Справа № 1309/9120/12 Головуючий у 1 інстанції: Ригіна Л.М.
Провадження № 22-ц/811/3734/19 Доповідач в 2-й інстанції: Ванівський О. М.
У Х В А Л А

про відмову у відкритті апеляційного провадження

29 листопада 2019 року Львівський апеляційний суд в складі судді судової палати з розгляду цивільних справ Ванівського О.М. перевіривши матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Залізничного районного суду м. Львова від 20 лютого 2013 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та її вихованні,-

встановив:

В жовтні 2012 року ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та її вихованні. В обґрунтування позовних вимог покликався на те, що в період з 2007 року по 20.04.2011 року сторони проживали в цивільному шлюбі за адресою: АДРЕСА_1 . Від спільного проживання ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народилась донька ОСОБА_3 . В 2008 році в силу сімейних обставин відповідач пішла працювати, а позивач залишився виховувати доньку. З 2008 року по 16.04.2011 року він займався вихованням доньки ОСОБА_4 без сторонньої допомоги. Наприкінці 2010 року на початку 2011 року між сторонами почали виникати непорозуміння з приводу того, що відповідач є сектантом секти Рей Кі. Відповідач без його згоди переїхала проживати в АДРЕСА_2 . З квітня 2011 відповідач заборонила будь-які зустрічі чи спілкування з донькою. Відповідач не надає можливості спілкуватись з дитиною, а тому позивач чотири рази звертався до комісії з питань захисту прав дитини Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради з заявою про те, що відповідач не дає йому можливість приймати участь у вихованні доньки. Позивач був присутнім на всіх засіданнях комісії опікунської ради Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради, однак відповідач була присутня лише тричі. Опікунською радою Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради було визначено графіки побачень позивача з донькою, які повністю ігнорувались відповідачем, він не має можливості бачитись з донькою, а тому звернувся до суду з даним позовом. Просив суд усунути перешкоди в вихованні дитини.

Рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 20 лютого 2013 року позов задоволено. Зобов`язано ОСОБА_1 усунути перешкоди ОСОБА_2 у спілкуванні з дитиною - донькою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , визначивши його участь у вихованні дитини на підставі графіку згідно витягу з протоколу №17 засідання комісії з питань захисту прав дитини Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради від 13.09.2012 року, а саме:

- щотижнево з 18.00 год. п`ятниці 21.00 год. суботи за місцем проживання батька ( АДРЕСА_1 );

- щотижнево з 18.00 год. до 21.00 год. середи спільна прогулянка з батьком;

- 15 днів у зимовий та 15 днів у літній періоди спільного відпочинку з батьком.

Стягнуто з ОСОБА_1 в користь ОСОБА_2 107 грн. 30 коп. сплаченого судового збору.

Рішення Залізничного районного суду м. Львова від 20 лютого 2013 року в апеляційному та касаційному порядку не оскаржувалось та набрало законної сили.

Вказане судове рішення оскаржила ОСОБА_1 , подавши апеляційну скаргу 14 листопада 2019 року та заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження.

Згідно з ч. 1 ст. 354 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до ч. 2 ст. 354 ЦПК України учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Частиною 3 статті 354 ЦПК України встановлено, що строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Згідно з ч.2 ст. 358 ЦПК України незалежно від поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у разі, якщо апеляційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення, крім випадків: 1) подання апеляційної скарги особою, не повідомленою про розгляд справи або не залученою до участі в ній, якщо суд ухвалив рішення про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки; 2) пропуску строку на апеляційне оскарження внаслідок виникнення обставин непереборної сили.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 була присутньою в судовому засіданні під час оголошення рішення суду від 20 лютого 2013 року. Апеляційну скаргу нею подано через 6 років після проголошення рішення суду.

Апеляційна скарга не містить будь-яких доказів пропуску строку на апеляційне оскарження внаслідок виникнення обставин непереборної сили.

Покликання ОСОБА_1 на те, що дитина ОСОБА_3 відмовляється йти до батька та виконувати рішення суду через об`єктивні причини, не може вважатися обставинами непереборної сили.

Європейським судом з прав людини була сформована практика, згідно з якою, право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише тоді, коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами (рішення у справі «Устименко проти України», заява № 32053/13 п.46).

Положення ст. 6 Конвенції з прав людини та основоположних свобод, включаючи право на доступ до суду, поширюються також на апеляційне чи касаційне оскарження судового рішення, якщо таке право передбачено національним законодавством.

З аналізу практики ЄСПЛ видно, що поновлення строку на оскарження судового рішення може бути обґрунтованим та вважається співвідносним та виправданим стосовно неповного забезпечення принципу правової визначеності, зазвичай, якщо: 1) недотримання строків було зумовлене діями (бездіяльністю) суду попередньої інстанції (справа «Мушта проти України»); 2) пропуск строку на оскарження обумовлений особливими і непереборними обставинами суттєвого та переконливого характеру (справи «Рябих проти Росії», «Устименко проти України»); 3) відновлення строку необхідне для виправлення фундаментальних недоліків або помилок правосуддя (виправлення серйозних судових помилок) (справи «Безруков проти Росії», «Брумареску проти Румунії»).

При цьому у кожному випадку прийняття національними судами рішення про поновлення строків на звернення до суду або на оскарження судового рішення, ЄСПЛ наголошує на необхідності перевіряти, чи виправдовують підстави для поновлення строків втручання у принцип res judicata, коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів ні у часі, ні у підставах для поновлення строків (справ «Пономарьов проти України»), а також, чи є обмеження права особи на доступ до суду пропорційним (справа «Мельник проти України»).

У рішеннях ЄСПЛ сформувалась стала практика, відповідно до якої поновлення строків на оскарження може бути виправданим, якщо: 1) пропуск строку є поважний, об`єктивно незалежний від волі та поведінки скаржника, а тим більше, якщо пропуск строку стався з вини судів попередніх інстанцій, зокрема, у зв`язку з несвоєчасним врученням повного тексту судового рішення при одночасній добросовісній поведінці скаржника та вчиненні останнім усіх залежних від нього дій з метою отримання такого рішення; 2) оскарження судового рішення здійснюється не з метою перегляду остаточного рішення, а обумовлене метою виправлення судової помилки, яка має суттєве значення для захисту прав та інтересів особи або становить значний суспільний або у, виняткових випадках, державний інтерес.

З урахуванням того, що з часу набранням рішенням законної сили минуло шість років та дев`ять місяців, при цьому ОСОБА_1 не було наведено існування обставин непереборного характеру відповідно до вимог ч.2 ст. 358 ЦПК України, у відкритті апеляційного провадження необхідно відмовити.

Враховуючи наведене та керуючись ч.2 ст.358 ЦПК України, -

ухвалив:

У відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Залізничного районного суду м. Львова від 20 лютого 2013 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та її вихованні - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та з цього часу може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Суддя: Ванівський О.М.