а. с. 151 - 152).

Ухвалою Франківського районного суду міста Львова від 10 жовтня 2017 року заяву Франківської районної адміністрації Львівської міської ради про перегляд заочного рішення суду від 08 травня 2015 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визначення часток у спільній сумісній власності залишено без задоволення.

19 жовтня 2017 року Франківська районна адміністрація Львівської міської ради звернулася з апеляційної скаргою на рішення Франківського районного суду міста Львова від 08 травня 2015 року до Апеляційного суду Львівської області (а. с. 153 - 154).

Ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 20 грудня 2017 року апеляційна скарга Франківської районної адміністрації на рішення Франківського районного суду міста Львова від 08 травня 2015 року була залишена без руху, оскільки така містила ряд недоліків (а. с. 157).

19 січня 2018 року на виконання вимог ухвали Апеляційного суду Львівської області від 20 грудня 2017 року, Франківською районною адміністрацією Львівської міської ради подано матеріали на усунення недоліків (а. с. 160).

Ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 24 січня 2018 року відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою Франківської районної адміністрації Львівської міської ради на заочне рішення Франківського районного суду міста Львова від 08 травня 2015 року (а. с. 170).

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція Верховного Суду

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини першої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Частиною першою статті 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України).

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

У пункті 8 частини другої статті 129 Конституції України визначено, що основною засадою судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи.

Ці засади є конституційними гарантіями права на судовий захист.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) наголошує на тому, що право на доступ до суду має бути ефективним. Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції, кожна держава-учасниця Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. Разом із тим не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним (§ 59 рішення ЄСПЛ у справі «De Geouffre de la Pradelle v. France» від 16 грудня 1992 року, заява № 12964/87).

У § 36 рішення у справі «Bellet v. France» від 04 грудня 1955 року, заява № 23805/94, ЄСПЛ зазначив, що «стаття 6 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права».

При цьому складовою правової визначеності є передбачуваність застосування норм процесуального законодавства. ЄСПЛ зазначає, що сторони судового провадження повинні мати право очікувати застосування до їхньої справи чинних норм процесуального законодавства (рішення ЄСПЛ у справі «Дія 97» проти України від 21 жовтня 2010 року).

Аналогічні правові висновки щодо застосування норми права у подібних правовідносинах містяться в постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 06 лютого 2019 року в справі № 361/161/13-ц (провадження № 61-37352сво18).

Частиною першою статті 294 ЦПК України (у редакції 2004 року, чинній на час подачі апеляційної скарги) апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Відповідно до частини першої статті 354 ЦПК України (у чинній редакції) апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення.

Підстави відмови у відкритті апеляційного провадження визначені у статті 358 ЦПК України (у чинній редакції).

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 358 ЦПК України (у чинній редакції) суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі, якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними.

Відповідно до частини другої статті 358 ЦПК України (у чинній редакції) незалежно від поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у разі, якщо апеляційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення, крім випадків: 1) подання апеляційної скарги особою, не повідомленою про розгляд справи або не залученою до участі в ній, якщо суд ухвалив рішення про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки; 2) пропуску строку на апеляційне оскарження внаслідок виникнення обставин непереборної сили.

Згідно із частиною першою статті 228 ЦПК України (у редакції 2004 року, чинній на час подачі апеляційної скарги) заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Відповідно до частини четвертої статті 231 ЦПК України (у редакції 2004 року, чинній на час подачі апеляційної скарги) у разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Зазначений порядок є спеціальним і передбачає окрему стадію судового процесу виключно для відповідача, а не для особи, яка не була учасником справи.

З матеріалів справи вбачається, що Франківська районна адміністрація Львівської міської ради не була відповідачем у даній справі та не була залучена до участі у справі.

Представником Франківської районної адміністрації Львівської міської ради копію заочного рішення Франківського районного суду міста Львова від 08 травня 2015 року отримано 28 лютого 2017 року, про що наявна відмітка у матеріалах справи, а тому 10-ти денний строк необхідно відраховувати саме з 28 лютого 2017 року.

З апеляційною скаргою на заочне рішення Франківського районного суду міста Львова від 08 травня 2015 року Франківська районна адміністрація Львівської міської ради звернулася 03 жовтня 2017 року, отже поза межами строків, передбачених ЦПК України (у редакції, чинній на момент подання апеляційної скарги).

Звернення Франківської районної адміністрації Львівської міської ради до Франківського районного суду міста Львова із заявою про перегляд заочного рішення Франківського районного суду міста Львова від 08 травня 2015 року не є поважною підставою, що свідчила б про поважність пропуску строку на апеляційне оскарження рішення, оскільки вона не була відповідачем у справі.

Таким чином заявник пропустив строк на апеляційне оскарження.

Поновлення процесуального строку зі спливом значного періоду часу та за підстав, які не видаються переконливими, може порушити принцип юридичної визначеності (рішення ЄСПЛ від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України).

Безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення, що набрало законної сили, є порушенням вимог статті 6 Конвенції щодо справедливого судового розгляду в такому його елементі як правова визначеність.

Відповідно до частини першої статті 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Суд апеляційної інстанції врахував вимоги наведених норм закону, перевірив доводи Франківської районної адміністрації Львівської міської ради, на які вона посилалася як на підставу для поновлення строку на апеляційне оскарження та, встановивши, що такі доводи не свідчать про поважність причин пропуску строку на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції, дійшов правильного висновку про відмову у відкритті апеляційного провадження на підставі пункту 4 частини першої статті 358 ЦПК України.

При цьому судом враховано, що питання про поновлення строку для вчинення процесуальної дії вирішується судом у кожному конкретному випадку залежно від обставин справи та обґрунтованості доводів сторони належними і допустимими доказами на підтвердження наявності передбачених законом обставин, а також на засадах рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Доводи касаційної скарги висновків суду апеляційної інстанції не спростовують, на законність судового рішення не впливають, а також спростовуються встановленими вище обставинами справи.

Вищевикладене свідчить про те, що касаційна скарга є необґрунтованою, а тому не підлягає задоволенню.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а ухвалу суду апеляційної інстанції - без змін.

Керуючись статтями 400, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Франківської районної адміністрації Львівської міської ради залишити без задоволення.

Ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 24 січня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. С. Висоцька
Судді: А. І. Грушицький В. В. Сердюк І. В. Литвиненко І. М. Фаловська