ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5675/19 Справа № 196/395/19 Суддя у 1-й інстанції - Гудим О. М. Суддя у 2-й інстанції - Каратаєва Л. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 грудня 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого - Каратаєвої Л.О.

суддів - Ткаченко І.Ю., Деркач Н.М.,

за участю секретаря судового засідання - Літвінової А.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 27 березня 2019 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: державний реєстратор відділу з питань державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, юридичних, фізичних осіб-підприємців Царичанської районної державної адміністрації Дніпропетровської області Кулага Євген Олександрович, про визнання договору оренди недійсним, скасування рішення державного реєстратора, скасування запису про державну реєстрацію,-

В С Т А Н О В И Л А:

25 березня 2019 року позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , третя особа: державний реєстратор відділу з питань державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, юридичних, фізичних осіб-підприємців Царичанської районної державної адміністрації Дніпропетровської області Кулага Є.О., про визнання договору оренди недійсним, скасування рішення державного реєстратора, скасування запису про державну реєстрацію. Просив визнати недійсним договір оренди землі від 05.07.2018 року, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 ; скасувати рішення про державну реєстрацію № 43413135 від 09.10.2018 року та скасувати запис про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 28296297 (а.с.33-36).

Одночасно з поданням позову, ОСОБА_2 звернулася до суду із заявою про забезпечення позову. Просила накласти арешт на земельну ділянку сільськогосподарського призначення, площею 1,82 га, кадастровий номер :01:004:0242; заборонити вчиняти будь-які дії, а саме: орання, сіяння, обробляння, збирання врожаю на земельній ділянці сільськогосподарського призначення, площею 1,82 га, кадастровий номер :01:004:0242 (а.с.2-4).

Ухвалою Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 27 березня 2019 року заяву ОСОБА_2 про забезпечення позову задоволено повністю. Накладено арешт на нерухоме майно, а саме: земельну ділянку, площею 1,82 га, кадастровий номер :01:004:0242, яка зареєстрована на праві власності за ОСОБА_2 Заборонено будь-яким особам користуватися будь-яким чином земельною ділянкою, площею 1,82 га, кадастровий номер :01:004:0242, яка зареєстрована на праві власності за ОСОБА_2 , крім власника ОСОБА_2 (а.с.11-14).

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення норм процесуального права, просить скасувати ухвалу та постановити нову, якою у задоволенні заяви відмовити (а.с.18-19).

Перевіривши законність ухвали суду першої інстанції, в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити.

Задовольняючи заяву про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив із того, що вид забезпечення позову, обраний позивачем, є співмірним із заявленими позовними вимогами та невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Однак, з таким висновком суду першої інстанції, колегія суддів не може погодитись, з наступних підстав.

Відповідно до ч.1, 2 ст.149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Частиною 3 ст.150 ЦПК України передбачено, що заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Згідно з п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 року №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду, наприклад, реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Відповідна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 17 квітня 2019 року у справі № 308/3824/16-ц.

Згідно абз. 3 п. 4 Постанови зазначено, що вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших ociб, права яких можуть бути порушені у зв`язку iз застосуванням відповідних заходів.

Судом встановлено, що 25 березня 2019 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 , третя особа: державний реєстратор відділу з питань державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, юридичних, фізичних осіб-підприємців Царичанської районної державної адміністрації Дніпропетровської області Кулага Є.О., про визнання договору оренди недійсним, скасування рішення державного реєстратора, скасування запису про державну реєстрацію.

Предметом спору у даній справі є вимоги про визнання Договору оренди землі від 05.07.2018 року, укладеного ОСОБА_2 та ОСОБА_1 недійсним, скасування рішення про державну реєстрацію та скасування запису про державну реєстрацію вказаного договору оренди.

Відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 09.10.2018 року ОСОБА_2 є власником земельної ділянки площею 1,82 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер :01:004:0242, на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії IV-ДП №037030 від 13.04.2001 року.

Доцільність застосування заходів забезпечення позову, ОСОБА_2 мотивує тим, що підставою позову є порушення відповідачем законного права позивача щодо користування та розпорядження своїм майном, а саме земельною ділянкою, на власний розсуд, передбачені ч.1 ст.319 ЦК України шляхом підроблення її підпису в договорі оренди належної їй землі. На сьогоднішній день ОСОБА_1 фактично продовжує незаконно користуватися належною їй земельною ділянкою. При цьому, ОСОБА_1 засіює вказану земельну ділянку кукурудзою, що негативно впливає на землю.

Відповідно до п.10 ст.150 ЦПК України не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.

Суд першої інстанції задовольняючи заяву про забезпечення позову не звернув уваги на зазначене та помилково дійшов висновку про необхідність забезпечення позову у спосіб обраний позивачем, при цьому залишив поза увагою, що застосувавши такий вид забезпечення позову фактично вирішив спір по суті, так як вирішив питання щодо переважного права користування позивачем земельною ділянкою без розгляду його позову та спору по суті.

При цьому, наявність самого по собі позову про визнання недійсним договору оренди землі в жодному разі не є підставою для задоволення заяви про забезпечення позову шляхом накладення арешту на земельну ділянку та заборону вчиняти будь-які дії на земельній ділянці, що призведе до обмеження права відповідача на здійснення свого права користування земельною ділянкою.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги про те, що ухвала суду постановлена з порушенням норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, а тому її необхідно скасувати з постановленням нового судового рішення про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Керуючись ст. 367, 374, 376, 381- 384 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Ухвалу Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 27 березня 2019 року - скасувати.

У задоволенні заяви ОСОБА_2 про забезпечення позову - відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку відповідно до чинного законодавства.

Судді: