Справа № 200/2107/16-ц
Провадження № 6/932/275/19
У Х В А Л А

29 жовтня 2019 року Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська

в складі: головуючого судді Женеску Е.В.,

за участю секретаря Яковенко А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпро подання приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Куземченка Андрія Сергійовича про тимчасове обмеження боржника ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України, -

В С Т А Н О В И В:

Приватний виконавець виконавчого округу Дніпропетровської області Куземченко А.С. звернувся до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська з поданням, в якому просить вирішити питання про тимчасове обмеження боржника ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України до повного виконання судового рішення у виконавчому провадженні № 58549399 з виконання виконавчого листа № 200/2107/16-ц, виданого 14.11.2017 року Бабушкінським районним судом м.Дніпропетровська про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Банк Восток» заборгованості за кредитним договором у розмірі 1 726 670,14 грн.

Приватний виконавець в судове засідання не з`явився, про розгляд подання повідомлявся належним чином.

Суд, дослідивши матеріали подання, матеріали цивільної справи, вважає, що подання не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Частиною 4 ст. 441 ЦПК України ухвала про тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути постановлена судом за місцем виконання відповідного рішення за поданням державного або приватного виконавця.

Суд негайно розглядає таке подання без повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного (приватного) виконавця.

Судом встановлено, що на виконанні приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Куземченка А.С. знаходиться виконавче провадження № 58549399 з виконання виконавчого листа № 200/2107/16-ц від 14.11.2017 року, виданого Бабушкінським районним судом м.Дніпропетровська 12.02.2019 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Банк Восток» заборгованості у розмірі 1 726 670,14 грн.

З наданих приватним виконавцем доказів вбачається наступне.

Постановою виконавця від 05.03.2019 року накладено арешт на майно, що належить боржнику у межах суми звернення стягнення.

Вжитими приватним виконавцем заходами з розшуку майна боржника, на яке можливо звернути стягнення, встановлено, що земельних ділянок за боржником не зареєстровано (лист Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області від 19.03.2019 року), транспортні засоби, трактори та інша сільськогосподарська техніка за боржником не значаться (лист Регіонального сервісного центру в Дніпропетровській області від 02.04.2019 року, лист Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області від 12.04.2019 року, лист Головного управління Держпродспоживслужби в Дніпропетровській області від 18.03.2019 року), не значиться також за боржником суден (лист Державної служби морського та річкового транспорту України від 01.04.2019 року).

Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Відповідно до п. 19 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право, зокрема, у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», громадянинові України, який має паспорт, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон у випадках, передбачених пунктами 1-9 частини першої цієї статті. Зокрема пункт 5 зазначеної статті передбачає таку підставу для відмови громадянину у виїзді з України, як ухилення від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням.

Таким чином, за наявності підстав для тимчасових обмежень у праві виїзду громадян України за кордон, до громадянина в залежності від наявності чи відсутності паспорта для виїзду за кордон застосовується: відмова у видачі паспорта; відмова у виїзді за кордон; тимчасове затримання чи вилучення паспорта для виїзду за кордон.

Заборона виїзду за кордон є одним з найсуворіших заходів, що сприяє примусовому виконанню судових рішень, так як пов`язаний з обмеженням конституційного права людини на вільне пересування та вибір місця проживання.

Відповідно до узагальнення судової практики щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України від 01.02.2013 року, проведеного Верховним Судом України, роз`яснено, що з погляду значення словосполучення "ухилення від виконання зобов`язань, покладених судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи)", вжите у п. 5 ч. 1 ст. 6 Закону N 3857-XII та у п. 18 ч. 3 ст. 11 Закону N 606-XIV, позначає з об`єктивної сторони такі діяння (дії чи бездіяльність) особи боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні нею зазначених обов`язків.

У зв`язку з цим і здійснюється примусове виконання. Це також є підставою для звернення з поданням до суду щодо вирішення питання про застосування до такої особи тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України.

На думку ВСУ, особа, яка має невиконані зобов`язання, не може вважатися винною в ухиленні, поки не буде доведено протилежне. Наявність умислу та обставини, які є предметом посилання суб`єкта подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України як на підставу його вимог, підлягають доведенню. Зокрема, задоволення такого подання можливе лише за умови "доведення факту ухилення боржника від виконання зобов`язання".

Право державного виконавця на звернення з поданням до суду про тимчасове обмеження права виїзду за межі України виникає винятково у випадку доведення фактів умисного ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням суду зобов`язань. Подання про тимчасове обмеження права особи на виїзд за межі України має містити докази, що підтверджують умисне ухилення боржника від виконання своїх зобов`язань або перешкоджання його в цьому, а саме, що боржник був належним чином обізнаний про відкриття відносно нього виконавчого провадження, має можливість виконати рішення, однак свідомо не вчиняє дій з виконання.

У разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, що відповідно до Закону підлягає примусовому виконанню, питання про тимчасове обмеження боржника - фізичної особи у праві виїзду за межі України вирішує суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, за поданням державного або приватного виконавця, який відкрив відповідне виконавче провадження.

Виходячи з вищевикладеного, поняття "ухилення від виконання зобов`язань, покладених на боржника судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи )" включає будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов`язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов`язок у нього є всі реальні можливості (наприклад, наявність майна, грошових коштів тощо) і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об`єктивні обставини (непереборної сили, події тощо).

При цьому, ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, повинно вже відбутися і бути об`єктивно наявним та вбачатися з матеріалів виконавчого провадження на момент звернення з відповідним поданням до суду.

Відповідно до п. 5 ч. 1, ч. 2ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду і в`їзду в Україну громадян України», громадянинові який має паспорт, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон у випадках, якщо він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням, - до виконання зобов`язань.

Таким чином, аналіз перелічених норм законів дає підстави стверджувати, що необхідною умовою для застосування видів тимчасового обмеження у виїзді за кордон є встановлення факту умисного ухилення боржника - фізичної особи від виконання зобов`язань за рішенням суду.

Як випливає з матеріалів подання, приватним виконавцем не надано жодних доказів, які б свідчили про те, що боржник ОСОБА_1 повідомлений належним чином про відкриття відносно нього виконавчого провадження, має можливість виконати рішення, однак свідомо не вчиняє дій з виконання.

Саме по собі невиконання боржником самостійно зобов`язань протягом встановленого строку не може свідчити про ухилення від виконання покладених на нього рішення обов`язків.

В матеріалах подання наявна лише копія конверту з адресою ОСОБА_1 та довідка адресно-довідкового підрозділу ГУДМС УДМС України в Дніпропетровській області, з якої вбачається що ОСОБА_1 не значиться зареєстрованим/знятим з реєстрації.

Тобто, відсутня інформація, щодо обізнаності боржника про існування відкритого виконавчого провадження, як і відсутні рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення про отримання боржником постанови про відкриття виконавчого провадження та інших повідомлень.

Відповідно до імперативних вимог Цивільного процесуального кодексу України особа, яка звертається в суд із позовом, заявою, скаргою чи поданням зобов`язана не тільки викласти всі обставини на підтвердження своїх вимог, але й зазначити відповідні докази на їх підтвердження.

Право на доступ до правосуддя не є абсолютним, на цьому наголошує і Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях «Голдер проти Великої Британії» від 21.02.1975 року, «Де Жуффр де ля Прадель проти Франції» від 16.12.1992 року. Відтак в кожному випадку будь-яка особа при зверненні до суду із заявою, скаргою чи поданням повинна дотримуватися норм процесуального законодавства.

Подання не може ґрунтуватися на припущеннях. Матеріали подання не містять посилання на докази ухилення боржника від виконання рішення суду.

Крім того, у матеріалах, доданих до подання не міститься попередження боржника про застосування до нього в разі ухилення від виконання рішення суду таких заходів, як тимчасове обмеження у праві виїзду.

Таким чином, через недоведеність зі сторони приватного виконавця необхідності та доцільності застосування до боржника ОСОБА_1 тимчасового обмеження у виїзді за межі України, у задоволенні подання слід відмовити, що не перешкоджає приватному виконавцю у разі надання необхідних доказів та зміни обставин звернутися з відповідним поданням

Керуючись ст.6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», ст. 441 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

У задоволенні подання приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Куземченка Андрія Сергійовича про тимчасове обмеження боржника ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України - відмовити.

Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦПК України ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення . Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження , якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Відповідно до п.15.5 ч.1Перехідних положень ЦПК України апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Суддя Е.В. Женеску