ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 листопада 2019 року

м. Київ

справа № 639/3746/16-ц

провадження № 61-30096св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - судді Кузнєцова В. О.,

суддів: Ігнатенка В. М., Карпенко С. О. (судді-доповідача), Стрільчука В. А., Тітова М. Ю.,

учасники справи:

позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна»,

відповідач - ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітнього ОСОБА_2 ,

треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Департамент реєстрації Харківської міської ради, управління служб у справах дітей Харківської міської ради,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна», подану його представником Жилою Павлом Сергійовичем, на рішення апеляційного суду Харківської області від 24 жовтня 2017 року, ухвалене колегією у складі суддів: Піддубного Р. М., Кругової С. С., Пилипчук Н. П.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У травні 2016 року Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» (далі - ТОВ «ОТП Факторинг Україна») звернулося з позовом до ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітнього ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Департамент реєстрації Харківської міської ради, управління служб у справах дітей Харківської міської ради, про виселення без надання іншого жилого приміщення.

В обґрунтування позову зазначило, що рішенням апеляційного суду Харківської області від 18 березня 2015 року у рахунок погашення заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором № МL-705/185/2008 від 25 квітня 2008 року звернено стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1 шляхом надання ТОВ «ОТП Факторинг Україна» права продажу предмета іпотеки будь-якій особі та з наділенням його усіма повноваженнями продавця.

У зазначеній квартирі проживають і зареєстровані ОСОБА_1 та малолітній ОСОБА_2 , що унеможливлює її продаж і погашення кредитної заборгованості.

За таких обставин позивач просив виселити відповідачів з квартири АДРЕСА_1 без надання іншого жилого приміщення.

Короткий зміст судових рішень судів першої і апеляційної інстанцій та мотиви їх прийняття

Заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 10 жовтня 2016 року, ухваленим у складі судді Гаврилюк С. М., позов задоволено.

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з квартири АДРЕСА_1 без надання іншого жилого приміщення.

Стягнено з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» 1 378 гривень у відшкодування судового збору.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції керувався статтями 33, 39, 40 Закону України «Про іпотеку», статтею 109 ЖК Української РСР та виходив з того, що відповідачі зареєстровані у спірній квартирі і у добровільному порядку її не звільняють, що унеможливлює реалізацію цього майна та порушує права позивача.

Рішенням апеляційного суду Харківської області від 24 жовтня 2017 року заочне рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 10 жовтня 2016 року скасовано і ухвалено нове рішення про відмову у позові.

Стягнено з ТОВ «ОТП Факторинг Україна» на користь ОСОБА_1 1 515,80 гривень у відшкодування судового збору.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд апеляційної інстанції виходив з того, що відповідачі у квартирі АДРЕСА_1 фактично не проживають, доступу до неї не мають і їх речі там відсутні, що позивачем не спростовано, тобто немає потреби їх виселяти.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала

У листопаді 2017 року ТОВ «ОТП Факторинг Україна» звернулося до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ з касаційною скаргою, у якій просило рішення апеляційного суду Харківської області від 24 жовтня 2017 року скасувати і передати справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що рішення апеляційного суду ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права і порушенням норм процесуального права.

Суд апеляційної інстанції, на думку заявника, не надав належної оцінки тому, що відповідачі на вимогу ТОВ «ОТП Факторинг Україна» не виселилися зі спірної квартири і не знялися з реєстраційного обліку.

Зазначає, що ОСОБА_1 та малолітній ОСОБА_2 на час розгляду справи судами попередніх інстанцій зберігають реєстрацію у квартирі АДРЕСА_1 , що унеможливлює її реалізацію на підставі рішення апеляційного суду Харківської області від 18 березня 2015 року.

Вказує на помилковість висновків апеляційного суду щодо фактичного непроживання відповідачів у спірній квартирі, оскільки відповідні докази у справі відсутні і ці обставини суд встановив на підставі пояснень представника відповідачів, які не є доказом.

Відзив на касаційну скаргу не надходив

Провадження у суді касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 листопада 2017 року відкрито касаційне провадження у справі.

Відповідно до пункту 6 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діяв в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», за яким судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд (стаття 388 ЦПК України).

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIIІ «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У 2018 році справу передано до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 11 листопада 2019 року справу призначено до судового розгляду.

Встановлені судом апеляційної інстанції фактичні обставини справи

Апеляційним судом встановлено, що 25 квітня 2008 року між Закритим акціонерним товариством «ОТП Банк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариством «ОТП Банк», і ОСОБА_1 укладено кредитний договір № МL-705/185/2008, відповідно до умов якого банк надав позивачу кредит у сумі 61 470,30 доларів США на строк до 26 квітня 2038 року. Кредит наданий на придбання нерухомого майна.

У забезпечення виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором у цей же день сторони уклали договір іпотеки № PML-705/185/2008, згідно з яким в іпотеку банку передано квартиру АДРЕСА_1 .

Рішенням апеляційного суду Харківської області від 18 березня 2015 року у рахунок погашення заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором № МL-705/185/2008 від 25 квітня 2008 року звернено стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1 ?- шляхом надання ТОВ «ОТП Факторинг Україна» права продажу предмета іпотеки будь-якій особі та з наділенням його усіма повноваженнями продавця.

Згідно з довідкою Комунального підприємства «Жилкомсервіс» у зазначеній квартирі станом на грудень 2015 року зареєстровані ОСОБА_1 та малолітній ОСОБА_2

30 листопада 2015 року ПАТ «ОТП Факторинг Україна» направило ОСОБА_1 повідомлення про намір укласти договір купівлі-продажу предмета іпотеки, в якому просило повідомити протягом 30 днів з моменту отримання листа про свій намір придбати предмет іпотеки або виселитися з квартири у цей же строк разом із членами сім`ї та знятися з реєстраційного обліку.

З пояснень представника відповідачів апеляційний суд встановив, що ОСОБА_1 та малолітній ОСОБА_2 у квартирі АДРЕСА_1 фактично не проживають, доступу до неї не мають через зміну позивачем замків, їх речі у цьому житлі відсутні.

Позиція Верховного Суду, застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд при прийнятті постанови

Вивчивши матеріали цивільної справи та перевіривши доводи касаційної скарги, суд дійшов таких висновків.

Відповідно до статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).

Суд апеляційної інстанції, скасовуючи рішення суду першої інстанції і ухвалюючи нове про відмову у позові, вважав достовірно встановленим факт непроживання відповідачів у квартирі АДРЕСА_1 , що свідчить про відсутність порушень прав позивача.

Проте такі висновки апеляційного суду є передчасними.

Іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом (стаття 1 Закону України «Про іпотеку»).

Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя виносить рішення про виселення мешканців за наявності підстав, передбачених законом, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення (стаття 39 Закону України «Про іпотеку»).

Статтею 40 Закону України «Про іпотеку»передбачено, що звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом.

Порядок виселення із займаного жилого приміщення визначається статтею 109 ЖК Української РСР.

Згідно з цією статтею виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку.

Громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду.

Звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення є підставою для виселення всіх громадян, що мешкають у ньому, за винятками, встановленими законом.

Стаття 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» визначає, що місце проживання - це житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає, а також спеціалізовані соціальні установи, заклади соціального обслуговування та соціального захисту, військові частини. Реєстрацією є внесення інформації до реєстру територіальної громади, документів, до яких вносяться відомості про місце проживання/перебування особи, із зазначенням адреси житла/місця перебування із подальшим внесенням відповідної інформації до Єдиного державного демографічного реєстру в установленому Кабінетом Міністрів України порядку.

Відомості про місце проживання вносяться, зокрема, до паспорта громадянина України. На підтвердження місця проживання або місця перебування особи орган реєстрації видає довідку про реєстрацію місця проживання.

Реєстрація місця проживання здійснюється тільки за однією адресою. У разі якщо особа проживає у двох і більше місцях, вона здійснює реєстрацію місця проживання за однією з цих адрес за власним вибором.

При реєстрації місця проживання особа подає, зокрема, документи, що підтверджують право на проживання у відповідному житлі (стаття 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»).

Системний аналіз зазначених положень законодавства дає підстави для висновку, що реєстрація особи за відповідною адресою свідчить про її проживання у такому житлі постійно або періодично.

Якщо особа фактично не проживає у жилому приміщенні, проте зареєстрована у ньому, зняття такої особи з реєстрації за відповідною адресою, за відсутності її згоди на це, здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням або про виселення (стаття 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»).

Суд апеляційної інстанції, пославшись в обґрунтування висновків про відмову у позові на непроживання відповідачів у квартирі АДРЕСА_1 , не спростував подану позивачем довідку Комунального підприємства «Жилкомсервіс» від 1 грудня 2015 року та отримані на запит суду першої інстанції від ГУ ДМС України у Харківській області відомості, згідно з якими ОСОБА_1 та малолітній ОСОБА_2 на час розгляду справи зареєстровані у квартирі АДРЕСА_1 .

Обмежившись посиланням на те, що відповідно до пояснень представника відповідачів ПАТ «ОТП Факторинг Україна» змінило замки у квартирі і доступу до неї ОСОБА_1 та малолітній ОСОБА_2 не мають, а їх речі там відсутні, суд апеляційної інстанції не врахував, що згідно зі статями 57-60 ЦПК України у редакції Кодексу, чинній на час розгляду справи апеляційним судом, пояснення представників сторін не є доказами, якщо ці особи не допитані як свідки.

Крім того, вказуючи, що позивач не спростував доводи відповідачів про непроживання у квартирі АДРЕСА_1 , апеляційний суд безпідставно поклав тягар доказування цих обставин на позивача, не врахувавши, що згідно із закріпленим у цивільному законодавстві принципом диспозитивності кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. ПАТ «ОТП Факторинг Україна» на підтвердження факту проживання ОСОБА_1 та малолітнього ОСОБА_2 у переданій в іпотеку квартирі подав довідку Комунального підприємства «Жилкомсервіс» від 1 грудня 2015 року, натомість відповідачі доказів зворотного не подали і відповідні обставини суд встановив на підставі пояснень їх представника та з посиланням на неспростування цього позивачем.

Касаційний суд, з урахуванням встановлених статтею 400 ЦПК України меж розгляду справи у суді касаційної інстанції, процесуальної можливості усунути допущені апеляційним судом недоліки не має, так як не може переоцінювати докази, встановлювати та вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Згідно з частинами третьою, четвертою статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази, або необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів, або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, або встановив обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів.

Справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом.

Суд апеляційної інстанції, переглядаючи справу, допустив порушення вимог цивільного процесуального законодавства, зокрема, не дослідив і не спростував подані позивачем докази реєстрації відповідачів у спірному жилому приміщенні, а також встановив фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, на підставі пояснень представника відповідачів, які не є доказом у розумінні цивільного процесуального законодавства, у зв`язку з чим ухвалене судом апеляційної інстанції рішення не може вважатися законним і обґрунтованим, тому відповідно до статті 411 ЦПК Українипідлягає скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Під час нового розгляду справи суду належить урахувати викладене, оцінити подані сторонами докази з дотриманням вимог цивільного процесуального законодавства, встановити, чи проживають відповідачів у спірному жилому приміщенні, та ухвалити судове рішення по суті позовних вимог відповідно до встановлених обставин і вимог закону.

Для правильного застосування до спірних правовідносин положень Закону України «Про іпотеку» та статті 109 ЖК Української РСР щодо можливості виселення відповідачів без надання іншого жилого приміщення, суду також належить урахувати висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 5 червня 2019 року у справі № 643/18788/15-ц, та встановити, чи придбана квартира АДРЕСА_1 за рахунок кредиту, у забезпечення повернення якого вона передана в іпотеку.

Щодо судових витрат

Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки суд касаційної інстанції дійшов висновку про передачу справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у судах першої та апеляційної інстанцій, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна», подану його представником Жилою Павлом Сергійовичем, задовольнити.

Рішення апеляційного суду Харківської області від 24 жовтня 2017 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді: В. О. Кузнєцов В. М. Ігнатенко С. О. Карпенко В. А. Стрільчук М. Ю. Тітов