Постанова

Іменем України

10 січня 2019 року

м. Київ

справа № 332/1023/15-ц

провадження № 61-44419св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

Журавель В. І. (суддя-доповідач), Антоненко Н.О., Крата В. І.,

учасники справи:

позивач (відповідач за зустрічним позовом) - ОСОБА_4,

відповідач (позивач за зустрічним позовом) - товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Форінт»,

треті особи: ОСОБА_5, приватний нотаріус Капшурова Юлія Валеріївна,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_4 на постанову апеляційного суду Запорізької області від 28 серпня 2018 року у складі колегії суддів: Подліянової Г. С., Кримської О. М., Дашковської А. В.,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» (далі - ПАТ «Райффайзен Банк Аваль») про визнання недійсним кредитного та іпотечного договорів.

У червні 2015 року ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» подав зустрічний позов до ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет іпотеки.

У квітні 2018 року від ОСОБА_4 надійшло клопотання про залишення зустрічного позову ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» без розгляду, оскільки банком не були надані витребувані судом оригінали документів, а саме: оригінал меморіального ордеру.

Ухвалою Заводського районного суду міста Запоріжжя від 19 квітня 2018 року залучено до участі у справі правонаступника ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» -товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Форінт» (далі -ТОВ «ФК «Форінт»).

Ухвалою Заводського районного суду міста Запоріжжя від 11 травня 2018 року у складі судді Меркулової Л. О. залишено без розгляду зустрічний позов ТОВ «ФК «Форінт» до ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі пункту 9 частини першої статті 257 ЦПК України.

Суд першої інстанції виходив із того, що ТОВ «ФК «Форінт» не надало витребувані судом докази та не зазначило причин, з яких вони не можуть бути надані, що є перешкодою для всебічного та об'єктивного розгляду справи.

Постановою апеляційного суду Запорізької області від 28 серпня 2018 року ухвалу Заводського районного суду міста Запоріжжя від 11 травня 2018 року в частині залишення без розгляду зустрічного позову ТОВ «ФК «Форінт» до ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет іпотеки скасовано, справу направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Скасовуючи ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд виходив із того, що позивач за зустрічним позовом надав документи, які були у нього в наявності.

Постанова апеляційного суду також мотивована відсутністю підстав для залишення зустрічного позову без розгляду з огляду на те, що чинний на час постановлення ухвали про витребування доказів (14 грудня 2015 року) ЦПК України таких наслідків за невиконання вимог суду про витребування доказів не передбачав.

ОСОБА_4 подав касаційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення апеляційним судом норм процесуального права, просить скасувати постанову апеляційного суду, залишити в силі ухвалу суду першої інстанції.

Касаційна скарга аргументована тим, що апеляційний суд не врахував обов'язок позивача за зустрічним позовом надати витребувані ухвалою суду докази.

Пославшись на те, що банком надана роздруківка меморіального ордера, не звернув увагу на те, що оригінали документів для підтвердження, в якій сумі фактично отримані позичальником грошові кошти, надані не були.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 409 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Частинами сьомою, десятою статті 84 ЦПК України передбачено, що особи, які не мають можливості подати доказ, який витребовує суд, або не мають можливості подати такий доказ у встановлені строки, зобов'язані повідомити про це суд із зазначенням причин протягом п'яти днів з дня вручення ухвали.

У разі неподання учасником справи з неповажних причин або без повідомлення причин неподання доказів, витребуваних судом, суд залежно від того, яка особа ухиляється від їх подання, а також яке значення мають ці докази, може визнати обставину, для з'ясування якої витребовувався як доказ, або відмовити у його визнанні, або може здійснити розгляд справи за наявними в ній доказами, або, у разі неподання таких доказів позивачем залишити позовну заяву без розгляду.

Установлено, що ухвалою Заводського районного суду міста Запоріжжя від 14 грудня 2015 року було задоволено клопотання ОСОБА_4 про витребування доказів та витребувано у ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» оригінали документів, які б підтверджували повноваження особи, якою складений та підписаний розрахунок заборгованості, та оригінали платіжних доручень, меморіальні ордери, розписки, чеки тощо.

На виконання вимог цієї ухвали 28 грудня 2015 року ПАТ «Райффазен Банк Аваль» надало ксерокопії документів, серед яких роздруківка бланку меморіального ордера із зазначенням «платник: ОСОБА_4».

Встановивши, що вимоги ухвали Заводського районного суду міста Запоріжжя від 14 грудня 2015 року про витребування доказів були виконані, ПАТ «Райффазен Банк Аваль» надало документи, які були у нього в наявності, суд апеляційної інстанції зробив правильний висновок про відсутність підстав для залишення без розгляду зустрічного позову.

Посилання у скарзі на те, що позивачем за зустрічним позовом не надано витребувані судом першої інстанції оригінали документів для підтвердження, в якій сумі фактично отримані позичальником грошові кошти, колегія суддів відхиляє, оскільки оцінку зібраним доказам суд надає під час постановлення судового рішення.

Інші аргументи касаційної скарги також не спростовують висновків суду апеляційної інстанції, обґрунтовано викладених у мотивувальній частині судового рішення, а зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновками суду щодо їх оцінки, що згідно з положеннями статті 400 ЦПК України не належить до повноважень суду касаційної інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

За правилами статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду дійшла висновку про залишення без задоволення касаційної скарги та залишення без змін постанови апеляційного суду Запорізької області від 28 серпня 2018 року, оскільки судове рішення є законним та обґрунтованим.

Керуючись статтями 400, 401, 409, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Постанову апеляційного суду Запорізької області від 28 серпня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді В. І. Журавель

Н. О. Антоненко

В.І. Крат