Провадження № 2/161/968/19
У Х В А Л А

02 грудня 2019 року Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі:

головуючої судді Плахтій І.Б.,

з участю секретаря судових засідань Жаловаги Н.М.,

розглянувши у відкритому засіданні в місті Луцьку в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Управління Державної казначейської служби України у м. Луцьку Волинської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Луцьке об`єднане управління Пенсійного фонду України Волинської області, про відшкодування шкоди,

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся в суд з даним позовом до відповідача, в якому просить стягнути з Державного бюджету України на його користь шляхом списання з відповідного рахунку Державної казначейської служби України 33 870,16 грн. майнової шкоди, завданої законом, що визнаний неконституційним.

Як підставу позову позивач зазначає, що рішенням Конституційного Суду України від 27 лютого 2018 року №1-р/2018 визнано незаконним положення Податкового кодексу України в частині оподаткування пенсій. Позивач зазначає, що у період з лютого 2015 року по лютий 2018 року з його пенсії неправомірно, на його думку, відрахували 33 870,16 грн. пенсії в якості податку, а тому, на підставі ст.ст. 1166, 1173, 1175 ЦК України просить суд їх стягнути з Державного бюджету України.

Ухвалою суду від 27.12.2018 було ухвалено розгляд вказаної справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження та запропоновано відповідачу подати відзив на позов протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення вказаної ухвали.

Відповідач у письмовому відзиві на позов просить суд відмовити у задоволенні позову з тих підстав, що рішення Конституційного Суду України від 27 лютого 2018 року №1-р/2018 не має зворотної дії у часі.

З аналогічних мотивів просить суд відмовити у задоволенні позову і третя особа.

Ухвалою суду від 05.02.2019 провадження у справі було зупинено до закінчення перегляду об`єднаною палатою Касаційного цивільного суду у складі Верховного суду справи №686/6775/18.

Ухвалою від 04.11.2019 провадження у справі поновлено.

Розгляд справи здійснювався за відсутності осіб, які беруть участь у справі, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає вимогам ч. 2 ст. 247 ЦПК України.

Судом встановлено, що предметом та підставою позову ОСОБА_1 є відшкодування шкоди у виді недоплаченого щомісячного довічного грошового утримання в розмірі 33 870,16 грн., внаслідок визнання таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення абзацу першого підпункту 164.2.19, пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України.

Відповідно до абзацу першого підпункту 164.2.19 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України (який був чинний на момент виникнення спірних правовідносин), до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються суми пенсій (включаючи суму їх індексації, нараховану відповідно до закону) або щомісячного довічного грошового утримання, отримуваних платником податку з Пенсійного фонду України чи бюджету згідно із законом, якщо їх розмір перевищує десять розмірів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність (у розрахунку на місяць), встановленого на 1 січня звітного податкового року, - у частині такого перевищення, а також пенсій з іноземних джерел, якщо згідно з міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, такі пенсії підлягають оподаткуванню чи не оподатковуються в країні їх виплати.

Рішенням Конституційного Суду України від 27лютого 2018року №1-р/2018 визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення абзацу першого підпункту 164.2.19 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України, яким передбачено, що до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються суми пенсій (включаючи суму їх індексації, нараховану відповідно до закону) або щомісячного довічного грошового утримання, отримуваних платником податку з Пенсійного фонду України чи бюджету згідно із законом, якщо їх розмір перевищує десять розмірів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність (у розрахунку на місяць), встановленого на 1 січня звітного податкового року, - у частині такого перевищення, а також пенсій з іноземних джерел, якщо згідно з міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, такі пенсії підлягають оподаткуванню чи не оподатковуються в країні їх виплати.

Позивач вважає, що саме у зв`язку із визнанням неконституційним підпункту 164.2.19 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України, він має право на відшкодування йому матеріальної школи на підставі ст.1175 ЦК України.

Одночасно, судом встановлено, що постановою Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2019 року у цивільній справі №686/23445/17, закрито провадження у справі за позовом судді у відставці до Держави України в особі Управління Державної казначейської служби України у м. Хмельницькому Хмельницької області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Державна судова адміністрація України, про відшкодування збитків, завданих прийняттям неконституційного акта.

Як слідує з тексту цього судового рішення, предметом спору у цивільній справі №686/23445/17 також були вимоги на підставі ст.1175ЦК України про відшкодування шкоди, яка завдана неконституційним нормативним актом.

Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що спір у даному випадку підсудний адміністративним судам за ознакою проходження позивачем публічної служби, а фактична кваліфікація позивачем цих сум як збитків не змінює їх правову природу та сутність спору.

Вирішуючи питання про можливість застосування вказаного правового підходу до розглядуваної справи, суд виходить з наступного.

Пунктом 1 частини першої статті 19 КАС України визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Як слідує зі змісту позову, позивач фактично просить суд стягнути суми щомісячного пенсійного забезпечення прокурора, які, на його думку були неправомірно невиплачені органом Пенсійного фонду України у зв`язку з утриманням податку на доходи фізичних осіб.

Суд зауважує, що цей спір, з огляду на характер стягуваних сум, є саме публічно-правовим, а не приватно-правовим.

Такий підхід, на переконання суду, узгоджується з правовою позицією, яка висловлена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2019 року у цивільній справі № 686/23445/17, у якій підстава позову була аналогічна.

З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку, що провадження у цивільній справі слід закрити на підставі п.1. ч. 1 ст.255 ЦПК України, оскільки справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Разом з тим, слід роз`яснити позивачу його право на звернення з позовом в порядку адміністративного судочинства до окружного адміністративного суду.

Керуючись п. 1 ч. 1 ст. 255, ст.ст. 256, 260-261, 354 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В :

Закрити провадження в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Управління Державної казначейської служби України у м. Луцьку Волинської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Луцьке об`єднане управління Пенсійного фонду України Волинської області, про відшкодування шкоди.

Роз`яснити позивачу право на звернення з позовом в порядку адміністративного судочинства.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги до Волинського апеляційного суду через Луцький міськрайонний суд Волинської області протягом п`ятнадцяти днів з дня її вручення.

Суддя І.Б. Плахтій