ЖОВТНЕВИЙ РАЙОННИЙ СУД
Миколаївської області
Справа №477/2664/19
Провадження №2/477/1053/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2019 року м. Миколаїв

Жовтневий районний суд Миколаївської області в складі: головуючого судді Козаченка Р.В.,

із секретарем судового засідання Бітюковою С.В.,

розглянувши в Миколаєві, в порядку спрощеного провадження, у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Жовтневого районного суду Миколаївської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням,

В С Т А Н О В И В:

23 жовтня 2019 року позивачки звернулись до суду із зазначеним позовом, в якому просили визнати відповідача таким, що втратив право користування їх житловим приміщенням квартири за адресою: АДРЕСА_1 .

В обґрунтування своїх вимог вказувала наступне.

У їх власності знаходиться зазначена квартира, в якій вони проживають зі своєю сім`єю. Зазначена квартира належить їм на підставі свідоцтва про право власності на житло від 04 листопада 2005 року, та на підставі договору дарування від 12 липня 2012 року, згідно якого ОСОБА_3 подарував ОСОБА_4 1/3 частку цієї ж квартири.

В цієї квартирі зареєстрований, хоча і не проживає з 2010 року ОСОБА_3 , який є сином позивачки ОСОБА_1 . Дана обставина заважає їм в повній мірі користуватися та розпоряджатися власною квартирою.

Посилаючись на те, що відповідач добровільно не знявся з реєстрації, хоча в квартирі з 2010 року не мешкає, тому просили позбавити його права користування цією квартирою.

Відповідач до суду не з`явився, про час та місце слухання справи судом повідомлений своєчасно та належним чином. Відзив не подав.

Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Суд, вважаючи за можливе здійснити розгляд справи за відсутності сторін, оскільки наявних в ній матеріалів достатньо для її вирішення по суті, дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих доказів, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Квартира АДРЕСА_2 належить позивачам на підставі свідоцтва про право власності на житло від 04 листопада 2005 року.

Крім того, відповідач ОСОБА_3 подарував позивачці ОСОБА_4 1/3 частку цієї ж квартири, згідно договору дарування від 12 липня 2012 року.

Відповідач зареєстрований в цій квартирі, хоча і не проживає з 2010 року, що підтверджено актом комісії Шевченківської сільської ради Вітовського району Миколаївської області від 17 жовтня 2019 року.

Наявність такої реєстрації позбавляє позивачів як власників квартири належним чином нею володіти та розпоряджатися.

Відповідно до ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Також, згідно з вимогами ст. ст. 319, 391 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

На час виникнення спірних правовідносин діяли норми Конституції України, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, Цивільного кодексу України 2003 року, Житлового кодексу України.

Конституцією України (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст. ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України).

Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України.

Об`єктом власності особи може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира (ст. ст. 379, 382 ЦК України).

Права власника житлового будинку (квартири) визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.

Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом.

Окрім цього, відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК України, з урахуванням положень ст. 405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником.

Проте відповідач в квартирі добровільно не мешкає, не є членом сім`ї позивачів, тому позовні вимоги законні та обґрунтовані і підлягають задоволенню.

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 259, 263 - 265 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, задовольнити.

Визнати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким, що втратив право на користування житловим приміщення квартири за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішення може бути оскаржено до Миколаївського апеляційного суду протягом 30 днів з дня проголошення рішення.

Суддя Р.В. Козаченко