Справа № 132/3532/19
Провадження № 22-ц/801/2480/2019
Головуючий у суді 1-ї інстанції Павленко І. В.
Доповідач:Міхасішин І. В.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2019 рокуСправа № 132/3532/19м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з цивільних справ:

головуючого: Міхасішина І.В.,

суддів: Войтка Ю.Б., Матківської М.В.,

за участю секретаря судового засідання: Безрученко Н.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці справу № 132/3532/19 за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості

за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на ухвалу Калинівського районного суду Вінницької області від 09 жовтня 2019 року про закриття провадження у справі, постановлену у складі судді Павленка І.В.,

встановив:

У вересні 2019 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором кредиту.

Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що відповідно до укладеної Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов і правил надання продукту кредитних карт від 24 лютого 2016 року відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну карту у розмірі 28932, 36 грн зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. У зв`язку з неналежним виконанням позичальником своїх обов`язків за кредитним договором станом на 05 серпня 2019 року виникла заборгованість - 79 684, 49 грн, яка складається з 26 643, 13 грн - заборгованість за кредитом; 14 524, 71 грн - заборгованість за користування кредитом; 38 309, 95 грн -заборгованість за пенею та комісією; 206, 70 грн - штраф відповідно до п.2.2 Генеральної угоди.

У зв`язку з цим позивач просив стягнути з відповідача заборгованість за Генеральною угодою про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов і правил надання продукту кредитних карт від 24 лютого 2016 року станом на 05 серпня 2019 року в сумі 79684, 49 грн.

Ухвалою Калинівського районного суду Вінницької області від 09 жовтня 2019 року провадження у справі закрито.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що ухвалою Калинівського районного суду Вінницької області від 14 лютого 2017 року у справі № 132/249/17 (провадження № 2/132/292/17), яка набрала законної сили 21 лютого 2017 року, було закрито провадження у справі за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором б/н від 24 лютого 2016 року у зв`язку з наявністю рішення суду, що набрало законної сили, ухваленого у спорі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

З урахуванням цих обставин, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав, передбачених п.3 ч.1 ст. 255 ЦПК України для закриття провадження у цій справі.

В апеляційній скарзі АТ КБ «ПриватБанк» просить ухвалу суду першої інстанції скасувати, а справу направити для продовження розгляду, посилаючись на неповне з`ясування обставин, які мають значення для справи, порушення норм процесуального права.

В апеляційній скарзі зазначав, що суд першої інстанції не дослідив підстави і предмет спору у цій справі, зокрема, що рішенням Калинівського районного суду Вінницької області від 13 травня 2015 року у справі №132/918/15-ц частково задоволено вимоги банку про стягнення заборгованості за договором від 08 вересня 2009 року. В подальшому за договором від 08 вересня 2009 року була проведена реструктуризація боргу шляхом укладення Генеральної угоди б/н від 24 лютого 2016 року. Рішення про стягнення боргу за Генеральною угодою від 24 лютого 2016 року не ухвалювалося.

У справі №132/249/17, на яку послався суд першої інстанції, підставою звернення була заборгованість ОСОБА_1 за договором від 24 лютого 2016 року за період з 24 лютого 2016 року по 18 грудня 2016 року в сумі 33 751, 90 грн, тоді як у цій справі підставою звернення є правовідносини з невиконання зобов`язань з повернення кредиту за період з 24 лютого 2016 року по 05 серпня 2019 року у розмірі 79 684, 49 грн. Тобто в частині вимог стягнення заборгованості за період з 01 січня 2017 року по 05 серпня 2019 року рішення суду не ухвалювалося, а тому підстави позову, зокрема, в цій частині не є тотожними.

Відзив на апеляційну скаргу не надійшов.

В судовому засіданні представник позивача Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» - Рой В.Л. апеляційну скаргу підтримав в межах доводів, зазначених в ній, просив скаргу задовольнити.

Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Колегія суддів, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам рішення суду першої інстанції не відповідає.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами.

Закриття провадження у справі у цьому разі можливе за умови, що рішення, яке набрало законної сили, є тотожним позову, який розглядається, тобто збігаються сторони, предмет і підстави позовів.

Відповідно до наведеної норми позови вважаються тотожними, якщо в них одночасно збігаються сторони, підстави та предмет спору, тобто коли позови повністю збігаються за складом учасників цивільного процесу, матеріально-правовими вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду. Нетотожність хоча б одного із цих чинників не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням спору.

У розумінні цивільного процесуального закону предмет позову - це матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої він просить ухвалити судове рішення.

Визначаючи підстави позову як елементу його змісту, суд повинен перевірити, на підставі чого, тобто яких фактів (обставин) і норм закону позивач просить про захист свого права.

Неможливість повторного розгляду справи за наявності рішення суду, що набрало законної сили, постановленого між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав, ґрунтується на правових наслідках дії законної сили судового рішення.

Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини від 25 липня 2002 року у справі за заявою № 48553/99 «Совтрансавто-Холдинг» проти України», а також рішенням Європейського суду з прав людини від 28 жовтня 1999 року у справі за заявою № 28342/95 «Брумареску проти Румунії» встановлено, що існує усталена судом практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.

До таких правових висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 22 травня 2019 року у справі № 640/7778/18.

Як видно по справі ОСОБА_1 уклав з ПАТ КБ «ПриватБанк» кредитний договір шляхом підписання анкети-заяви від 08 вересня 2009 року, згідно з яким позичальник отримав кредит в розмірі 1600 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

24 лютого 2016 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 було укладено Генеральну угоду б/н про реструктуризацію заборгованості і приєднання до Умов надання продукту кредитних карт, за умовами якої сторони дійшли згоди про зменшення розміру заборгованості, яка виникла в період з дати надання позичальнику кредиту, а саме процентів на 872, 37 грн, комісії на 22,83 грн, пені на 0,0 грн, штрафу на 2714 , 41 грн. Сторони встановили, що заборгованість за договором від 08 вересня 2009 року становить 30647, 37 грн, дата остаточного погашення заборгованості за договором від 08 вересня 2009 року - 28 лютого 2019 року.

Згідно з п. 2.1 Генеральної угоди приєднання до умов і правил надання продукту кредитних карт банк надає позичальнику строковий кредит в сумі 28932, 37 грн на 36 місяців з 24 лютого 2016 року по 28 лютого 2019 року шляхом встановлення кредитної лінії на платіжну карту на споживчі цілі в сумі 28932, 37 грн, в обмін на зобов`язання позичальника повернути кредит, сплатити відсотки в розмірі 1,5% щомісячно на суму залишку заборгованості по кредиту у вказані у заяві, Умовах і правилах строки. Погашення заборгованості здійснюється починаючи з «1» по «25» число кожного місяця в сумі 1049, 67 грн для погашення заборгованості за кредитом. Дата останнього погашення заборгованості повинна бути не пізніше 28 лютого 2019 року.

Ухвалою Калинівського районного суду Вінницької області від 14 лютого 2017 року закрито провадження у справі № 132/249/17 (провадження № 2/132/292/17) за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором б/н від 24 лютого 2016 року в сумі 33751, 90 грн, з підстав, що є таке, що набрало законної сили рішення суду, ухвалене у спорі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав. Ухвала суду набрала законної сили 21 лютого 2017 року.

Закриваючи провадження у цій справі, суд першої інстанції не з`ясував чи є тотожними усі елементи позову, пред`явленого АТ КБ «ПриватБанк» у 2017 році у справі №132/249/17, у якій винесена ухвала від 14 лютого 2017 року та у позові, пред`явленому у вересні 2019 року у цій справі.

Зокрема, суд першої інстанції не звернув увагу, що предметом позову у справі №132/249/17 була вимога про стягнення заборгованості за договором б/н від 24 лютого 2016 року у сумі 33 751,90 грн за період з 24 лютого 2016 року по 18 грудня 2016 року, тоді як звертаючись з вимогою до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором від 24 лютого 2016 року у сумі 79684,49 грн позивач просив стягнути таку заборгованість за період з 24 лютого 2016 року по 05 серпня 2019 року.

Тобто, у справі №132/249/17 не було підставою позову невиконання ОСОБА_1 вимог договору від 24 лютого 2016 року за період з 19 грудня 2016 року по 05 серпня 2019 року і судове рішення з цих підстав не ухвалювалося.

Також слід зазначити, що у зазначеній справі нарахування позивачем заборгованості за Генеральною угодою від 24 лютого 2016 року здійснено як за період дії угоди (до 28 лютого 2019 року), так і після закінчення її дії, тобто з 28 лютого 2019 року по 05 серпня 2019 року.

Водночас в матеріалах справи відсутнє рішення суду про стягнення заборгованості за договором від 24 лютого 2016 року, як і будь-яке інше рішення суду, яке набрало законної сили про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором, в тому числі з підстав передбачених ст. 1054 ЦК України, за наявності якого можна дійти висновку про існування підстав, передбачених п. 3 ч.1 ст. 255 ЦПК України для закриття провадження у цій справі.

Суд першої інстанції не навів обґрунтувань, що у справі №132/249/17 ухвала суду про закриття провадження у справі від 14 лютого 2017 року постановлена у спорі з ідентичним предметом, підставою та сторонами, які заявлені у цій справі, а тому судом не виконано вимогу процесуального законодавства щодо обґрунтованості та вмотивованості судового рішення, в зв`язку з чим ухвала суду першої інстанції не може залишатися в силі.

Враховуючи наведене, обґрунтовані процесуальні підстави для визначення факту, що у цій справі заявлено позов тотожний тому, який було розглянуто у справі №132/249/17 відсутні.

За таких обставин, відповідно до п. 4 ч.1 ст. 379 ЦПК України з підстав порушення судом першої інстанції норм процесуального права, ухвала від 09 жовтня 2019 року про закриття провадження у справі підлягає до скасування, як така, що перешкоджає подальшому провадженню у справі з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

У зв`язку з тим, що вимоги апеляційної скарги АТ КБ «ПриватБанк» є обґрунтованими та підлягають до задоволення, з ОСОБА_1 на користь апелянта підлягає стягненню сплачений за подання апеляційної скарги судовий збір у сумі 1921 грн.

Враховуючи наведене, керуючись статтями 367, 369, 374, 379, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд ,

постановив :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити.

Ухвалу Калинівського районного суду Вінницької області від 09 жовтня 2019 року скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Стягнути з ОСОБА_1 (зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (місцезнаходження юридичної особи: вулиця Грушевського, 1Д, місто Київ, , рахунок № НОМЕР_2 ) судовий збір за подання апеляційної скарги у сумі 1921 (одна тисяча дев`ятсот двадцять одна) гривня.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 10 грудня 2019 року

Головуючий І.В. Міхасішин

Судді: Ю.Б. Войтко

М.В. Матківська