Справа № 461/4352/18 Головуючий у 1 інстанції: Стрельбицький В.В.
Провадження № 22-ц/811/2587/18 Доповідач в 2-й інстанції: Струс Л. Б.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 січня 2019 року м. Львів

Справа № 461/4352/18

Провадження № 22-ц/811/2587/18

Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів з розгляду цивільних справ:

головуючого Струс Л.Б.

суддів Левика Я.А., Шандри М.М.

розглянув апеляційну скаргу ОСОБА_2 в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін

на рішення Галицького районного суду м.Львова від 25 вересня 2018 року у складі судді Стрельбицького В.В.

у справі за позовомОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів та витрат на лікування,-

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом, в якому просить стягувати з ОСОБА_2 на її користь аліменти на утримання їхньої неповнолітньої доньки щомісячно в розмірі 3 000,00 гривень та з урахуванням індексації але не менше 50% від прожиткового мінімуму на утримання дитини відповідного віку, починаючи з часу звернення до суду та до досягнення дитиною повноліття. Також, просить стягнути з відповідача додаткові витрати на лікування доньки в сумі 19 268,61 гривень/

Оскаржуваним рішенням позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання дитини - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, в сумі 2500 (дві тисячі п'ятсот) гривень 00 копійок щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 12.06.2018 року.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 19 268 (дев'ятнадцять тисяч двісті шістдесят вісім) гривень 61 копійку - додаткових витрат на лікування доньки.

Стягнуто з ОСОБА_2 в дохід держави 563 (п'ятсот шістдесят три) гривні 84 копійок судового збору.

Рішення суду оскаржив ОСОБА_2 подавши апеляційну скаргу. Вважає що рішення суду є незаконним та безпідставним.

В апеляційній скарзі вказує, що 13.02.2014 р. коли було розірвано шлюб, ОСОБА_3 заборонила йому зустрічатися з дитиною і сказала щоб він не вмішувався в їхнє життя. Натомість вона не потребує аліментів чи будь якої допомоги . Дитину вона буде виховувати сама без відповідача, він не знав про хворобу дитини і дізнався про неї з позовної заяви. Вказує, що протягом трьох років ОСОБА_3 жодних претензій матеріального характеру до нього не пред'являла, хоч вінпостійно проживав в м. Львові з батьками за вище вказаною адресою.

Зазначає, що від аліментів на дитину не відмовляється і згідний їх платити в сумі 2000 грн. оскільки його стабільний заробіток становить 5000 грн. Натомість суддя не врахувавши його майновий стан, як того вимагає ч. 1 ст. 182 СК України ні його пояснень та записав в рішенні що він «в стані собі дозволити аліменти в розмірі 2500 грн.» що зовсім не відповідає фактичним обставинам.

Вказує, що проживає разом з 2-ма батьками пенсіонерами: батько - ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_3 р.н, та мати - ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2 які хворіють. Оскільки в них пенсія маленька йому приходиться їм допомагати . Зокрема оплачувати комунальні послуги, крім того мати - ОСОБА_6 з 07.08.2018 р. по 22.08.2018 р. знаходилась на стаціонарному лікуванні з переломом ноги її лікування лягло на ОСОБА_2. Це коштувало біля 20 тисяч.

В частині рішення суду щодо стягнення половини вартості лікування дочки в сумі 19268 грн. з нього вважає абсолютно незаконним і нічим необгрунтованим документально. Про хворобу дитини він дізнався лише з позовної заяви.

Просить частково змінити рішення в частині стягнення щомісячних аліментів замість 2500 грн. встановивши 2000грн. Скасувати рішення в частині стягнення 19268 грн додаткових витрат на лікування доньки за 3 роки.

Згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до частин 4,5 ст.268 ЦПК України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Вислухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст.4 ЦПК України, ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною ч.1 ст.15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з вимогами ч.1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення;8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам.

Матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_4, яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 року у м. Львові, є донькою ОСОБА_7 та ОСОБА_3, що стверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1, виданим міським відділом реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції 28.09.2012 року /а.с.9/.

13.02.2014 року шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 розірвано на підставі рішення Галицького районного суду м.Львова.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

За змістом ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно до положень ст. 183 СК України розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (ч. 3 ст. 181 СК України).

Місцем проживання фізичної особи, згідно ч. 1 ст. 29 ЦК України, є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.

Місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, відповідно до ч. 1 ст. 160 СК України визначається за згодою батьків.

Разом з тим, згідно ч. 4 ст. 29 ЦК України, яка по відношенню до положень я. 1 ст. 160 СК України є загальною нормою, місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я, в якому вона проживає.

За змістом зазначених норм закону, право на одержання аліментів має той з батьків, з яким дитина проживає постійно, тобто той з батьків, який на відміну від іншого бере участь в утриманні дитини повсякденно.

Як встановлено матеріалами справи неповнолітня ОСОБА_8 проживає разом із матір'ю.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції врахувавши, що обов'язок нести витрати на дитину є рівною мірою обов'язком як матері, так і батька, причому обов'язком особистим, індивідуальним. Проживання відповідача окремо, не звільняє його від виконання цього обов'язку. Батьки мають всебічно сприяти розвитку дитини. Забезпечення умов для такого розвитку та догляду за дитиною пов'язане з належним наданням матеріальної допомоги, що має бути достатньою, а тому прийшов до висновку що позов підлягає частковому задоволенню, а тому слід стягнути з ОСОБА_2 на користь позивача аліменти на утримання їхньої неповнолітньої доньки до досягнення нею повноліття в розмірі 2500грн. та додаткові витрати на лікування дитини в розмірі 19 268,61 гривень.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції.

Згідно із ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України "Про охорону дитинства" виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

За приписами зазначених правових норм на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини, отже, і витрати на утримання дитини (забезпечення умов життя) також мають бути однаковими.

Частинами 1-3 ст. 181 СК України передбачено, що способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

При цьому СК України передбачає підстави для визначення розміру аліментів, але не пов'язує їх виключно зі способом присудження (ч. 3 ст. 181 СК України). З огляду на відсутність імперативної заборони розмір аліментів і спосіб стягнення аліментів може бути визначений судом з урахуванням фактичних обставин справи, які встановлені судом та на які посилається позивач. При цьому право застосування норми права належить виключно суду.

За правовою природою аліментні зобов'язання - це періодичні платежі, які платник аліментів зобов'язаний сплачувати щомісячно, з метою утримання дитини.

Відповідно до ст.185 СК України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

Згідно копії посвідчення інваліда з дитинства серії ААГ №041601 /а.с.11/, медичного висновку №187 /а.с.12/, медичних висновків №225 від 30.11.2015 року та ЛКК від 30.11.2015 року /а.с.15-16/, медичного висновку №29 від 19.02.2018 року /а.с.17/ - ОСОБА_4 хворіє та є інвалідом з дитинства. Зі змісту копій квитанцій та договорів про надання послуг на лікування ОСОБА_4 /а.с.33-56/ , яка становить 38 537грн. 23 коп., вбачається, що половина суми витрат здійснених на лікування ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, понесених матір'ю, становить 19 268,61 гривень.

Колегія суддів не бере до уваги доводи апеляційної скарги що на утриманні в відповідача також знаходяться батьки, оскільки вказані обставини не звільняють ОСОБА_2 від обов`язку утримувати та забезпечувати дитину.

Та обставина, що ОСОБА_2 не знав про хворобу доньку не може слугувати підставою в відмові у стягненні додаткових витрат.

Згідно ст.141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Визначаючи розмір аліментів та розмір додаткових витрат, районний суд врахував обставини, які входять до предмета доказування (статті 182, 184 СК України), врахував інтереси дитини, встановив обставини справи, встановлений законом прожитковий мінімум для дитини відповідного віку, а також покладення обов'язку утримання дитини на обох батьків, тому зробив обґрунтований висновок про часткове задоволення позову.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржене рішення постановлено без додержання норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів вважає, що cудом правильно встановлено фактичні обставини справи, вірно застосовано матеріальний закон та дотримано процедуру розгляду справи, встановлену ЦПК України, ухвалено справедливе рішення, тому підстав для його зміни чи скасування колегія суддів не убачає.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Галицького районного суду м.Львова від 25 вересня 2018 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її постановлення, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 24 січня 2019 року.

Головуючий

Судді