Провадження № 2/734/46/19 Справа № 734/4106/18
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

22 березня 2019 року смт. Козелець

Козелецький районний суд Чернігівської області в складі:

головуючого судді - Іванюка Т.І.,

при секретарі - Дідовець М.І.,

за участю: представника позивача - ОСОБА_1, представника відповідача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстрації, -

в с т а н о в и в :

у суд із позовною заявою про визнання особи такою, що втратив право на користування житловим приміщенням звернулася ОСОБА_3, у якій просить визнати ОСОБА_4 таким, що втратив право на користування житловим приміщенням, а саме будинком АДРЕСА_1 та примусово зняти його з реєстрації. Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що є власником вищевказаного житлового будинку. Крім неї у будинку зареєстровані її неповнолітні діти ОСОБА_5, ОСОБА_6 та відповідач ОСОБА_4. З останнім перебувала у шлюбі з 09.02.2009 року по 25.02.2015 року. З 01 жовтня 2014 року відповідач ОСОБА_4 не знімаючись з реєстрації, забравши свої особисті речі, переїхав жити до іншого місця, де і проживає по даний час. Будь-які відносини з ним не підтримуються. На пропозицію у добровільному порядку знятися з реєстрації відповідач не реагує. Тому, позивач вважає доцільним позбавити ОСОБА_4 права користування належним йому житловим будинком та примусово зняти його з реєстрації

У судовому засіданні позивач свої вимоги підтримала та пояснила, що відповідач ОСОБА_4 близько 5 років не проживає у належному їй будинку та жодних його речей у помешканні немає. Крім виховання двох неповнолітніх дітей, весь тягар по утриманню будинку та сплаті комунальних послуг лежить на ній. Реєстрація відповідача не дає змоги отримати субсидію. Добровільно знятися з реєстрації відповідач не бажає.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив задовольнити.

Представник відповідача у судовому зсіданні заперечила проти задоволення позовних вимог, мотивуючи тим, що між позивачем та відповідачем 27 січня 2009 року робу було укладено безоплатний договір найму житлового будинку АДРЕСА_1. Дія даного договору є безстроковою. Позивач ОСОБА_3 вигнала відповідача, виставивши його речі.

Свідок ОСОБА_7 у судовому засіданні пояснила, що є депутатом Остерської міської ради. У 2016 році у складі комісії оглядали житло ОСОБА_3, після чого було встановлено, що ОСОБА_4 за даною адресою не проживає та його речей у будинку немає. Про це було складено відповідний акт.

Свідок ОСОБА_8 у судовому засіданні пояснила, що проживає поруч з господарством ОСОБА_3 Відповідач ОСОБА_4 не проживає у даному будинку приблизно з 2015 року. Щоб останній з того часу відвідував господарство не бачила та особистих його речей у будинку немає.

Свідок ОСОБА_9 у судовому засіданні показала, що мешкає по сусідству з ОСОБА_3 Відповідач ОСОБА_4 з 2014 року у будинку ОСОБА_3 не проживає з 2014 року та не з'являється. Під час огляду житла ОСОБА_3 особистих речей ОСОБА_4 не виявлено. Вищевказане було занесено до акту обстеження житлового будинку, де вона поставила підпис.

У судовому засіданні встановлені такі факти і відповідні ним правовідносини:

відповідно до витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 10524393 від 28.04.2006 року, власником житлового будинку АДРЕСА_1 є ОСОБА_3;

09.02.2009 року ОСОБА_4 та ОСОБА_3 зареєстрували шлюб, після чого остання змінила прізвище на ОСОБА_3;

25.02.2015 року судовим рішенням шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 було розірвано;

згідно довідки Остерської міської ради № 3035 від 03.08.2018 року у житловому будинку АДРЕСА_1 зареєстровані та проживають ОСОБА_3, донька ОСОБА_11, 2007 року народження, донька ОСОБА_6, 2013 року народження. ОСОБА_4 у даному будинку зареєстрований, але не проживає;

актами обстеження житлового будинку АДРЕСА_1 від 10.07.2015 року, 14.03.2016 року, 6 жовтня 2016 року, 5 квітня 2017 року, 2 жовтня 2017 року, 2 квітня 2018 року, 2 серпня 2018 року, 3 жовтня 2018 року, 18 листопада 2018 року підтверджується факт не проживання ОСОБА_4 у житловому будинку АДРЕСА_1.

Дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає, що позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстрації підлягає задоволенню частково виходячи з наступного:

Згідно ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Статтею 41 Конституції України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась 17.07.1997р. відповідно до Закону України від 17.07.1997р. № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, що також закріплено в статтях 316, 317, 319, 321 ЦК України.

Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з правом володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст. 16, 386, 391 ЦК України. Об'єктом права власності може бути, зокрема, житло житловий будинок, садиба, квартира, як то передбачено ст.ст. 379, 382 ЦК України.

Права власника житлового будинку, квартири визначені ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом.

Статтею 319 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод в здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Як передбачено приписами ст.ст. 386, 391 ЦК України, власник має право звертатися до суду за захистом свого права власності перед іншою особою та вимагати усунення перешкоду здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Згідно правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду України від 16.01.2012 року у справі № 6-57цс11, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник згідно вимог ст.16, 319, 321, 391 ЦК України має право вимагати усунення відповідних перешкод шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю, в тому числі і шляхом позбавлення права користування житловим приміщенням.

За ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником.

Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

За ст. 107 ЖК України наймач жилого приміщення вправі за згодою членів сім'ї в будь-який час розірвати договір найму. У разі вибуття наймача та членів його сім'ї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття. Якщо з жилого приміщення вибуває не вся сім'я, то договір найму жилого приміщення не розривається, а член сім'ї, який вибув, втрачає право користування цим жилим приміщенням з дня вибуття.

Судом встановлено, що з 2014 року відповідач ОСОБА_4 не проживає у житловому будинку АДРЕСА_1, своїх речей там не зберігає, житловою площею не цікавиться, витрати по його утриманню не несе. Даний факт підтверджується актами обстеження від 10.07.2015 року, 14.03.2016 року, 6 жовтня 2016 року, 5 квітня 2017 року, 2 жовтня 2017 року, 2 квітня 2018 року, 2 серпня 2018 року, 3 жовтня 2018 року, 18 листопада 2018 року та показами, які дані у судовому засіданні свідками ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_12 На даний час ОСОБА_4 постійно проживає в іншому житлі, про що у судовому засіданні не заперечив його представник.

Виходячи із положень ст. 71 ЖК України, суд не приймає до уваги договір найму житлового приміщення - житлового будинку АДРЕСА_1 який був укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_4, на який посилається представник відповідача, як на підставу у відмові позовних вимог.

Суд зазначає, що відповідачем не надано належних та допустимих доказів того, що відповідач ОСОБА_4 вчиняв дії, які б свідчили про намір та бажання зберегти за собою право користування жилим приміщенням. Надану представником відповідача копію позовної заяви ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням та вселення до житлового будинку, суд не бере до уваги, оскільки даний позов ухвалою суду від 22 червня 2015 року було залишено без розгляду за заявою позивача ОСОБА_4

Твердження представника відповідача про те, що позивачка ОСОБА_3 вигнала з дому ОСОБА_4, особисті речі останнього на даний час знаходяться у житловому будинку, який він інколи відвідує, також не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні, та повністю спростовуються свідченнями ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_12 та актами обстеження житлового будинку. Наданими позивачкою доказами повністю підтверджується факт того, що вона одноособово, без жодної допомоги відповідача, утримує житловий будинок та сплачує комунальні послуги.

Дослідивши вищезазначені обставини, суд приходить до висновку, що відповідач ОСОБА_4, який не є власником будинку АДРЕСА_1, не проживає у ньому з 2014 року, тому позовні вимоги про усунення перешкод у користуванні будинком шляхом визнання відповідача таким, що втратив право користування житлом, суд вважає обґрунтованими, доведеними та такими, що підлягають задоволенню.

При цьому суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 у частині примусового зняття ОСОБА_4 з реєстраційного обліку, оскільки відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в України» рішення суду про визнання особи такою, що втратила право на житло є достатньою правовою підставою для зняття її з реєстрації при зверненні зацікавленої особи до відповідних органів в передбаченому законом порядку.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. ОСОБА_3 у цій справі понесла судові витрати, що складаються із судового збору в розмірі 704,80 грн., які підлягають стягненню з відповідача на її користь.

Враховуючи викладене, керуючись ст. 41 Конституції України, ст. ст. 317, 319, 391, 405 ЦК України, ст. ст. 64, 109, 150, 156 ЖК України, ст.ст. 12, 13, 81, 141, 258, 259, 265, 273, 354 ЦПК України, суд,-

у х в а л и в:

Позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстрації задовольнити частково.

Визнати ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, таким, що втратив право на користування житловим приміщенням, а саме будинком АДРЕСА_1.

У решті позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3 (РНОКПП НОМЕР_1) на користь ОСОБА_3 судовий збір у сумі 704 грн. 80 коп.

Рішення може бути оскаржене до Чернігівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя