РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №:755/15425/18

Провадження №: 2/755/6143/18

"28" січня 2019 р. Дніпровський районний суд м. Києва у складі:

судді Шевченко В.М.,

за участю секретаря судового засідання Сіренко Д.В.,

розглянув у приміщенні Дніпровського районного суду м. Києва у порядку спрощеного позовного провадження без участі сторін за наявними матеріалами

цивільну справу № 755/15425/18

за позовом ОСОБА_1

до ОСОБА_2,

про стягнення аліментів,

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1, звертаючись з позовом до суду, просить стягнути з ОСОБА_2 аліменти на утримання дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 р.н., в розмірі 6 000,00 грн щомісячно, починаючи із дня пред'явлення позову до досягнення дитиною повноліття.

Позовні вимоги мотивує тим, що з 27.09.1997 перебувала у шлюбі з ОСОБА_2, щ обув між ними розірваний за рішенням суду. Від даного шлюбу сторони мають повнолітню дочку ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, та неповнолітню дочку ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 Позивач з дітьми мешкає окремо від відповідача. Діти знаходяться на її повному утриманні. Відповідач участі у вихованні дітей участі не приймає, не утримує їх. Розмір стягуваних аліментів вважає економічно обґрунтованим, оскільки їх дочка відвідує спортивний зал з басейном.

Враховуючи те, що при відкритті провадження судом було ухвалено проводити судовий розгляд цієї справи у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, ухвалою суду від 19.11.2018 відповідачу відмовлено в задоволенні клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін, то в силу положень ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами. У такому випадку судове засідання не проводиться. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного тексту судового рішення (ч. 5 ст. 268 ЦПК України). Судовий розгляд справи було відкладено на 21.01.2019.

Відповідач у встановлений судом строк подав до суду письмовий відзив на позовну заяву, відповідно до якого просить відмовити у задоволенні позову в повному обсязі, зазначає, що сімейні відносини між сторонами припинено ще з 2011 року, оскільки їх шлюб було розірвано за рішення Артемівського районного суду м. Луганськ від 22.04.201 у справі № 2/1203/2163/2011 за позовом ОСОБА_1 Доводи позивача щодо наявності між ними фактичних сімейних відносин до 2017 року він відхиляє, так як в провадженні Дніпровського районного суду м. Києва перебуває справа № 755/15704/17 за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту проживання з ним однією сім'єю без реєстрації шлюбу. Відповідач виконує обов'язки по утриманню своєї неповнолітньої дочки, не перераховує кошти на відкритий на її ім'я рахунок. З 16.05.2017 ОСОБА_2 працевлаштований в ТОВ «ПНС» та отримує заробітну плату у розмірі 4000,00 грн, з 01.09.2017 по 31.01.2018 на підставі його заяви з його заробітної плати на користь позивача відраховувались щомісячні платежі на утримання доньки, а після 31.01.2018 з урахуванням змін до Сімейного кодексу України щодо права власності дитини на аліменти, які на неї одержано, відповідачем було відкрито рахунок на ім'я дочки, на який він перераховує щомісячно 25% всіх видів свого заробітку на утримання дитини. Крім того, відповідач повідомив, що з початком збройного конфлікту на Сході України їх сім'я переїхала до м. Києва, а працевлаштувався він у м. Чернігові, тому з діти проживали в м. Києві разом з дружиною. У травні 2015 року ним було придбано квартиру АДРЕСА_1, однак через свою роботу він проживав у м. Чернігові. Лише в травні 2016 року він повернувся в м. Київ, після чого їх з позивачем відносини значно погіршились. В жовтні 2017 року ОСОБА_1 вибула зі своїми речами без дітей до свого цивільного чоловіка ОСОБА_5, який проживає за адресою: АДРЕСА_3. Діти, які на той проживали разом з ним, поступово перестали з ним нормально спілкуватись. ОСОБА_1 приходила до них у вечірній час, сварилась, налаштовувала дітей проти нього, іноді приносила продукти харчування для дітей, однак повноцінно не забезпечувала їх, у зв'язку з чим відповідач в письмовій формі звертався до неї з проханням сплачувати аліменти на утримання дітей. Після отримання позивачем його вимоги 21.04.2018 ОСОБА_1 забрала від ОСОБА_2 дітей. З вини позивача їх донька не відвідувала школу. Позивач приховує дійсну адресу свого проживання, натомість для суду та служби у справах дітей вказала адресу проживання дітей: АДРЕСА_2, де фактично проживає сестра ОСОБА_1 За адресою, вказаною у реквізитах позивача: АДРЕСА_1, позивач не проживає більше дванадцяти років, тому такі її дії спрямовані на приховування фактичної адреси проживання. Оскільки позивачем не надано доказів її спільного проживання з дітьми, вона позбавляється права на отримання аліментів на утримання дітей. Таким чином, на вимогу позивача у квітні 2018 року діти вибули із зареєстрованого місця проживання за невідомою відповідачу адресою, умови проживання дітей було змінено позивачем у бік погіршення. ОСОБА_2 зазначає, що має регулярний дохід у розмірі 4000,00 грн, добровільно сплачує щомісячні аліментні платежі на утримання дочки, квартира та автомобіль придбані ним за позичені гроші, тому не має можливості сплачувати аліменти у розмірі 6 000,00 грн щомісяця, як того просить позивач.

Враховуючи те, що при відкритті провадження судом було ухвалено проводити судовий розгляд цієї справи у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, а ухвалою суду від 19.11.2018 відповідачу було відмовлено в задоволенні клопотання про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження із повідомленням сторін, то в силу положень ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами. У такому випадку судове засідання не проводиться. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного тексту судового рішення (ч. 5 ст. 268 ЦПК України). Судовий розгляд справи призначено на 17.12.2018.

Суд на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин цієї справи, на які позивач послався як на підставу своїх вимог, що викладені у позовній заяві та підтверджені доданими до неї доказами, які були досліджені судом, із врахуванням заперечень відповідача, прийшов таких висновків.

Як встановлено судом, сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, що був між ними розірваний за рішенням Артемівського районного суду м. Луганська від 22.04.2011 р. (а.с. 4).

Від даного шлюбу сторони мають неповнолітню дочку ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2, виданого відділом реєстрації актів громадянського стану Артемівського районного управління юстиції м. Луганська 21.01.2002 р. (а.с. 5).

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості.

Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст.51 Конституції України батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття; сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку.

Частиною 9 статті 7 Сімейного кодексу України (далі - СК України) визначено, що сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Відповідно до ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Змістом ст. 150 СК України визначено, що батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї.

З наданих відповідачем платіжних доручень за період з вересня 2017 року по листопад 2018 року вбачається, що ОСОБА_2 щомісяця або двічі на місяць перераховував ОСОБА_3 аліменти у розмірі не більше 930,00 грн, а в січні 2018 - у розмірі 4 411,57 грн на підставі його заяв про відрахування аліментів із заробітної плати від (а.с.28-55).

Судом встановлено, що у адресованих представнику ОСОБА_1 вимогах від 15.03.2018 та 18.04.2018 відповідач просив позивача сплачувати на його користь аліменти на утримання дітей, мотивуючи свої вимоги тим, що їх з ОСОБА_1 діти проживають разом з ним за адресою: АДРЕСА_1, знаходяться на його утриманні, а обов'язок по утриманню дітей лежить на обох батьках (а.с.63-69).

Як визначено спеціалістом служби у справах дітей ОСОБА_6 в акті обстеження умов проживання від 10.05.2018,в квартирі ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1, для проживання дитини створені необхідні умови, батько бажає, щоб діти відвідували навчальні заклади, проживали в належних умовах та спілкувалися з матір'ю не за місцем проживання батька (а.с.75).

Згідно довідки про доходи від 09.11.2018 ОСОБА_2 дійсно працює з 16.05.2015 директором ТОВ «ПСН», загальна сума доходу за період з 01.05.2018 по 31.10.2018 без урахування аліментів становить 24000,00 грн (а.с.84).

Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 179 СК України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той з батьків або інших законних представників дитини, на ім'я якого виплачуються аліменти, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання.

Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно з вимогами ст. 181 СК України способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

При визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, як це передбачено ст. 182 СК України.

Частиною 2 ст. 182 СК України визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

За змістом ч.ч.1,2 ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону.

Пунктами 3-1 та 3-2 ч.1 ст.182 СК України визначено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» установлено у 2019 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі з 1 січня 2019 року - 1853 гривень, з 1 липня - 1936 гривень, з 1 грудня - 2027 гривні, а для основних соціальних і демографічних груп населення: дітей віком до 6 років: з 1 січня 2019 року - 1626 гривні, з 1 липня - 1699 гривень, з 1 грудня - 1779 гривень; дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2019 року - 2027 гривень, з 1 липня - 2118 гривень, з 1 грудня - 2218 гривень.

Відповідно до ст.ст. 12, 81ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору ( ст. 94 ЦПК України).

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України).

Відповідно до положень ч. 1, 3 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

При оцінці аргументів та доводів сторін суд керується рішенням Європейського суду з прав людини у справі «Трофимчук проти України» від 28.10.2010, no. 4241/03, в якому вказується, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод.

Суд відхиляє доводи сторони відповідача стосовно місця проживання дитини, зокрема непроживання дитини разом із позивачкою ОСОБА_1 та невстановлення, в тому числі, приховування позивачем фактичного місця проживання дитини, оскільки свобода пересування та вільний вибір місця проживання в Україні є конституційним правом кожного, а сам відповідач підтвердив, що наразі він проживає окремо від дитини, щомісячно у добровільному порядку сплачує на її рахунок відповідний розмір аліментів, що відраховуються із його заробітної плати, докази з органу опіки та піклування чи Служби у справах дітей стосовно непроживання дитини разом із матір'ю відсутні, як і докази із цих органів щодо зміни позивачкою місця проживання дитини у бік погіршення та неналежне виконання останньою своїх батьківських обов'язків, в тому числі стосовно порушення нею права на освіту дитини, а визначення місця проживання дитини не є предметом судового розгляду у цій справі. За таких обставин суд не вбачає підстав відмови у позові.

Як встановлено судом, з 21.04.2018 діти сторін не проживають зі своїм батьком ОСОБА_2, доказів щодо їх проживання з іншими особами, крім їх матері - позивача по справі, матеріали справи не місять.

Законодавчо право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дитина. Тому, беручи до уваги ненадання відповідачем будь-яких доказів на спростування факту проживання їх дочки ОСОБА_7 зі своєю матір'ю ОСОБА_1, суд приходить до висновку про проживання ОСОБА_3 з позивачем.

Реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження (стаття 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»).

У позовній заяві ОСОБА_1 заявляє вимогу про стягнення аліментів із відповідача на утримання дитини. Вибір способу захисту порушеного права є правом позивача, сторони вільні в реалізації своїх процесуальних прав. Суд не має права вийти за межі позовних вимог.

Таким чином, враховуючи встановлений законодавцем прожитковий мінімум для дітей відповідного віку та беручи до уваги матеріальне становище відповідача, який є керівником товариства з обмеженою відповідальністю, суд вважає за можливе стягувати з ОСОБА_2 аліменти на утримання ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, у розмірі 2 000,00 грн, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, з подальшою індексацією відповідно до закону, починаючи з 11 жовтня 2018 року до досягнення дитиною повноліття, вважаючи такий розмір аліментів на утримання дитини буде необхідним та достатнім для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

При присудженні аліментів суд виходить з того, що аліменти є власністю самої дитини, а не батьків. Останні лише отримують та використовують їх від імені дітей. Той з батьків, хто проживає з дитиною, наділяється правом самостійно ставити перед судовими органами питання щодо обрання форми стягнення аліментів: у твердій грошовій сумі або у вигляді від конкретної частки від доходу іншого з подружжя.

Крім цього, згідно із п. 1 Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо індексації розміру аліментів, визначеного судом у твердій грошовій сумі» із змінами і доповненнями, внесеними Законом України від 02 червня 2016 року №1404 VІІІ, індексація розміру аліментів, визначеного судом у твердій грошовій сумі, здійснюється підприємствами, установами, організаціями, фізичними особами, фізичними особами - підприємцями, які проводять відповідні відрахування аліментів із доходу платника аліментів.

За змістом частини 1 ст. 191 Сімейного кодексу України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць.

Пунктом 6 ст.141 ЦПК України визначено, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку встановленому Кабінетом Міністрів України.

Враховуючи те, що позивач ОСОБА_1 в силу п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» при зверненні до суду з цим позовом звільнена від сплати судового збору, то розподіл судових витрат необхідно здійснити наступним чином, зобов'язати відповідача ОСОБА_2 сплатити в дохід держави судовий збір у розмірі 704,80 грн.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст. 51 Конституції України, ст.ст. 7,141,150,174,179-182,184,191 Сімейного кодексу України, Законом України «Про Державний бюджет України на 2019 рік», Постановою Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», ст.ст. 141, 209, 258, 259, 264, 265, 268, 354, 430,пп.15.5 п. 15 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України,

УХВАЛИВ:

позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2, РНОКПП: НОМЕР_1, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1, аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, у розмірі 2 000 (дві тисячі) грн 00 коп, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця, з подальшою індексацією відповідно до закону, починаючи з 11 жовтня 2018 року до досягнення дитиною повноліття.

Стягнути із ОСОБА_2, РНОКПП: НОМЕР_1, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1, в дохід держави судовий збір у розмірі 704 (сімсот чотири) грн 80 коп.

Рішення в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць допустити до негайного виконання.

В іншій частині позову - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково шляхом подачі апеляційної скарги до Апеляційного суду міста Києва через Дніпровський районний суд м. Києва у строки, встановлені статтею 354 ЦПК України.

Інформацію стосовно справи, що розглядається, можна отримати за адресою: м. Київ, вул. І. Сергієнка, 3, та на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою http://court.gov.ua/fair/sud2604.

Складення повного тексту рішення - 28.01.2019

Суддя В. Шевченко