Справа № 367/3261/18
Провадження №2/367/346/2019
РІШЕННЯ

Іменем України

11 березня 2019 року Ірпінський міський суд Київської області в складі:

головуючої судді Оладько С.І.

за участі секретаря Шубчик В

позивача ОСОБА_1Ю

представника відповідача ТОВ «АВТО ПРОСТО» ОСОБА_2А

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Ірпені цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «АВТО ПРОСТО»,товариства з обмеженою відповідальністю « АТ СЕРВІС» про визнання правочину недійсним та застосування реституції

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду із позовом,відповідно до якого зазначив,що 17 грудня 2017 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю «Авто Просто» було укладено Договір № 730517), предметом якого є надання Учаснику фінансових послуг з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах, спрямованих на придбання автомобіля, за рахунок обєднання грошових коштів учасників через систему «Авто Так». Договір укладено шляхом підписання Сторонами Договору та Додатку № 1 та Додатку № 2, які є невідємною частиною Договору. Терміни, що використовуються в Договорі та системі ОСОБА_4, визначаються в Договорі.

17 грудня 2017 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю «АТ СЕРВІС» було укладено Договір доручення № 730517, предметом якого є зобовязання сплатити Повіреним винагороду ТОВ «Авто Просто» у сумі 16 973,00 грн. за рахунок Довірителя. Тобто останній договір взаємоповязаний і укладений з метою виконання попереднього. Текст вищеозначеного Договору Позивачу не надали, але надали рахунок, який був оплачений позивачем .

Відповідно до Додатку № 1 до Договору з ТОВ «Авто Просто» № 730517 метою його укладення було отримання автомобіля Chery Tiggo вартість якого 353 600,00 грн.

Таким чином, предметом оскаржуваного Договору є надання особі послуг з адміністрування системи, що умовно називається «Авто Так» та базується на створенні груп покупців (Учасників), метою яких є придбання автомобілів.

Позивач ознайомлювався із його змістом, проте мало що зрозумів з нього.

Ні у Договорі, ні в додатках до нього не вказані підприємство, з яким відповідач уклав договір на постачання автомобіля, виробник, імпортер та/або дистрибютор, а також інші основні характеристики автомобіля та кінцевий термін дії самого Договору.

Позивач вважає, що вказаний Договір був укладений під впливом обману та із застосуванням нечесної підприємницької практики, зокрема, він отримав не чітку, неправдиву інформацію стосовно оспорюваного Договору, дії відповідача є забороненими та підпадають під дію ст.ст. 18, 19 Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки Законом забороняється нечесна підприємницька практика, яка виключає будь-яку діяльність, що вводить в оману споживача. Він зазначає, що при умові належного розяснення йому усіх умов та наслідків даного Договору, Позивач не погодився б на його укладення.

Умови Договору № 730517 від 17.12.2017 року є несправедливими по відношенню до позивача, оскільки всупереч принципу добросовісності цивільних відносин, створюють істотний дисбаланс договірних прав та обовязків на шкоду позивача.

Позивач вважає укладений Договір таким, що не відповідає чинному законодавству України, грубо порушує права позивача як споживача послуг та як громадянина України, Договір не відповідає внутрішній волі позивача на момент укладення та на даний час, а тому підлягає визнанню судом недійсною з наступних підстав.

Так,у в Договорі № 730517 від 17.12.2017 року не встановлено строк, після якого Договір припиняє свою дію.

Згідно змісту Договір № 730517 від 17.12.2017 року набирає чинності з моменту його підписання обома сторонами й діє до моменту виконання обома Сторонами всіх зобовязань, передбачених Договором.

З Договору вбачається, що в ньому не встановлено строк, після якого Договір припиняє свою дію, а умова Договору про його дію до повного виконання сторонами своїх зобовязань не є встановленим сторонами строком припинення дії Договору, оскільки суперечить частині першій ст. 251 та частині першій ст. 252 ЦК України.

Крім того, умовами спірного Договору № 730517 від 17.12.2017 року встановлюється обов'язок позивача (споживача) виконати всі зобов'язання, навіть якщо продавець (виконавець, виробник) не виконає своїх. При цьому, порушується п. З ч. З ст. 18 Закону про захист прав споживачів, відповідно до якого несправедливими є, зокрема, умови Договору про встановлення жорстких обов'язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця.

Отже, умовами Договору встановлено жорсткі обовязки споживача (Позивача), тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця (Відповідача), оскільки останній не несе будь-якої відповідальності за не виконання умов Договору.

У випадку розірвання Договору за ініціативою Учасника йому повертаються лише періодичні платежі, сплачені за Договором, за вирахуванням Відступного за відмову від Договору у розмірі 2 (двох) періодичних платежів, розрахованих відповідно до поточної ціни автомобіля, дійсної на дату повернення. Тобто не підлягають поверненню вступний внесок, внески в оплату послуг й страхові внески.

Крім того, у спірному Договорі взагалі не зазначена відповідальність відповідача у випадку порушення або не виконання умов Договору, що є порушенням ч. ч. 1,2,3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів».

По спірному Договору про надання фінансових послуг №730517 від 17.12.2017 року . було здійснено оплату періодичних платежів із щомісячною винагородою в сумі 31043,23 грн., а також по Договору доручення № 730517 від 17.12.2017 року було сплачено 16 973.00 грн,. що підтверджується квитанціями.

Отже, загальна сума сплачених позивачем коштів становить 48 016,23 грн.

Разом з тим, п. 2.5. ст.2 Розділу II Договору «Функціонування системи адміністрування фінансових активів для придбання автомобілів у групах «Авто Так» встановлено, що Періодичні платежі, сплачені Учасником у встановлені строки та відповідно до Поточної ціни Автомобіля, дійсної на момент сплати, зараховуються як відсоток від Поточної ціни Автомобіля та не підлягають перерахунку.

Вищевикладене дає підстави стверджувати, що у звязку із зміною вартості автомобіля, збільшуються і витрати Позивача по виконанню спірного Договору, що не було обговорено під час його укладення.

Таким чином, умовами Договору передбачено надання відповідачу можливості збільшувати ціну без надання Позивачеві права розірвати договір у разі збільшення ціни порівняно з тією, що була погоджена на момент укладення Договору

Отже, у спірному Договорі відсутнє визначення - «Ціна автомобіля», яке застосовується у Додатку № 1 до спірного Договору, при цьому міститься визначення поняття - «поточна ціна автомобіля», яка є критерієм для розрахунку розміру складових поточних внесків, а саме чистих внесків та має тенденцію до збільшення.

Позивач вважає, що Відповідач використав підміну поняття, сутність якого полягає в тому, що замість одного поняття і піж виглядом даного поняття вживають інше поняття.

Підміна поняття означає підміну предмета міркування.

Вказане дає підстави стверджувати, що Відповідач, застосовуючи підміну понять («Ціна автомобіля» та «Поточна ціна автомобіля»), використовує нечесну підприємницьку практику, яка включає, зокрема, будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману тим самим порушуючи норми ст. 19 Закону про захист прав споживачів.

Також,позивач зазначає,що відповідачем здійснюється нечесна підприємницька практика, оскільки під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору.

Умовами спірного Договору встановлено обовязок Позивача сплачувати періодичні платежі разом із щомісячною винагородою, розмір яких постійно змінюється залежно від поточної ціни на автомобіль, навіть після отримання автомобіля.

При цьому, спірного Договору встановлено, що Учасник, який вже отримав автомобіль, може достроково розірвати Договір лише за умови повного виконання всіх платіжних зобов'язань за Договором, тобто поки не буде повністю виплачена вся вартість автомобіля і щомісячні винагороди, згідно з графіком.

Вищевикладене дає підстави стверджувати, що умови спірного Договору надали можливість Відповідачу збільшувати ціну без надання Позивачу права розірвати договір у разі збільшення ціни порівняно з тією, що була погоджена на момент укладення договору.

Вказані порушення призводять до значного та постійного збільшення витрат Позивача при виконанні ним умов спірного Договору, що завдає останньому майнової шкоди та не узгоджується з тими витратами, які були визначені сторонами Договору в момент його вчинення у графі «Ціна автомобіля у грн.» додатку № 1 до спірного Договору.

Отже, з Договору вбачаються явно невигідні одній стороні (Позивачеві) договірні умови, які протилежна сторона правочину (Відповідач) сформулювала в односторонньому порядку, тим самим створила істотний дисбаланс між правами та обовязками сторін за договором на свою користь і не врахувала при цьому інтересів Позивача.

На момент вчинення спірного Договору відповідач - ТОВ «Авто Просто» не розяснив позивачу, що він не продає автомобілі, а надає послуги з адміністрування системи придбання автомобілів у групах. Як вбачається з рекламного оголошення - «АвтоТак»: «Кращий шлях до твого авто». Відповідач не повно виклав інформацію стосовно надання своїх послуг, що є порушенням ч. 1 ст. 15 Закону про захист прав споживачів.

При укладанні спірного Договору, Відповідач допустивши при цьому нечесну підприємницьку практику, не надав Позивачу необхідну, доступну та достовірну інформацію про предмет Договору та строки його виконання, в Договорі використовуються неконкретизовані поняття (підміна понять) внаслідок чого Позивача було введено в оману щодо поняття товару, умов отримання, строків отримання бажаного автомобіля, чим порушено вимоги ст. 15 Закону про захист прав споживачів, внаслідок чого Позивач помиляючись щодо обставин, які мають істотне значення, уклав оспорюваний Договір.

З урахуванням наведеного та того, що зміст Договору є складним для сприйняття і розуміння правової природи правочину, прав та обов'язків сторін, спрямований на використанням відповідачем нечесної підприємницької практики, Позивач вважає, що спірний Договір укладено під впливом помилки щодо обставин, які мають істотне значення, при вчиненні позивачем згаданого правочину, а зазначеним Договором порушено права Позивача, які підлягають захисту встановленим законом способом.

Позивач просить визнати недійсним з моменту укладення Договір № 730517 від 17.12.2017 року укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю «АВТО ПРОСТО».

Стягнути з ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю «АВТО ПРОСТО» на користь ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 31 043,23 грн.

Визнати недійсним з моменту укладення Договір доручення № 730517 від 17.12.2017 року укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю «АТ СЕРВІС».

Стягнути з ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю «АТ СЕРВІС» на користь ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 16 973,00 грн.

Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просить їх задовольнити.

Представник відповідача товариства з обмеженою відповідальністю «АВТО ПРОСТО» у судовому засіданні заперечував проти позову з тих підстав,що договір ,який був укладений між позивачем та товариством відповідає вимогам Закону України «Про захист прав споживачів».ОСОБА_3 має ліцензію та відповідно має право здійснювати свою діяльність у сфері надання фінансових послуг.Позивач,підписавши договір,погодився зі всіма умовами ОСОБА_5 у позові відмовити.

Представник товариства з обмеженою відповідальністю « АТ СЕРВІС» у судове засідання не з»явився,про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином.

Відповідно до ч 1 ст. 4 ЦПК України «Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.»

Відповідно до ст.. 5 ЦПК України «Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

2. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.»

Відповідно до ч 2,3 ст. 12 ЦПК України «Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом.

3. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.»

Відповідно до ч 1 ст. 13 ЦПК України «Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.»

Відповідно до ч 1 ст. 81 ЦПК України « Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.»

У судовому засіданні встановлено,що 17 грудня 2017 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю «Авто Просто» було укладено Договір № 730517), предметом якого є надання Учаснику фінансових послуг з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах, спрямованих на придбання автомобіля, за рахунок обєднання грошових коштів учасників через систему «Авто Так». Договір укладено шляхом підписання Сторонами Договору та Додатку № 1 та Додатку № 2, які є невідємною частиною Договору. Терміни, що використовуються в Договорі та системі ОСОБА_4, визначаються в Договорі.

Відповідно до Додатку № 1 до Договору з ТОВ «Авто Просто» № 730517 метою його укладення було отримання автомобіля Chery Tiggo вартість якого 353 600,00 грн.

Також,у судовому засіданні встановлено,що позивачем згідно Договору про надання фінансових послуг №730517 від 17.12.2017 року було здійснено оплату періодичних платежів із щомісячною винагородою в сумі 31043,23 грн., а також по квитанції № 730517 від 17.12.2017 року було сплачено 16 973.00 грн.

Позивач просить визнати недійсним з моменту укладення Договір № 730517 від 17.12.2017 року укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю «АВТО ПРОСТО» та стягнути з ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю «АВТО ПРОСТО» на користь ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 31 043,23 грн.

Суд відмовляє позивачу у даних вимогах виходячи із наступного.

Відповідно до ч 1 чт. 202 ЦК України «Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.»

Відповідно до ст.. 203 ЦК України «Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

2. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

3. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

4. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

5. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.»

Відповідно до ст.. 215 ЦК України «Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

2. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним.

3. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до ст. 216 ЦК України « Недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю.

У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

2. Якщо у зв'язку із вчиненням недійсного правочину другій стороні або третій особі завдано збитків та моральної шкоди, вони підлягають відшкодуванню винною стороною.

3. Правові наслідки, передбачені частинами першою та другою цієї статті, застосовуються, якщо законом не встановлені особливі умови їх застосування або особливі правові наслідки окремих видів недійсних правочинів.

4. Правові наслідки недійсності нікчемного правочину, які встановлені законом, не можуть змінюватися за домовленістю сторін.

5. Вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред'явлена будь-якою заінтересованою особою.»

Позивач зазначає,що Договір № 730517 від 17.12.2017 року був укладений з ним внаслідок обману.

Відповідно до ст.. 230 ЦК України «Якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним.

Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

2. Сторона, яка застосувала обман, зобов'язана відшкодувати другій стороні збитки у подвійному розмірі та моральну шкоду, що завдані у зв'язку з вчиненням цього правочину».

Позивачем не було надано до суду жодного доказу на підтвердження тих обставин,що спірний договір був укладений внсілідок обману.Як вбачається зі змісту позовної заяви ,позивач був ознайомлений із змістом договору та його підписав.Також,позивач не надав доказів тих обставин,що він звертався до правоохоронних органів з приводу введення відповідачем його воману,що стало наслідком укладання спірного договору № 730517 від 17.12.2017 року.

Також,позивач ,в обґрунтування заявлених позовних вимог посилається на ті обставини,що відповідач ТОВ «АВТО ПРОСТО» здійснює нечесну підприємницьку діяльність,що спірний договір не відповідає вимогам ст.. 18,19 Закону України «Про захист прав споживачів».

Відповідно до ст.. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими.

2. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача.

3. Несправедливими є, зокрема, умови договору про:

1) звільнення або обмеження юридичної відповідальності продавця (виконавця, виробника) у разі смерті або ушкодження здоров'я споживача, спричинених діями чи бездіяльністю продавця (виконавця, виробника);

2) виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобов'язань, включаючи умови про взаємозалік, зобов'язання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника);

3) встановлення жорстких обов'язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця;

4) надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв'язку з розірванням або невиконанням ним договору;

5) встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п'ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов'язань за договором;

6) надання продавцю (виконавцю, виробнику) права розірвати договір із споживачем на власний розсуд, якщо споживачеві таке право не надається;

7) надання продавцю (виконавцю, виробнику) права не повертати кошти на оплату ненаданої продукції у разі розірвання договору з ініціативи продавця (виконавця, виробника);

8) надання продавцю (виконавцю, виробнику) права розірвати договір, укладений на невизначений строк із споживачем без повідомлення його про це, крім випадків, установлених законом;

9) установлення невиправдано малого строку для надання споживачем згоди на продовження дії договору, укладеного на визначений строк, з автоматичним продовженням такого договору, якщо споживач не висловить відповідного наміру;

10) установлення обов'язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору;

11) надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі;

12) надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати характеристики продукції, що є предметом договору;

13) визначення ціни товару на момент його поставки споживачеві або надання продавцю (виконавцю, виробнику) можливості збільшувати ціну без надання споживачеві права розірвати договір у разі збільшення ціни порівняно з тією, що була погоджена на момент укладення договору;

14) надання продавцю (виконавцю, виробнику) права визначати відповідність продукції умовам договору або надання йому виключного права щодо тлумачення договору;

15) обмеження відповідальності продавця (виконавця, виробника) стосовно зобов'язань, прийнятих його агентами, або обумовлення прийняття ним таких зобов'язань додержанням зайвих формальностей;

16) встановлення обов'язку споживача виконати всі зобов'язання, навіть якщо продавець (виконавець, виробник) не виконає своїх;

17) надання продавцю (виконавцю, виробнику) права передавати свої права та обов'язки за договором третій особі, якщо це може стати наслідком зменшення гарантій, що виникають за договором для споживача, без його згоди.

4. Перелік несправедливих умов у договорах із споживачами не є вичерпним.

Положення пункту 8 частини третьої цієї статті не застосовується до умови договорів про надання споживчого кредиту, відповідно до якої кредитодавець встановлює право розірвати договір в односторонньому порядку за наявності підстав, визначених законодавством, та за умови негайного повідомлення кожної із сторін про розірвання договору.

Положення пункту 11 частини третьої цієї статті не застосовується до договорів, укладених на невизначений строк, за умови встановлення в таких договорах обов'язковості повідомлення заздалегідь споживача про намір змінити умови договору і надання йому у зв'язку з цим права на розірвання договору.

Положення пункту 13 частини третьої цієї статті не застосовується до положень про індексацію ціни, що відповідають законодавству, якщо умови та метод розрахунку ціни чітко і недвозначно визначено у договорі.

Положення пунктів 8, 11 та 13 частини третьої цієї статті не застосовуються до:

1) операцій із цінними паперами, фінансовими послугами та іншими товарами або послугами, ціна яких залежить від зміни котировок або індексів на біржах чи ставок на фінансових ринках, які не контролюються продавцем;

2) договорів про купівлю/продаж іноземної валюти, дорожніх чеків або про міжнародні грошові перекази, номіновані в іноземній валюті.

5. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним.

6. У разі коли зміна положення або визнання його недійсним зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача:

1) такі положення також підлягають зміні; або

2) договір може бути визнаним недійсним у цілому.

7. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Якщо до положення вносяться зміни, такі зміни вважаються чинними з моменту їх внесення.

8. Нечіткі або двозначні положення договорів із споживачами тлумачаться на користь споживача.

9. Якщо в результаті застосування умов договору, що обмежують права споживача, споживачеві завдано збитків, вони повинні відшкодовуватися винною особою у повному обсязі.

Споживач має право на відшкодування збитків, завданих йому виробником (виконавцем, продавцем), у зв'язку з використанням останнім переваг свого становища у виробничій чи торговельній діяльності.

Відповідно до Ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» Нечесна підприємницька практика забороняється.

Нечесна підприємницька практика включає:

1) вчинення дій, що кваліфікуються законодавством як прояв недобросовісної конкуренції;

2) будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною.

2. Якщо підприємницька практика спонукає або може спонукати споживача дати згоду на здійснення правочину, на який в іншому випадку він не погодився б, така практика вводить в оману стосовно:

1) основних характеристик продукції, таких як: її наявність, переваги, небезпека, склад, методи використання, гарантійне обслуговування, метод і дата виготовлення або надання, поставка, кількість, специфікація, географічне або інше походження, очікувані результати споживання чи результати та основні характеристики тестів або перевірок товару;

2) будь-яких застережень щодо прямої чи опосередкованої підтримки виробником продавця або продукції;

3) ціни або способу розрахунку ціни чи наявності знижок або інших цінових переваг;

4) потреби у послугах, заміні складових чи ремонті;

5) характеру, атрибутів та прав продавця або його агента, зокрема інформації про його особу та активи, кваліфікацію, статус, наявність ліцензії, афілійованість та права інтелектуальної або промислової власності, його відзнаки та нагороди;

6) права споживача або небезпеки, що йому загрожує.

Підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору.

3. Забороняються як такі, що вводять в оману:

1) пропонування для реалізації продукції за визначеною ціною, якщо існують підстави вважати, що продавець або виконавець не зможе надати таку продукцію за такою ціною або у таких обсягах, що можна передбачити з огляду на пропоновану ціну та характеристики продукції;

2) пропонування з метою реалізації однієї продукції до реалізації іншої;

3) відмова від пред'явлення споживачу товару, що пропонується, та прийняття замовлення або ненадання товару протягом розумного строку чи демонстрування дефектного зразка товару;

4) недостовірне повідомлення про наявність обмеженої кількості товарів або з метою спонукання споживачів до прийняття швидкого рішення позбавлення їх достатнього періоду часу для прийняття свідомого рішення;

5) пропонування до вільної реалізації продукції, яка вилучена з обігу або щодо обігу якої існують обмеження;

6) недостовірне твердження, що існуватиме загроза особистій безпеці споживача або його сім'ї, якщо він не придбає чи не замовить продукцію;

7) утворення, експлуатація або сприяння розвитку пірамідальних схем, коли споживач сплачує за можливість одержання компенсації, яка надається за рахунок залучення інших споживачів до такої схеми, а не за рахунок продажу або споживання продукції;

8) використання повідомлення про розпродаж у зв'язку із припиненням суб'єкта господарювання, його структурного підрозділу або припинення відповідного виду господарської діяльності, тоді як це не відповідає дійсності.

Перелік форм підприємницької практики, що вводить в оману, не є вичерпним.

4. Агресивною вважається підприємницька практика, яка фактично містить елементи примусу, докучання або неналежного впливу та істотно впливає чи може вплинути на свободу вибору або поведінку споживача стосовно придбання продукції.

При встановленні того, чи містить підприємницька практика елементи примусу, докучання або неналежного впливу, до уваги береться:

1) час, характер та повторюваність пропозицій щодо придбання продукції;

2) вживання образливих або загрозливих висловів;

3) використання тяжкої для споживача обставини, про яку продавцю або виконавцю було відомо, для впливу на рішення споживача;

4) встановлення обтяжливих або непропорційних позадоговірних перешкод для здійснення споживачем своїх прав за договором, включаючи положення про право споживача розірвати договір або замінити продукцію чи укласти договір з іншим суб'єктом господарювання;

5) загроза здійснити незаконні або неправомірні дії.

5. Як агресивні забороняються такі форми підприємницької практики:

1) створення враження, що споживач не може залишити приміщення продавця (виконавця) без укладення договору або здійснення оплати;

2) здійснення тривалих та/або періодичних візитів до житла споживача, незважаючи на вимогу споживача про припинення таких дій або залишення житла;

3) здійснення постійних телефонних, факсимільних, електронних або інших повідомлень без згоди на це споживача;

4) вимога оплати продукції, поставленої продавцем (виконавцем), якщо споживач не давав прямої та недвозначної згоди на її придбання.

Перелік форм агресивної підприємницької практики не є вичерпним.

6. Правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними.

Суб'єкти господарювання, їх працівники несуть відповідальність за нечесну підприємницьку практику згідно із законодавством.»

У судовому засіданні встановлено,що між позивачем та відповідачем ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю «АВТО ПРОСТО» було укладено договір № 730517 від 17.12.2017 року.Даний договір містить умови про порядок та строки сплати періодичних платежів.

Позивач у позовній заяві посилається на ті обставини,що спірний договір не містить строків отримання учасником автомобіля,не містить строку,після якого договір припиняє свою дію,а також договір не містить відповідальності відповідача у разі порушення умов договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Відповідно до п. 19.2 ст.19 Договору ''Підписання цього Договору та Додатків до нього є свідченням факту ознайомлення, розуміння Сторонами та згоди Сторін з усіма визначеннями, умовами та змістом Договору та Додатків до нього''.

Підпис Учасника в Договорі стоїть поряд із текстом наступного змісту: "Учасник заявляє, що отримав усі коректно викладені пояснення від представника ОСОБА_5, проінформований про всі можливі витрати у зв'язку із укладенням Поговору, уважно прочитав та зрозумів Договір та Додатки до нього. Учасник своїм підписом засвідчує факт ознайомлення та згоду з умовами Договору, підтверджує свої права та обов'язки за Договором, підтверджує здатність набувати прав та обов'язків за Договором, умови Договору йому зрозумілі та він вважає їх вигідними для себе."

Даний факт свідчить про те,що позивач був обізнаний як відносно предмету Договору, так і щодо його прав та обовязків за договором.

Крім того,відповідно до п. 12.1.5 ст. 12 Розділу II Договору, зазначено ,що якщо Учасник виявить бажання односторонньо відмовитись від Договору про адміністрування протягом 14 (чотирнадцяти) календарних днів від дати підписання Договору, Договір вважається розірваним, і учасник звільняється від будь-яких зобов язань за ним. Такому Учаснику повертається вся сума коштів, сплачених за Договором про адміністрування.".

Однак,позивач не надав до суду доказів тих обставин,що він звертався до відповідача із відповідною заявою про розірвання договору та про повернення коштів.

Згідно Постанови Верховного Суду України від 11.09.2013р ,справа №6-40цс13, зазначено, що в діяльності ТОВ "Авто Просто" не вбачається порушень ст.ст. 18, 19 ЗУ "Про захист прав споживачів". Зокрема ВС України в своїй постанові, зазначив ,що аналізуючи норму ст. 18 ЗУ "Про захист прав споживачів" можна дійти висновку, що для класифікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак; по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності ; по друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві.»

Позивач не надав до суду жодного доказу на підтвердження тих обставин,що умови договору порушують принцип добросовісності ; призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін та умови договору завдають шкоди споживачеві.

Щодо посилання позивача на ті обставини,що відповідач здійснює нечесну підприємницьку діяльність,то Постановою № 913 від 07.12.2016 року було затверджено Ліцензійні умови провадження господарської діяльності з надання фінансових послуг (крім професійної діяльності на ринку цінних паперів).

У судовому засіданні встановлено,що ТОВ "Авто Просто" на час укладання спірного договору мав відповідну ліцензію,вид діяльності «діяльність з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах,дану ліцензію видала національна клмісія,що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг.

17.12.2017 року між позивачем та відповідачем було укладено Договір про надання ФІНАНСОВОЇ ПОСЛУГИ з АДМІНІСТРУВАННЯ ФІНАНСОВИХ АКТИВІВ ДЛЯ ПРИДБАННЯ ТОВАРУ У ГРУПІ .

Крім того,позивач просить визнати недійсним з моменту укладення Договір № 730517 від 17.12.2017 року укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю «АВТО ПРОСТО».

Стаття 18 Закону України «Про захист прав споживачів» містить самостійні підстави визнаня угоди( чи її умов) недійсною.Так,за змістом ч 5 даної статті у разі визнання окремого положення договору,включаючи ціну договору,несправледивим модже бути визнано недійсним або змінено саме це положення,а не сам договір.Тільки у разі,коли зміна окремих полоджень або визнання їх недійсними зумовлює зміну інших положень договору,на вимогу споживача такі положення підлягають зміні або договір може бути визнаний недійсним у цілому (п 6 сь. 18 Закону».

Враховуючи викладені обставини суд вважає вимоги позивача про визнання недійсним з моменту укладення Договір № 730517 від 17.12.2017 року безпідставними та такими,що не підлягають до задоволення,у зв»язку з чим відмовляє позивачу у даних вимогах.

Поскільки суд відмовялжє позивачу у позовних вимогах про визнання недійсним з моменту укладення Договір № 730517 від 17.12.2017 року,то відповідно не підлягають до задоволеня вимоги в частині стягнення із відповідача на користь позивача сплачені позивачем за договором кошти,а саме 31043гр23 коп,у зв»язку з чим суд відмовляє позивачу у зазначених позовних вимогах.

Позивач просить визнати недійсним з моменту укладення Договір доручення № 730517 від 17.12.2017 року укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю «АТ СЕРВІС» та стягнути з ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю «АТ СЕРВІС» на користь ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 16 973,00 грн.Дані вимоги не підлягають до задоволення,поскільки суду не було надано жодного доказу на підтвердження тих обставин,що між позивачем та ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю «АТ СЕРВІС» було укладено договір доручення № 730517 від 17.12.2017 року.У судовому засіданні позивач пояснив,що зазначеним договором доручення він вважає квитанцію,яку було йому надано відповідачем для її оплати.Однак дані обґрунтування суд вважає помилковими.

Відповідно до ст..1000 ЦК України «За договором доручення одна сторона (повірений) зобов'язується вчинити від імені та за рахунок другої сторони (довірителя) певні юридичні дії. Правочин, вчинений повіреним, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки довірителя.

2. Договором доручення може бути встановлено виключне право повіреного на вчинення від імені та за рахунок довірителя всіх або частини юридичних дій, передбачених договором. У договорі можуть бути встановлені строк дії такого доручення та (або) територія, у межах якої є чинним виключне право повіреного.

Відповідно до ст.. 1003 ЦК України «У договорі доручення або у виданій на підставі договору довіреності мають бути чітко визначені юридичні дії, які належить вчинити повіреному. Дії, які належить вчинити повіреному, мають бути правомірними, конкретними та здійсненними.»

У судовому засіданні встановлено,що згідно квитанції 0.0.918246462.2 від 17.12.2017 року ,згідно якої позивач оплатив 16 973,00 грн за змістом та формою не є договором доручення,запис у квитанції «перизначення - №730517 від 17.12.17р» не свідчить про те,що це укладений договір Доручення,а тому суд відмовляє позивачу у позовних вимогах в састині визнання недійсним з моменту укладення Договір доручення № 730517 від 17.12.2017 року укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю «АТ СЕРВІС» та в частині стягнення з ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю «АТ СЕРВІС» на користь ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 16 973,00грн,поскільки дані вимоги є необґрунтованими та недоведеними.

На підставі ст. 203,215,216,227,230 ЦК України,ст.. 18,19,22 Закону України «Про захист прав споживачів»,керуючись ст.ст. 4,10,76,259,264-265,268 , 273 ,365 ЦПК України суд,

В И Р І Ш И В :

ОСОБА_1 у позові відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги на протязі 30 днів з дня складання повного тексту рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи,якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення,якщо його не скасовано,набирає законної сили після повернення апеляційної скарги ,відмови у відкритті провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення буде виготовлений 21.03.2019р.

Копію рішення суду направити відповідачу по справі для відома.

Суддя: С.І. Оладько