справа № 363/263/19 головуючий у суді І інстанції Рудюк О.Д.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 грудня 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого судді -Березовенко Р.В.,
суддів:Лівінського С.В., Суханової Є.М.,
з участю секретаряМалашевського О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою прокурора Київської області на ухвалу Вишгородського районного суду Київської області від 12 серпня 2019 року у справі за позовом Першого заступника прокурора Київської області в інтересах держави в особі територіальної громади міста Вишгород Київської області до Вишгородської міської ради, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів: ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , Приватне підприємство «Будініціатива Інвест», Обслуговуючий кооператив «Затишок плюс» про визнання недійсним рішення ради та витребування земельних ділянок із чужого незаконного володіння,-

В С Т А Н О В И В:

У січні 2019 року Перший заступник прокурора Київської області звернувся до суду з позовом про визнання недійсним рішення ради та витребування земельних ділянок із чужого незаконного володіння, посилаючись на те, що за результатами аналізу додержання вимог земельного законодавства на території Вишгородської міської ради прокуратурою Київської області виявлені порушення вимог земельного законодавства під час передачі земельних ділянок у власність громадянам для індивідуального дачного будівництва. Обґрунтовуючи свої вимоги прокурор вказує, що рішенням Вишгородської міської ради від 07.09.2012 року №15/20 «Про затвердження документації із землеустрою» затверджено технічну документації із землеустрою щодо передачі у власність земельних ділянок ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_12 , ОСОБА_8 для дачного будівництва, які знаходяться на території міста Вишгород Київської області.

Відповідно до інформації Київського державного підприємства геодезії, картографії, кадастрових та геоінформаційних систем від 17.12.2018 року №01-/297 спірні земельні ділянки з кадастровими номерами 21810100:33:004:0001-:33:004:0010 накладаються на землі водного фонду, а саме на 100-метрову прибережну захисну смугу Київського водосховища на річці Дніпро.

Отже, всупереч ст.ст.58,59,60,61,84,118,186,186-1 ЗК України, ст.ст.4,6,88,89 ВК України, ст.ст.20,25,50 ЗУ «Про землеустрій» Вишгородською міською радою прийнято незаконне в частині рішення (пункти 12-16, 22-26) від 07.09.2012 року №15/20 «Про затвердження документації із землеустрою, яким затверджено технічну документацію із землеустрою щодо передачі у власність земельних ділянок площами по 0,10га для дачного будівництва громадянам ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_13 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та передано спірні земельні ділянки у приватну власність вказаних громадян, за рахунок земель водного фонду в межах прибережної захисної смуги водного об`єкту загальнодержавного значення - річки Дніпро, без надання Вишгородською міською радою дозволів на розробку документації із землеустрою щодо відведення земельних ділянок, погодження документації Комісією у складі представника водного господарства, прийняття рішення про затвердження її документації та надання ділянок у власність для здійснення діяльності на земельних ділянках, яка прямо заборонена законом.

Крім того, всупереч вимогам ст. ст.9, 36 ЗУ «Про державну експертизу землевпорядної документації» спірні земельні ділянки відведено без проведення обов`язкової державної землевпорядної експертизи.

Дані землі водного фонду не підлягали передачі у власність, Вишгородська міська рада, приймаючи спірне рішення, вийшла за межі наданих їй повноважень, в наслідок чого було неправомірно відведено в приватну власність громадянами для індивідуального дачного будівництва, тому оскаржуване рішення прокурор вважає незаконним та просить визнати недійним пункти 12,13,14,15,16,22,23,24,25 рішення Вишгородської міської ради від 07.09.2012 року №15/20, «Про затвердження документації із землеустрою» в частині затвердження технічної документації із землеустрою щодо передачі у власність частини земельних ділянок для дачного будівництва, які знаходяться на території міста Вишгород Київської області. Крім того, просив витребувати на користь територіальної громади міста Вишгород Київської області з незаконного володіння земельні ділянки з відповідними кадастровими номерам, які розташовані на території міста Вишгород Київської області.

У судовому засіданні представник відповідача заявив клопотання про залишення позову без розгляду, посилаючись на те, що відповідно до вимог ст.ст.43, 56 ЦПК України, прокурор має право представляти інтереси держави в суді у виключних випадках, які прямо передбаченні законом. Розширення тлумачення випадків (підстав) для представництва прокурором інтересів держави в суді законом не передбачено та не відповідає положенням статі 19 Конституції України, у відповідності до якої орган державної влади зобов`язаний діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України. Отже, прокурор не довів, що Вишгородська міська Рада не здійснює або неналежним чином здійснює захист інтересів територіальної громади міста. Окрім того, прокурор попередньо, до звернення до суду, не повідомив про це Вишгородську міську раду, а таке попередження було направлено Вишгородській міській раді прокурором одночасно з подачею позову до суду.

Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 12 серпня 2019 року позов Першого заступника прокурора Київської області в інтересах держави в особі територіальної громади міста Вишгород Київської області до Вишгородської міської ради, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 про визнання недійсним рішення ради та витребування земельних ділянок із чужого незаконного володіння залишено без розгляду.

Не погодившись із вказаним судовим рішенням позивач подав апеляційну скаргу. В апеляційній скарзі апелянт, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права та невідповідність висновків суду обставинам справи, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, просив ухвалу суду першої інстанції скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. Стягнути з відповідачів на користь прокуратури Київської області судові витрати.

При цьому зазначає, що питання обґрунтованості підстав для представництва у даному спорі уже вирішувалося судом на стадії підготовки справи до судового розгляду. Розглядаючи клопотання представника суд повторно повернувся до цього питання, що на думку прокурор, свідчить про упереджене ставлення до однієї з сторін.

Відчуження у приватну власність земель, які входять до кола об`єктів цивільних прав імперативно обмежених у цивільному обороті, свідчить про те, що спірні земельні ділянки вибули з володіння територіальної громади м. Вишгород поза її волею, а пред`явлення прокурором позову до кінцевих набувачів про їх витребування відповідає вимогам закону.

Зазначені у позові порушення виявленні безпосередньо прокурором, жодних матеріалів від органу державного контролю для прийняття процесуального рішення до прокуратури не надходило. Тому, вважає, що судом безпідставно зроблено висновок, що у якості позивача має виступати Державна служба України з питань геодезії, картографії та кадастру, зважаючи, що в даного органу відсутні повноваження на звернення до суду з даним позовом, як і відсутні вказані повноваження у Державної інспекції сільського господарства України, яку ліквідовано.

Враховуючи що, територіальна громада м. Вишгород не зареєстрована, як юридична особа, у зв`язку з чим позбавлена права на самостійне звернення до суду за захистом порушених прав внаслідок прийняття Вишгородською міською радою незаконних рішень, тому, зазначає, що прокурор правомірно звернувся до суду з даним позовом.

В ухвалі про відкриття апеляційного провадження сторонам було надано строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу.

27 листопада 2019 року до суду надійшов відзив відповідача ОСОБА_8 , поданий представником - Сидоришиною Т.Г., згідно якого просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу суду без змін. Зазначає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції.

Перший заступник прокурора Київської області не довів, що Вишгородська міська рада не здійснює або неналежним чином здійснює захист інтересів територіальної громади міста. Окрім того, звернувся до суду не повідомивши про це Вишгородську міську раду. Доказів того, що хтось із жителів громади звертався до прокуратури Київської області за захистом їх прав, порушених діяльністю органів і посадових осіб місцевого самоврядування не надав. Вважає, що суд першої інстанції прийшов до законного та обґрунтованого висновку, що у даному випадку позовна зава подана особою, яка не має цивільної процесуальної дієздатності, тому підлягає залишенню без розгляду.

Крім того, посилаючись на судову практику Верховного Суду, зазначає, що прокурор не може вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і змінювати належного суб`єкта владних повноважень, який може і бажає захищати інтереси держави. На момент подачі даного позову, саме Державна служба України з питань геодезії, картографії та кадастру та її територіальні органи здійснювали державний нагляд за дотриманням, зокрема і органами місцевого самоврядування земельного законодавства щодо використання і охорони земель усіх категорій і форм власності.

В судовому засіданні представник позивача - Івашин О .Є. просив задовольнити апеляційну скаргу.

Представник ОСОБА_8 - ОСОБА_15 в судовому засіданні просила залишити апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін.

Інші особи в судове засідання не з`явилися, про день та час розгляду справи повідомлялися належним чином, причини неявки суду не повідомили. Тому, колегія суддів апеляційного суду, керуючись положеннями ч. 2 ст. 372 ЦПК України, вважала за можливе розглянути справу за їх відсутності.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, виходячи з наступного.

Залишаючи позовну заяву без розгляду, суд першої інстанції виходив з того, що звертаючись з даним позовом до суду, прокурор, зазначивши про те, що порушуються права територіальної громади міста Вишгорода, будь-яких доказів того, що хтось із жителів указаної громади звертався до прокуратури Київської області за захистом їх прав, порушених діяльністю органів і посадових осіб місцевого самоврядування, не надав та на існування таких не зазначав. Прокурор не обґрунтував підстав представництва інтересів територіальної громади міста Вишгорода Київської області, не встановлено, також, і підстав здійснювати захист інтересів держави в суді саме прокурором, оскільки будь-яких причин, які перешкоджають та/або перешкоджали захисту інтересів держави належним суб`єктом (Державною інспекцією сільського господарства до грудня 2016 року та Державною службою з питань геодезії, картографії та кадастру після указаної дати), матеріали справи не містять. Відсутні докази дотримання прокурором ч.4 ст.23Закону України «Про прокуратуру» щодо попереднього повідомлення відповідного суб`єкта владних повноважень про звернення з даним позовом до суду. Отже, суд першої інстанції дійшов висновку, що прокурор не має цивільної процесуальної дієздатності.

Проте, колегія суддів не погоджується з вказаним судовим рішенням, входячи наступного.

Статтею 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим та має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеного цим Кодексом. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Проте, ухвала суду не відповідає вказаним нормам, що згідно статті 379 ЦПК України є підставою для скасування ухвали суду, що перешкоджає провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Частиною 1 статті 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Так, повноваження прокуратури регламентовані Конституцією України, Законом України «Про прокуратуру», а також процесуальним правом.

Зокрема, відповідно до пункту 3 частини 1 статті 131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Європейський суд з прав людини неодноразово звертав увагу на участь прокурора в суді на боці однієї зі сторін як обставину, що може впливати на дотримання принципу рівності сторін. Оскільки прокурор або посадова особа з аналогічними функціями, пропонуючи задовольнити або відхилити … скаргу, стає противником або союзником сторін у справі, його участь може викликати в однієї зі сторін відчуття нерівності (рішення у справі "Ф. В. проти Франції" (F. W. v. France) від 31.03.2005, заява № 61517/00, пункт 27).

Водночас ЄСПЛ звертав увагу, також, на категорії справ, у яких підтримка прокурора не порушує справедливого балансу. Так, у справі "Менчинська проти Російської Федерації" (рішення від 15.01.2009, заява № 42454/02, пункт 35 ЄСПЛ висловив таку позицію (у неофіційному перекладі): "Сторонами цивільного провадження виступають позивач і відповідач, яким надаються рівні права, в тому числі право на юридичну допомогу. Підтримка, що надається прокуратурою одній зі сторін, може бути виправдана за певних обставин, наприклад, у разі захисту інтересів незахищених категорій громадян (дітей, осіб з обмеженими можливостями та інших категорій), які, ймовірно, не в змозі самостійно захищати свої інтереси, або в тих випадках, коли відповідне правопорушення зачіпає інтереси значного числа громадян, або у випадках, коли потрібно захистити інтереси держави".

При цьому ЄСПЛ уникає абстрактного підходу до розгляду питання про участь прокурора у цивільному провадженні. Розглядаючи кожен випадок окремо, суд вирішує наскільки участь прокурора у розгляді справи відповідала принципу рівноправності сторін.

У Рекомендаціях Парламентської Асамблеї Ради Європи від 27.05.2003 № 1604 (2003) "Про роль прокуратури в демократичному суспільстві, заснованому на верховенстві закону" щодо функцій органів прокуратури, які не стосуються сфери кримінального права, передбачено важливість забезпечення обмеження повноважень і функцій прокурорів сферою переслідування осіб, винних у скоєнні кримінальних правопорушень, і вирішення загальних завдань щодо захисту інтересів держави через систему здійснення кримінального правосуддя, водночас для виконання будь-яких інших функцій має бути засновано окремі, належним чином розміщені та ефективні органи.

Зважаючи на викладене, з урахуванням ролі прокуратури у демократичному суспільстві та необхідності дотримання справедливого балансу у питанні рівноправності сторін судового провадження зміст пункту 3 частини 1 статті 131-1 Конституції України щодо підстав представництва прокурора інтересів держави в судах не може тлумачитися розширено.

Отже, прокурор може представляти інтереси держави в суді у виключних випадках, які прямо передбачені законом. Розширене тлумачення випадків (підстав) для представництва прокурором інтересів держави в суді не відповідає принципу змагальності, який є однією із засад правосуддя (пункт 3 частини 2 статті 129 Конституції України).

Для представництва у суді інтересів держави прокурор за законом має визначити та описати не просто передумови спору, який потребує судового вирішення, а й відокремити ті ознаки, за якими його можна вважати винятком, повинен зазначити, що відбулося порушення або є загроза порушення економічних, політичних та інших державних інтересів внаслідок протиправних дій (бездіяльності) фізичних або юридичних осіб, що вчиняються у відносинах між ними або з державою.

Згідно ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті.

Не допускається здійснення прокурором представництва в суді інтересів держави в особі державних компаній, а також у правовідносинах, пов`язаних із виборчим процесом, проведенням референдумів, діяльністю Верховної Ради України, Президента України, створенням та діяльністю засобів масової інформації, а також політичних партій, релігійних організацій, організацій, що здійснюють професійне самоврядування, та інших громадських об`єднань. Представництво в суді інтересів держави в особі Кабінету Міністрів України та Національного банку України може здійснюватися прокурором Генеральної прокуратури України або регіональної прокуратури виключно за письмовою вказівкою чи наказом Генерального прокурора або його першого заступника чи заступника відповідно до компетенції.

За змістом ч.ч. 3-5 ст. 56 ЦПК України, у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.

Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 185 цього Кодексу.

У разі відкриття провадження за позовною заявою особи, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб (крім прокурора), особа, в чиїх інтересах подано позов, набуває статусу позивача.

У разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі прокурор набуває статусу позивача.

Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що звертаючись до суду з даним позовом, прокурор у повному обсязі виконав вимоги зазначених вище норм матеріального і процесуального права.

Так, у позовній заяві, прокурор посилався на те, що Державна служба України з питань геодезії, картографії та кадастру (Держгеокадастр), відповідно до покладених на неї завдань забезпечує реалізацію державної політики у сфері нагляду в агропромисловому комплексі.

Положенням про Головне управління Держгеокадастру в області від 03.02.2015 №14 не передбачено, що Держгеокадастр та його територіальні органи наділені повноваженнями щодо звернення до суду.

Таким чином, у зв`язку із відсутністю повноважень щодо звернення до суду у контролюючого органу, прокурор правомірно звернувся до суду з вказаним позовом.

За обставинами даної справи, суд першої інстанції вивчивши зміст позовної заяви та обґрунтування прокуратури, щодо наявності підстав для їх участі в даній справі 13 березня 2019 року відкрив провадження в даній справі.

В подальшому, справа перебувала у провадженні суду до 12 серпня 2019 року, коли судом була постановлена оскаржувана ухвала про залишення позову без розгляду.

Слід зазначити, що суд, в порушення вимог ст. 185 ЦПК України не надавав прокурору строку для усунення недоліків з приводу не подання прокуратурою доказів щодо повідомлення органу, який вчиняє бездіяльність та не звертається до суду в інтересах держави, відкривши провадження, надав прокуратурі законні сподівання, що позов буде розглядатись та під час його розгляду будуть з`ясовані обставини, щодо виконання прокуратурою вимог Закону з приводу повідомлення органу державної влади, який вчиняє бездіяльність та не звертається до суду за захистом інтересів держави, які були порушені.

У частині 4 статті 23 Закону України «Про прокуратуру» наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб`єктом владних повноважень.

Велика Палата Верховного Суду, розглядаючи справу №183/1617/16, у постанові від 14 листопада 2018 року зазначила, що прокуратура має право на звернення до суду в інтересах держави, у разі попереднього повідомлення прокурором органу державної влади, який не належним чином здійснює захист державних інтересів в межах своїх повноважень, про намір звернутися до суду в інтересах держави в особі такого органу, та якщо відповідна установа не заперечує проти таких дій прокурора і підтримує позов.

На виконання вимог ч. 4 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурором листом 26.12.2018 р. (копія з квитанцією, про відправку якого додається до апеляційної скарги) попередньо, до звернення до суду, повідомлено територіальну громаду м. Вишгород Київської області (т.1, а.с. 88) про звернення до суду із зазначеною позовною заявою.

Згідно правового висновку Великої Палати Верховного Суду у справі № 920/447/18 щодо представництва прокурором інтересів держави прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній заяві обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також, зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

За змістом абзаців першого та другого частини третьої статті 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті.

Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, самостійно визначає в чому полягає порушення інтересів держави та обґрунтовує наявність підстав для здійснення представництва інтересів держави в суді. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що прокуратура у повному обсязі виконала вимоги чинного процесуального законодавства, зокрема, ст. 56 ЦПК України, зазначивши орган уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, а також обґрунтувавши, в чому саме полягає порушення інтересів держави, та довівши необхідність звернення до суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Колегія суддів вважає, що ухвала про залишення позову без розгляду судом першої інстанції постановлена з порушенням норм процесуального права, є необґрунтованою, постановлена на не повно з`ясованих обставинах справи, а тому підлягає скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Згідно п. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки апеляційний суд не змінює рішення та не ухвалює нове, тому вважає, що питання про розподіл судових витрат має бути вирішено судом під час прийняття рішення по суті справи.

Керуючись статтями 367, 374, 379, 381-383 ЦПК України, Київський апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу прокурора Київської області на ухвалу Вишгородського районного суду Київської області від 12 серпня 2019 року задовольнити.

Ухвалу Вишгородського районного суду Київської області від 12 серпня 2019 року скасувати, направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Головуючий: Р.В. Березовенко

Судді: С.В. Лівінський

Є.М. Суханова