ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2360/19 Справа № 200/5595/17 Суддя у 1-й інстанції - Басова Н. В. Суддя у 2-й інстанції - Деркач Н. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 березня 2019 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Деркач Н.М.,

суддів: Каратаєвої Л.О., Ткаченко І.Ю.,

при секретарі Лященко С.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 08 жовтня 2018 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Дніпропетровської міської ради, Комунального підприємства «Міськавтопарк» Дніпропетровської міської ради про визнання незаконними і скасування рішень та свідоцтва про реєстрацію майданчика для паркування транспортних засобів , -

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Дніпропетровської міської ради, КП «Міськавтопарк» Дніпропетровської міськради про визнання незаконними і скасування рішень та свідоцтва про реєстрацію майданчика для паркування транспортних засобів.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначив, що 27.09.2016 року на підставі договору дарування нежитлового приміщення він набув від ОСОБА_2 право власності на нежитлове приміщення площею 150,0 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1. При цьому, до укладення договору дарування 16.06.2005 року ОСОБА_2 уклала з Дніпропетровською міськрадою договір оренди землі, в оренду передавалась земельна ділянка площею 0,1947 га по фактичному розміщенню тимчасової автостоянки. 19.10.2010 року між ОСОБА_2 та Дніпропетровською міськрадою було підписано додатковий договір до договору оренди землі, яким сторони погодили продовження до 21.09.2015 року терміну дії договору оренди землі від 16.06.2005 року. 24.10.2016 року позивач звернувся до Дніпропетровської міськради з заявою щодо укладення договору оренди з огляду на перехід до нього права власності на нежитлові приміщення за адресою: АДРЕСА_1. Однак, з 18.10.2016 року представники КП «Міськавтопарк» Дніпропетровської міськради фактично не пускають позивача на зазначену територію, чим порушують його право власності та користування земельною ділянкою.

02.02.2011 року Дніпропетровська міська рада прийняла рішення № 39/8 «Про затвердження Правил паркування транспортних засобів у м. Дніпропетровську», яким вирішено затвердити Правила паркування транспортних засобів у м. Дніпропетровську.

12.07.2016 року Дніпропетровською міською радою прийнято рішення № 267 «Про внесення змін до рішення виконкому Дніпропетровської міської ради від 17.12.2014 року № 770 «Про затвердження Переліку спеціальних земельних ділянок, відведених для організації та провадження діяльності із забезпечення паркування транспортних засобів у м. Дніпропетровську», у переліку під п. 225 Розділу ІІ «Спеціально обладнані майданчики» міститься і автостоянка, яка належить позивачу.

10.08.2016 року відбулось засідання конкурсної комісії з визначення балансоутримувачів майданчиків для паркування транспортних засобів, які перебувають у комунальній власності, на якому переможцем конкурсу визначено КП «Міськавтопарк» Дніпропетровської міськради. Відповідно до витягу з протоколу № 23 засідання постійної комісії з питань транспорту, зв'язку та екології від 14.09.2016 року № 04/09-ТР, комісія рекомендувала Департаменту транспорту та зв'язку Дніпропетровської міської ради надати дозвіл здійснювати забезпечення паркування транспортних засобів КП «Міськавтопарк» на майданчиках для паркування за адресами, в т.ч.: АДРЕСА_1, КП «Міськавтопарк» було видано свідоцтво про реєстрацію майданчика для паркування транспортних засобів у м. Дніпрі.

Вказаним свідоцтвом КП «Міськавтопарк» було передано майданчик для паркування, який фактично розташований за адресою нерухомого майна, належного позивачу, при чому на вказаній земельній ділянці відсутні жодні позначення або розмітка, які б дозволили ідентифікувати відповідну площу як майданчик для паркування.

Позивач зазначив, що рішення виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради № 267 від 12.07.2016 року та рішення постійної комісії з питань транспорту, зв'язку та екології, затверджене протоколом № 23 від 14.09.2016 року, були прийняті з порушенням вимог чинного законодавства та є незаконними в частині включення майданчика, що розташований на місці автостоянки позивача, у перелік спеціальних ділянок для паркування та передання їх на баланс КП «Міськавтопарк».

На підставі наведеного ОСОБА_1 просив суд:

- визнати незаконним та скасувати рішення виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради № 267 від 12.07.2016 року «Про внесення змін до рішення виконкому Дніпропетровської міської ради від 17.12.2014 року № 770 «Про затвердження Переліку спеціальних земельних ділянок, відведених для організації та провадження діяльності із забезпечення паркування транспортних засобів у м. Дніпропетровську» в частині затвердження у Переліку спеціальних земельних ділянок, відведених для організації та провадження діяльності із забезпечення паркування транспортних засобів у м. Дніпропетровську у п. 225 Розділу ІІ «Спеціально обладнані майданчики» майданчика для паркування, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 загальною площею 402,5 кв.м.;

- визнати незаконним та скасувати рішення постійної комісії з питань транспорту, зв'язку та екології, затверджене Протоколом № 23 від 14.09.2016 року в частині рекомендації Департаменту транспорту та зв'язку Дніпропетровської міської ради надати дозвіл здійснювати забезпечення паркування транспортних засобів КП «Міськавтопарк» на майданчиках для паркування за адресами, в т.ч.: АДРЕСА_1 з режимом роботи 20.00 - 08.00 щоденно (площа для паркування - 402,5 кв.м., кількість місць для паркування - 35);

- визнати незаконним та скасувати свідоцтво про реєстрацію серії НОМЕР_1 майданчика для паркування транспортних засобів у м. Дніпрі, виданого КП «Міськавтопарк» Дніпропетровської міської ради.

26.07.2018 року ОСОБА_1 надав суду уточнену позовну заяву, в якій просив суд скасувати рішення Дніпропетровської міської ради № 587 від 30.11.2016 року, скасувати договір № 399 від 01.11.2017 року та акт приймання - передачі, визнати незаконним та скасувати рішення постійної комісії з питань транспорту, визнати незаконним та скасувати свідоцтво про реєстрацію майданчика для паркування транспортних засобів.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 07.08.2018 року відмовлено у прийнятті уточненої позовної заяви ОСОБА_1 до Дніпропетровської міської ради, Комунального підприємства «Міськавтопарк» про скасування рішення Дніпропетровської міської ради № 587 від 30.11.2016 року, скасування договору № 399 від 01.11.2017 року та акту приймання - передачі, визнання незаконним та скасування рішення постійної комісії з питань транспорту, визнання незаконним та скасування свідоцтва про реєстрацію майданчика для паркування транспортних засобів та роз'яснено позивачу право подати позовну заяву на загальних підставах.

Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 08 жовтня 2018 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням суду, позивач звернувся з апеляційною скаргою, у якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення його уточнених позовних вимог. Апеляційна скарга мотивована тим, що судом при ухваленні рішення не з"ясовано, чи мав відповідач право на розпорядження "майданчиком", чи є чинним договір про його передачу іншим особам, наявність нерухомого майна на земельній ділянці та її належність, а також у чиєму фактичному володінні знаходиться стоянка.

Згідно з частиною 3 статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з положенням частини 2 статті 374 ЦПК України підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд переглядає справу за наявними і ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 16.06.2005 року між ОСОБА_2 та Дніпропетровською міською радою було укладено договір оренди землі, відповідно до якого в оренду передавалась земельна ділянка площею 0,1947 га за адресою: АДРЕСА_1 за кадастровим номером :08:781:0025 з цільовим використанням земельної ділянки за цим договором (УКЦВЗ) 1.11.6 (інша комерційна діяльність) (а.с. 7).

19.10.2010 року між ОСОБА_2 та Дніпропетровською міською радою було підписано додатковий договір до договору оренди землі, яким сторони погодили продовження до 21.09.2015 року терміну дії договору оренди землі від 16.06.2005 року (а.с. 8).

02.02.2011 року Дніпропетровська міська рада прийняла рішення № 39/8 «Про затвердження Правил паркування транспортних засобів у м. Дніпропетровську», яким зобов'язано, зокрема, Департамент транспорту та зв'язку Дніпропетровської міської ради: здійснити комплексну інвентаризацію майданчиків для паркування транспортних засобів на вулицях і дорогах міста Дніпропетровська та забезпечити координацію та погодження робіт щодо визначення земельних ділянок, які відводяться для організації та провадження діяльності із забезпечення паркування транспортних засобів.

12.07.2016 року Дніпропетровською міською радою прийнято рішення № 267 «Про внесення змін до рішення виконкому Дніпропетровської міської ради від 17.12.2014 року № 770 «Про затвердження Переліку спеціальних земельних ділянок, відведених для організації та провадження діяльності із забезпечення паркування транспортних засобів у м. Дніпропетровську», у переліку під п. 225 Розділу ІІ «Спеціально обладнані майданчики» міститься автостоянка за адресою: АДРЕСА_1 площею 402,5 кв.м., режим роботи: 20.00 - 8.00 щоденно (а.с. 17-18).

27 вересня 2016 року між ОСОБА_2 та позивачем ОСОБА_1 був укладений договір дарування, згідно якого позивач став власником нежитлового приміщення площею 150,0 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 6). На підставі договору купівлі-продажу Ѕ частки нежитлового приміщення від 07.09.2017 року, Ѕ частина вказаного нежитлового приміщення була відчужена ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 (а.с.179)

10.08.2016 року відбулось засідання конкурсної комісії з визначення балансоутримувачів майданчиків для паркування транспортних засобів, які перебувають у комунальній власності, на якому переможцем конкурсу визначено КП «Міськавтопарк» Дніпропетровської міської ради (а.с. 19-20).

Відповідно до витягу з протоколу № 23 засідання постійної комісії з питань транспорту, зв'язку та екології Дніпропетровської міської ради від 14.09.2016 року, комісія рекомендувала Департаменту транспорту та зв'язку Дніпропетровської міської ради надати дозвіл здійснювати забезпечення паркування транспортних засобів КП «Міськавтопарк» Дніпропетровської міської ради на майданчиках для паркування за адресами, в т.ч.: АДРЕСА_1 (а.с. 22-23).

КП «Міськавтопарк» Дніпропетровської міської ради було видане свідоцтво про реєстрацію серії НОМЕР_1 майданчика для паркування транспортних засобів у м. Дніпрі за адресою: вул. Савкіна в районі буд. 8Д (а.с. 24).

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 посилався на те, що йому на підставі договору дарування від 27.09.2016 року належить нежитлове приміщення, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 Вказане нерухоме майно, як і колишнім власником, використовується позивачем як автостоянка, тому рішення виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради № 267 від 12.07.2016 року «Про внесення змін до рішення виконкому Дніпропетровської міської ради від 17.12.2014 року № 770 «Про затвердження Переліку спеціальних земельних ділянок, відведених для організації та провадження діяльності із забезпечення паркування транспортних засобів у м. Дніпропетровську» в частині затвердження у Переліку спеціальних земельних ділянок, відведених для організації та провадження діяльності із забезпечення паркування транспортних засобів у м. Дніпропетровську у п. 225 Розділу ІІ «Спеціально обладнані майданчики» майданчика для паркування, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 загальною площею 402,5 кв.м., рішення постійної комісії з питань транспорту, зв'язку та екології, затверджене Протоколом № 23 від 14.09.2016 року в частині рекомендації Департаменту транспорту та зв'язку Дніпропетровської міської ради надати дозвіл здійснювати забезпечення паркування транспортних засобів КП «Міськавтопарк» на майданчиках для паркування за адресами, в т.ч.: АДРЕСА_1 з режимом роботи 20.00 - 08.00 щоденно (площа для паркування - 402,5 кв.м., кількість місць для паркування - 35) та свідоцтво про реєстрацію серію НОМЕР_1 майданчика для паркування транспортних засобів у м. Дніпрі, виданого КП «Міськавтопарк» Дніпропетровської міської ради, порушує його права як власника нерухомого майна.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що рішення виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради від 12.07.2016 року № 267 втратило чинність на підставі рішення виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради від 30.11.2016 року № 587, протокол № 23 засідання постійної комісії з питань транспорту, зв'язку та екології Дніпропетровської міської ради від 14.09.2016 року та свідоцтво також втратили чинність та скасовані у зв'язку з втратою чинності рішенням виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради від є 12.07.2016 року № 267.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем ОСОБА_1 пред"явлено позовні вимоги про визнання незаконними рішення виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради № 267 від 12.07.2016 року «Про внесення змін до рішення виконкому Дніпропетровської міської ради від 17.12.2014 року № 770 «Про затвердження Переліку спеціальних земельних ділянок, відведених для організації та провадження діяльності із забезпечення паркування транспортних засобів у м. Дніпропетровську» в частині затвердження у Переліку спеціальних земельних ділянок, відведених для організації та провадження діяльності із забезпечення паркування транспортних засобів у м. Дніпропетровську у п. 225 Розділу ІІ «Спеціально обладнані майданчики» майданчика для паркування, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 загальною площею 402,5 кв.м., рішення постійної комісії з питань транспорту, зв'язку та екології, затверджене Протоколом № 23 від 14.09.2016 року в частині рекомендації Департаменту транспорту та зв'язку Дніпропетровської міської ради надати дозвіл здійснювати забезпечення паркування транспортних засобів КП «Міськавтопарк» на майданчиках для паркування за адресами, в т.ч.: АДРЕСА_1 з режимом роботи 20.00 - 08.00 щоденно (площа для паркування - 402,5 кв.м., кількість місць для паркування - 35) та свідоцтво про реєстрацію серію НОМЕР_1 майданчика для паркування транспортних засобів у м. Дніпрі, виданого КП «Міськавтопарк» Дніпропетровської міської ради.

Однак, відповідно до рішення виконавчого комітету Дніпровської міської ради №587 від 30.11.2016 року визнано таким, що втратило чинність, серед іншого, рішення виконавчого комітету №267 від 12.07.2016 року «Про внесення змін до рішення виконкому Дніпропетровської міської ради від 17.12.2014 року № 770 «Про затвердження Переліку спеціальних земельних ділянок, відведених для організації та провадження діяльності із забезпечення паркування транспортних засобів у м. Дніпропетровську». (а.с.75)

Оскільки рішення постійної комісії з питань транспорту, зв'язку та екології, затверджене Протоколом № 23 від 14.09.2016 року, в частині рекомендації Департаменту транспорту та зв'язку Дніпропетровської міської ради надати дозвіл здійснювати забезпечення паркування транспортних засобів КП «Міськавтопарк» на майданчиках для паркування за адресами, в т.ч.: АДРЕСА_1 з режимом роботи 20.00 - 08.00 щоденно (площа для паркування - 402,5 кв.м., кількість місць для паркування - 35) та свідоцтво про реєстрацію серії НОМЕР_1 майданчика для паркування транспортних засобів у м. Дніпрі, виданого КП «Міськавтопарк» Дніпропетровської міської ради були видані на підставі рішення виконавчого комітету №267 від 12.07.2016 року, то у зв"язку з втратою його чинності на підставі рішення виконавчого комітету Дніпровської міської ради №587 від 30.11.2016 року, вони також втратили свою чинність.

На підставі наведених обставин колегія суддів вважає висновок суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 правильним, законним та обгрунтованим.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом при ухваленні рішення не з"ясовано чи мав відповідач право на розпорядження "майданчиком", чи є чинним договір про його передачу іншим особам, наявність нерухомого майна на земельній ділянці та її належність, а також у чиєму фактичному володінні знаходиться стоянка, не мають правового значення для вирішення спору по суті з огляду на предмет позовних вимог.

При цьому, апеляційний суд звертає увагу апелянта на те що не можуть бути задоволені його доводи в апеляційній скарзі ухвалити судове рішення по суті його уточнених позовних вимог, оскільки ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 07.08.2018 року обгрунтовано відмовлено у прийнятті уточненої позовної заяви ОСОБА_1 до Дніпропетровської міської ради, Комунального підприємства «Міськавтопарк» про скасування рішення Дніпропетровської міської ради № 587 від 30.11.2016 року, скасування договору № 399 від 01.11.2017 року та акту приймання - передачі, визнання незаконним та скасування рішення постійної комісії з питань транспорту, визнання незаконним та скасування свідоцтва про реєстрацію майданчика для паркування транспортних засобів та роз'яснено позивачу право подати позовну заяву на загальних підставах.

Колегія суддів погоджується з такою ухвалою суду першої інстанції, оскільки вона постановлена з урахуванням положень ст.49 ЦПК України, якими передбачено, що позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження. До закінчення підготовчого засідання позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви.

Зазначена ухвала Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 07.08.2018 року про відмову у прийнятті уточненої позовної заяви ОСОБА_1 не перешкоджає йому звернутися до суду з новим відповідним позовом.

Відповідно до частини 1 статті 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З урахуванням наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що, з'ясувавши в достатньо повному об'ємі права та обов'язки сторін, обставини справи, перевіривши доводи та давши їм правову оцінку, суд першої інстанції ухвалив рішення, що відповідає вимогам закону. Висновки суду достатньо обґрунтовані і підтверджені наявними в мате

ріалах справи письмовими доказами.

Згідно статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене та конкретні обставини справи, судове рішення відповідає вимогам норм матеріального і процесуального права і тому, колегія апеляційного суду вважає, що правових підстав для його скасування немає, доводи апеляційної скарги підлягають залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - залишенню без змін.

Наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків місцевого суду, зводяться до переоцінки доказів і незгоди із висновками суду щодо обставин справи.

Керуючись ст.ст.259, 367, 369, 374, 375,381-384 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 08 жовтня 2018 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: Н.М. Деркач

Судді: І.Ю.Ткаченко

Л.О.Каратаєва