П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 січня 2019 року м. Київ

Справа № 22-1637 Головуючий у1-й інстанції - Остапчук Т. В.

Унікальний №757/40017/17-ц Доповідач - Пікуль А. А.

Київський апеляційний суд. Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ у складі:

головуючого Пікуль А. А.

суддів Гаращенка Д. Р.

НевідомоїТ. О.

за участю секретаря Пузикової В. В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4, Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" на рішення Печерського районного суду міста Києва від 10 липня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" про повернення банківського вкладу,-

у с т а н о в и л а:

У липні 2017 року ОСОБА_4 пред'явила в суд позов до ПАТ КБ "ПриватБанк" про повернення банківського вкладу.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що у період з 24 липня 2010 року по 29 листопада 2013 між ОСОБА_4 та ПАТ КБ "ПриватБанк" були укладені п'ять договорів банківського строкового вкладу (депозит) у національній та іноземній валюті, а саме: 26 липня 2010 року договір SАМDN 7934 (вклад "Пенсійний накопичувальний") в гривнях; 26 липня 2010 року договір SАМDN 7925 (вклад "Скарбничка") в доларах США; 21 грудня 2011 року договір SАМDN 2939 (вклад "Скарбничка") в гривнях; 21 грудня 2011 року договір SАМDN 3189 ("Приват-вклад") в гривнях; 29 листопада 2013 року договір SАМDNWFD 300 (вклад "Стандарт") в гривнях. Термін дії за зазначеними договорами закінчився, проте відповідач відмовляється в добровільному порядку виконувати умови договорів і повертати належні кошти і відсотки за користування ними.

З урахуванням уточнення позовних вимог позивач просила: зобов'язати ПАТ КБ "ПриватБанк" виплатити через касу банку суму вкладу за договором SАМDN 7934 (вклад "Пенсійний накопичувальний") від 26 липня 2010 року в розмірі 80 583 грн 64 коп., у тому числі суму вкладу з нарахованими відсотками 49 702 грн 07 коп., інфляційні витрати у розмірі 27 069 грн 27 коп., 3% річних в сумі 3 812 грн 31 коп.;

зобов'язати ПАТ КБ "ПриватБанк" виплатити через касу банку суму вкладу за договором SАМDN 7925 (вклад "Скарбничка") від 26 липня 2010 року з відсотками в розмірі 3 346, 55 доларів США , 3% річних в розмірі 8 517 грн 64 коп.;

зобов'язати ПАТ КБ "ПриватБанк" виплатити через касу банку суму вкладу за договором SАМDN 2939 (вклад "Скарбничка") від 21 грудня 2011 року у розмірі 21 782 грн 84 коп., у тому числі: суму вкладу з нарахованими на нього відсотками у розмірі 14 049 грн. 50 коп.; інфляційні втрати у розмірі 6 739 грн 69 коп.; 3% річних за прострочену суму боргу у розмірі 993 грн 65 коп.;

зобов'язати ПАТ КБ "ПриватБанк" виплатити через касу банку суму вкладу за договором SАМDN 3189 ("Приват-вклад") від 21 грудня 2011 року у розмірі 2 765 грн 52 коп., у тому числі: суму вкладу з нарахованими на нього відсотками у розмірі 1 688 грн 06 коп.; інфляційні втрати у розмірі 943 грн 03 коп.; 3% річних за прострочену суму боргу у розмірі 134 грн. 43 коп.;

зобов'язати ПАТ КБ "ПриватБанк" виплатити через касу банку суму вкладу за договором SАМDNWFD 300 (вклад "Стандарт") від 29 листопада 2013 року у розмірі 19 454 грн 14 коп., у тому числі: суму вкладу з нарахованими на нього відсотками у розмірі 12 700 грн. 28 коп.; інфляційні втрати у розмірі 5 889 грн 06 коп.; 3% річних за прострочену суму боргу у розмірі 864 грн 79 коп.

Крім того позивач просила стягнути витрати на правову допомогу у розмірі 9860 грн 63 коп., а також транспортні витрати, добові витрати, компенсацію за відрив від звичайних занять у розмірі 30 106 грн 91 коп.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 10 липня 2018 року позовні вимоги задоволені частково.

Суд стягнув з ПАТ КБ "ПриватБанк" на користь ОСОБА_4: суму вкладу за договором SАМDN 7934 (вклад "Пенсійний накопичувальний") від 26 липня 2010 року з нарахованим відсотками у розмірі 49 702 грн. 06 коп., інфляційні витрати у розмірі 27 069 грн 26 коп., 3% річних в сумі 3 812 грн 30 коп.;

суму вкладу за договором SАМDN 7925 (вклад "Скарбничка") від 26 липня 2010 року з відсотками у розмірі 3 346, 54 доларів США , 3% річних в розмірі 8 517 грн 64 коп.;

суму вкладу за договором SАМDN 2939 (вклад "Скарбничка") від 21 грудня 2011 року з нарахованими відсотками у розмірі 14 049 грн 49 коп., інфляційні втрати у розмірі 6 739 грн 6891 коп., 3% річних у розмірі 993 грн 65 коп.

суму вкладу за договором SАМDN 3189 ("Приват-вклад") від 21 грудня 2011 року з нарахованими відсотками у розмірі 1 688 грн 06 коп., інфляційні втрати у розмірі 943 грн 03 коп., 3% річних у розмірі 134 грн 42 коп.;

суму вкладу за договором SАМDNWFD 300 (вклад "Стандарт") від 29 листопада 2013 року з нарахованими відсотками у розмірі 12 700 грн 28 коп., інфляційні втрати у розмірі 5 889 грн 06 коп., 3% річних у розмірі 864 грн 79 коп.

Суд відмовив у задоволенні вимог про стягнення витрат на правову допомогу у розмірі 9860 грн 63 коп., а також транспортних витрат, добових витрат, компенсації за відрив від звичайних занять у розмірі 30 106 грн. 91 коп.

Суд стягнув з ПАТ КБ "ПриватБанк" у дохід держави судовий збір у розмірі 8 000 грн.

Рішення суду першої інстанції оскаржується обома сторонами.

Не погодившись з рішенням суду в частині вирішення питання розподілу судових витрат, ОСОБА_4 через свого представника, адвоката ОСОБА_3, подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права, що призвело до постановлення незаконного та необґрунтованого рішення, просить рішення суду в цій частині скасувати та ухвалити нове рішення, яким стягнути з відповідача на користь позивача витрати на правову допомогу у розмірі 9 860 грн. 63 коп., інші витрати, пов'язані з розглядом справи, у розмірі 30 106 грн. 91 коп. В частині вирішення спору по суті рішення позивачем не оскаржується (т.2, а.с.177-180).

Не погодившись з рішенням суду в частині задоволених позовних вимог, АТ КБ "ПриватБанк", який є правонаступником ПАТ КБ "ПриватБанк", через свого представника, адвоката ОСОБА_5, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до постановлення незаконного та необґрунтованого рішення, просить рішення суду в цій частині скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволені позовних вимог у повному обсязі. В частині відмови у задоволенні вимог про відшкодування витрат, пов'язаних з розглядом справи, рішення суду відповідачем не оскаржується (т.2, а.с.200-207).

У відзиві на апеляційну скаргу позивача представник АТ КБ "ПриватБанк", Листопадова Н. О., заперечувала проти її задоволення та вказала, що рішення Печерського районного суду м. Києва від 10 липня 2018 року в частині розподілу судових витрат є законним і обґрунтованим, ухвалене відповідно до норм матеріального та процесуального права, з урахуванням усіх обставин справи, повним та всебічним дослідженням доказів. зазначила, що позивачем не було надано детального опису обсягу виконаних робіт. Тому просила апеляційну скаргу відхилити та залишити рішення суду першої інстанції у вказаній частині без змін (т.2, а.с.221-222).

У відзиві на апеляційну скаргу відповідача представник ОСОБА_4, адвокат ОСОБА_3, заперечував проти її задоволення та вказав, що доводи апеляційної скарги є необґрунтованими, суперечать обставинам справи та не спростовують висновків районного суду в частині задоволених позовних вимог, а тому просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Печерського районного суду м. Києва від 10 липня 2018 року в частині задоволених позовних вимог залишити без змін. Сторона позивача аргументувала свій відзив детальними розрахунками щодо сум вкладів та відсотків, які підлягають стягненню на користь ОСОБА_4 (т.3, а.с.2-25).

Заслухавши доповідь судді Пікуль А.А., пояснення учасників справи: позивачку та її представника, адвоката ОСОБА_3, які підтримали подану ним апеляційну скаргу та просили суд її задовольнити відмовивши у задоволенні апеляційної скарги відповідача; представника АТ КБ "ПриватБанк", адвоката Кобзар Ю. Б., яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги позивача та просила суд задовольнити апеляційну скаргу відповідача, з'ясувавши обставини справи та обговоривши доводи кожної апеляційної скарги, колегія приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу представника позивача слід задовольнити частково, а скаргу АТ КБ "ПриватБанк" залишити без задоволення з таких підстав.

При ухваленні рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_4 шляхом стягнення з відповідача сум вкладів з нарахованими відсотками, інфляційних втрат та 3% річних районний суд виходив з такого.

Між сторонами укладено 26.07.2010 - договір SАМDN 7934 (вклад «Пенсійний копичувальний») в гривнях. Внесення коштів на особистий рахунок по договору SAMDN7934 (вклад «Пенсійний накопичувальний») підтверджується квитанціями, виданими Приватбанком від 24.07.2010 на суму 1000 UAH, від 26.08.2010 на суму 2000 UAH, від 02.07.2011 на суму 4000 UAH, від 27.08.2011 на суму 2000 UAH, від 14.04.2012 на суму 500 UAH, від 05.06.2012 на суму 1000 UAH, від 30.06.2012 на суму 1000 UAH, від 01.08.2012 на суму 2000 UAH, від 10.09.2012 на суму 500 UAH, від 22.12.2012 на суму 1000 UAH, від 31.01.2013 на суму 500 UAH, від 08.06.2013 на суму 1000 UAH, від13.08.2013 на суму 500 UAH, від 18.11.2013 на суму 1000 UAH, від 25.12.2013 на суму 1000 UAH, від 21.02.2014 на суму 1000 UAH.

Згідно з клієнтською випискою, яка була видана ПАТ КБ «Приватбанк», станом на 25.12.2013 на особовому рахунку знаходились кошти позивача з нарахованими на них відсотками на загальну суму 23 801,74 грн. У виписці відсутні кошти у сумі 1000 грн., які були внесені позивачем 21.02.2014, та відсотки, нараховані на кошти, що були внесені 13.08.2013 (500 грн.); 18.11.2013 (1000 грн.); 25.12.2013 (1000 грн.) та 21.02.2014 (1000 грн.), тому що відповідно до п. 2 договору відсотки нараховуються в кінці строку вкладу, вказаного в п. 1,5, шляхом нарахування їх на суму вкладу.

У липні 2014 року позивач звернулась до ПАТ КБ Приватбанк із заявою про відмову від пролонгації дії Договору SAMDN7934 та виплату грошових коштів за цім договором.

Листом від 24.07.2014 року № 20.1.0.0.0/7-20140723/3383 ПАТ КБ Приватбанк підтвердив отримання звернення ОСОБА_4, але грошові кошти, які були розміщені за депозитним договором SAMDN7934, не повернув.

26 липня 2010 року між сторонами укладено договір SАМDN 7925 (вклад «Скарбничка») - в доларах США. На підтвердження укладення договору Банк видав позивачеві електронну ощадну книжку НОМЕР_4 та відкрив особистий рахунок.

Пунктом 1 Договору SAMDN7925 встановлено, що сума внеску за договором складає 510 USD (П'ятсот десять доларів 0 центів), строк вкладу - 12 місяців (по 26.07.2011) та відсотки по вкладу у розмірі 9 % річних. Пунктом 5 також передбачена зміна відсоткової ставки за вкладом при продовженні строку вкладу на відсоткову ставку, яка діє в Банку для продовжених депозитних вкладів цього найменування на день закінчення попереднього строку вкладу. У відповідності до п. 5 Договору, строк дії вкладу було пролонговано: з 27.07.2011 до 26.07.2012 зі ставкою депозиту 7,5 % річних; з 27.07.2012 до 26.07.2013 зі ставкою депозиту 9,5 % річних; з 27.07.2013 до 26.07.2014. зі ставкою депозиту 8,5 % річних.

Скориставшись своїм правом на збільшення розміру коштів на вкладі, яке : передбачено п. 3 Договору, позивач внесла додаткові кошти на особистий рахунок, якій було відкрито по вкладу, та збільшила суму вкладу.

Внесення коштів на особистий рахунок по договору SAMDN7925 І (вклад «Скарбничка») підтверджується квитанціями, виданими Приватбанком: від 24.07.2010 на суму 510 USD, від 15.09.2010 на суму 350 USD, від 12.04.2011 на суму 1000 USD. Разом сума вкладу (без урахування відсотків) становила 1860 USD.

У липні 2014 року позивач звернулась до ПАТ КБ Приватбанк із заявою про відмову від пролонгації дії Договору SAMDN7925 та виплату грошових коштів за цім договором.

Листом від 24.07.2014 року № 20.1.0.0.0/7-20140723/3383 ПАТ КБ Приватбанк підтвердив отримання звернення ОСОБА_4, але грошові кошти, які були розміщені за депозитним договором SAMDN7925, не повернув.

21 грудня 2011 року між сторонами укладений договір SАМDN 2939 (вклад «Скарбничка») в гривнях. На підтвердження укладення договору Банк видав позивачеві електронну ощадну книжку НОМЕР_2 та відкрив особистий рахунок.

Пунктом 1 Договору SAMDN2939 встановлено, що сума внеску складає 100.00 UAH (Сто гривень), строк вкладу - 367 днів (по 21.12.2012) та відсотки по вкладу у розмірі 16 % річних. Згідно пунктом п'ятим, якщо по закінченні строку вкладу Клієнт не заявив Банку про відмову від продовження строку, вклад вважається автоматично продовженим ще на один строк, вказаний у п.1 договору. Продовження строку може відбуватись неодноразово без явки Клієнта в Банк. Пунктом п'ятим також передбачена зміна відсоткової ставки за вкладом при продовженні строку вкладу на відсоткову ставку, яка діє в Банку для продовжених депозитних вкладів цього найменування на день закінчення попереднього строку вкладу. У відповідності до п. 5 Договору, строк дії вкладу було пролонговано: з 22.12.2012 по 21.12.2013 зі ставкою депозиту 16 % річних; з 22.12.2013 до 21.12.2014 зі ставкою депозиту 16 % річних. Скориставшись своїм правом на збільшення розміру коштів по вкладу, яке передбачено п. 3 Договору, позивач внесла додаткові кошти на особистий рахунок, якій було відкрито по вкладу, та збільшила суму вкладу. Внесення коштів на особистий рахунок по договору SAMDN2939 (вклад «Скарбничка») підтверджується квитанціями, виданими Приватбанком від 21.12.2011 на суму 100 UAH від 14.04.2012 на суму 1000 UAH від 27.04.2012 на суму 1000 UAH від 05.06.2012 на суму 500 UAH від 30.06.2012 на суму 1000 UAH від 31.01.2013 на суму 500 UAH від 08.06.2013 на суму 500 UAH від 03.09.2013 на суму 500 UAH від 18.11.2013 на суму 1000 UAH від 25.12.2013 на суму 400 UAH.

Згідно з клієнтською випискою, яка була видана ПАТ КБ «Приватбанк», станом на 25.12.2013 на особовому рахунку знаходились власні кошти позивача з нарахованими на них відсотками на загальну суму 7633,50 грн. У виписці не відображені відсотки, нараховані на власні кошти позивача, що були внесені Клієнтом 25.12.2013 (400 грн.), тому що відповідно до п. 2 договору відсотки нараховуються в кінці строку вкладу, вказаного в п. 1,5,шляхом нарахування їх на суму вкладу.

У грудні 2014 року позивач звернулась до ПАТ КБ Приватбанк із заявою про відмову від пролонгації дії Договору SAMDN2939 та виплату грошових коштів за цім договором.

Листом від 21 грудня 2014 року № 20.1.0.0.0/7-20141219/391 ПАТ КБ Приватбанк підтвердив отримання звернення ОСОБА_4, але грошові кошти, які були розміщені за депозитним договором SAMDN2939, не повернув.

21 грудня 2011 року між сторонами укладено договір SАМDN 3189 («Приват-вклад») в гривнях. На підтвердження укладення договору Банк видав позивачеві електронну ощадну книжку НОМЕР_3 та відкрив особистий рахунок.

Пунктом 1 Договору SAMDN3189 («Приват-вклад») встановлено, що сума внеску за договором складає 100.00 UAH (Сто гривень), строк вкладу - 367 днів (по 21.12.2012) та відсотки по вкладу у розмірі 8,5 % річних. Згідно з пунктом дев'ятим, якщо по закінченні строку вкладу Клієнт не заявив Банку про відмову від продовження строку, вклад вважається автоматично продовженим ще на один строк, вказаний у п.1 договору. Продовження строку може відбуватись неодноразово без явки Клієнта в Банк. Пунктом 9 також передбачена зміна відсоткової ставки за вкладом при продовженні строку вкладу на відсоткову ставку, яка діє в Банку для продовжених депозитних вкладів цього найменування на день закінчення попереднього строку вкладу. У відповідності до п. 9 Договору, строк дії вкладу було пролонговано: з 22.12.2012 по 21.12.2013 зі ставкою депозиту 8,5 % річних; з 22.12.2013 до 21.12.2014 зі ставкою депозиту 8,5 % річних.

Відповідно до п. 5 Договору, якім передбачено право на збільшення розміру коштів по вкладу, на особистий рахунок були внесені додаткові кошти як власником рахунку - позивачем по справі, так и третіми особами.

Позивач скористалась своїм правом, яке передбачене пунктом 7 договору, та зняла частину коштів з рахунку, які вносились третіми особами. Внесення та зняття коштів з особистого рахунку по договору SAMDN3189 («Приват-вклад») підтверджується клієнтською випискою за договором та квитанціями, виданими Приватбанком від 21.12.2011 на суму 100 UAH (внесення) від 24.12.2011 на суму 900 UAH (внесення) від 20.02.2012 на суму 6 700 UAH (зняття) від 27.04.2012 на суму 2 150 UAH (зняття)від 08.06.2013 на суму 700 UAH (зняття) від 18.11.2013 на суму 2 500 UAH (зняття). Згідно з клієнтською випискою станом на 22.12.2013 на особовому рахунку знаходились власні кошти позивача з нарахованими на них відсотками на загальну суму 1 188,91 грн.

У грудні 2014 року позивач звернулась до ПАТ КБ Приватбанк із заявою про відмову від пролонгації дії Договору SAMDN3189 та виплату грошових коштів за цім договором. Листом від 21.12.2014 року № 20.1.0.0.0/7^20141219/391 ПАТ КБ «Приватбанк» підтвердив отримання звернення ОСОБА_4, але грошові кошти, які були розміщені за депозитним договором SAMDN3189, не повернув 29.11.2013р. між сторонами укладено договір SАМDN 300 (вклад «Стандарт) в гривнях. На підтвердження укладення договору Банк відкрив Клієнту особистий рахунок.

Розділом договору «Данні по вкладу» встановлено, що сума внеску за договором складає 5000.00 UAH (п'ять тисяч гривень), строк вкладу - 366 днів (по 29.11.2014) та відсотки по вкладу у розмірі 18 % річних. Пунктами 6, 7 Договору передбачена пролонгація договору, якщо жодна зі сторін договору не заявила про небажання продовжити дію договору на новий строк. Продовження строку може відбуватись неодноразово без явки Клієнта в Банк. Пунктом 8 передбачена зміна відсоткової ставки за вкладом при продовженні строку вкладу на відсоткову ставку, яка діє в Банку для продовжених депозитних вкладів цього найменування на день закінчення попереднього строку вкладу. Відповідно до п. 1 Договору внесок по вкладу може бути збільшено шляхом внесення коштів на рахунок.

Внесення коштів по договору SAMDNWFD300 підтверджується квитанціями, виданими Приватбанком від 29.11.2013 на суму 5000 UAH від 25.12.2013 на суму 1000 UAH.

У жовтні 2014 року позивач звернулась до ПАТ КБ «Приватбанк» із заявою про відмову від пролонгації дії Договору SAMDNWFD300 та виплату грошових коштів за цим договором. Листом від 22 жовтня 2014 року № 20.1.0.0.0/7-20141021/1725 ПАТ КБ Приватбанк підтвердив отримання звернення ОСОБА_4, але грошові кошти, які були розміщені за депозитним договором SAMDNWFD300, не повернув.

Оскільки публічним акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк» не було виконано грошове зобов'язання по виплаті сум вкладів після звернення з відповідною заявою в 2014 році, остання, в силу положень ст. 625 ЦК України, має право на стягнення суми боргу з урахуванням індексу інфляції по договорам, укладеним у національній валюті, а також трьох процентів річних від простроченої суми.

Відповідачем не надано відповідного розрахунку, заперечуючи позовні вимоги, Тому районний суд погодився з розрахунком відсотків, інфляційних втрат та 3% річних. який був наданий позивачем.

При перевірці указаних висновків районного суду у контексті доводів апеляційної скарги АТ КБ "ПриватБанк" апеляційний суд виходить з наступного.

Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції письмових доказів, обставини, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими при вирішенні позову, є доведеними.

Висновки суду щодо наявності підстав для часткового задоволення позовних вимог ОСОБА_4 шляхом стягнення з відповідача сум вкладів з нарахованими відсотками, інфляційних втрат та 3% річних відповідають обставинам справи та положенням матеріального закону.

Норми матеріального права відповідно до спірних правовідносин застосовані правильно.

Всі висновки суду першої інстанції, мотиви, з яких суд вважав встановленою наявність правових підстав для часткового задоволення заявленого ОСОБА_4 позову, нормативно-правові акти, якими керувався суд при ухваленні рішення, повно та послідовно викладені у мотивувальній частині оскаржуваного рішення (т.2, а.с.168-173).

Обставин, які б дали суду апеляційної інстанції підстави для спростування указаних висновків суду, апеляційна скарга АТ КБ "ПриватБанк" не містить. Під час апеляційного розгляду представник відповідача також не навів таких обставин.

Доводи апеляційної скарги АТ КБ "ПриватБанк" про те, що розрахунок відсотків за користування грошовими коштами по вкладам позивача після закінчення дії договорів повинен проводитись не із ставок за договорами, а за відсотковою ставкою "на вимогу" у розмірі 1,0 % річних, не можуть убути прийняті апеляційним судом у якості підстав для скасування оскаржуваного рішення з огляду на таке.

Закінчення строку дії депозитного договору в разі невиконання зобов'язань не припиняє зобов'язальних правовідносин, а трансформує їх в охоронні, що містять обов'язок відшкодувати заподіяні збитки, встановлені договором чи законом.

При цьому за правилами ст. 1070 ЦК України проценти за користування грошовими коштами, що знаходяться на рахунку клієнта, сплачуються банком у розмірі, встановленому договором, а якщо відповідні умови не встановлені договором, - у розмірі, що звичайно сплачується банком за вкладом на вимогу.

У даному випадку розмір процентів за користування грошовими коштами встановлений договорами, що укладені між сторонами. Позивач завчасно - у період дії договорів, звернулась до АТ КБ "ПриватБанк" із відповідними заявами про відмову від пролонгації дії Договору та виплату грошових коштів за кожним договором у строк, встановлений договором, тобто не достроково.

Кожна із цих поданих ОСОБА_4 заяв отримана АТ КБ "ПриватБанк", однак грошові кошти за вкладами у визначений договорами строк, як того вимагав вкладник відповідно до умов укладених договорів, вкладнику не повернуті.

За таких обставин у суду відсутні підстави для розрахунку відсотків за користування грошовими коштами по вкладам позивача за відсотковою ставкою "на вимогу" у розмірі 1,0 % річних.

Доводи апеляційної скарги відповідача щодо відсутності доказів існування між сторонами договірних правовідносин та зобов'язань АТ КБ "ПриватБанк" за договором від 21 грудня 2011 року SАМDN 3189 («Приват-вклад») у гривнях, оскільки надана позивачем клієнтська виписка не містить повної інформації, а тому є недостовірним доказом, відхиляються апеляційним судом як безпідставні з огляду на таке.

За правилами ст. ст. 76, 95 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для справи. Ці дані встановлюються, зокрема, письмовими доказами. Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

У даному випадку при встановленні факту існування між сторонами договірних правовідносин та зобов'язаньАТ КБ "ПриватБанк" за договором від 21 грудня 2011 року № SАМDN 3189 («Приват-вклад») у гривнях на суму вкладу з нарахованими на нього відсотками в сумі 1 688 грн. 06 коп. районний суд обґрунтовано прийняв у якості письмових доказів наявні у матеріалах справи: копію договору № SАМDN 3189; копії квитанцій про внесення (зняття) грошових коштів за цим договором; копію клієнтської виписки за цим договором; копію заяви ОСОБА_4 від 14.12.2014 до ПАТ КБ "ПриватБанк"; копію листа ПАТ КБ "ПриватБанк" від 21.12.2014; копію електронної ощадної книжки НОМЕР_3 до цього договору; роздруківку укладення по заявці № 989926 від 06.05.2014, отриману позивачем у відділенні ПАТ КБ "ПриватБанк" в смт Чернігівка. Оригінали цих документів оглянуті судом при засвідченні копій.

Доводи апеляційної скарги АТ КБ "ПриватБанк" щодо неправильного визначення судом розміру 3% річних також відхиляються апеляційним судом як безпідставні, оскільки наведені відповідачем у апеляційній скарзі розрахунки спростовуються розрахунком позивача, зробленим на базі тих сум вкладу з відсотками, які підлягали поверненню ОСОБА_4 протягом усього періоду прострочення.

Інших доводів щодо неправильності оскаржуваного рішення апеляційна скарга відповідача не містить.

Враховуючи викладене, апеляційний суд приходить до висновку про те, що при вирішенні спору судом першої інстанції дана належна оцінка доводам сторін у сукупності з наданими сторонами доказами, висновки суду щодо наявності підстав для задоволення позову шляхом стягнення з відповідача сум вкладів з нарахованими відсотками, інфляційних втрат та 3% річних відповідають обставинам справи, доводи, викладені у апеляційній скарзі АТ КБ "ПриватБанк", не спростовують їх, тому підстав для скасування оскаржуваного рішення в цій частині немає.

При вирішенні питання розподілу судових витрат та відшкодування ОСОБА_4 за рахунок відповідача понесених позивачем витрат на правову допомогу, витрат, що пов'язані з явкою до суду у м. Києві, та вчиненням інших дій, необхідних для розгляду справи, районний суд виходив з такого.

Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. За перевіркою матеріалів справи суд знайшов не доведеними та документально не підтвердженими витрати позивача на правову допомогу, оскільки стороною позивача не було надано детального опису робіт, наданих послуг.

Районний суд прийшов до висновку, що вимоги позивача про стягнення витрат на правову допомогу, пов'язаних з розглядом та підготовкою справи, не знайшли підтвердження в судовому засіданні та задоволенню не підлягають.

При перевірці указаних висновків районного суду у контексті доводів апеляційної скарги ОСОБА_4 апеляційний суд виходить з такого.

Виходячи з наявних у розпорядженні районного суду письмових доказів щодо судових витрат позивача, висновки суду щодо підстав для відмови у відшкодуванні ОСОБА_4 за рахунок відповідача понесених позивачем судових витрат не в повній мірі відповідають обставинам справи та положенням процесуального закону.

Відмовляючи у відшкодуванні судових витрат ОСОБА_4, що пов'язані з явкою до суду, районний суд у мотивувальній частині свого рішення не навів жодних мотивів щодо відсутності підстав відшкодування документально підтверджених: витрат ОСОБА_4 на квитки до м. Києва для забезпечення участі в судових засіданнях та вчинення процесуальних дій для забезпечення розгляду справи протягом усього періоду розгляду справи районним судом у загальному розмірі 9 917 грн. 11 коп.; витрат позивача на проживання у м. Києві під час проведення судових засідань та вчинення процесуальних дій для забезпечення розгляду справи у загальному розмірі 5 114 грн. 70 коп., розрахованої у межах граничних розмірів відшкодування компенсації за відрив від звичайних занять у загальному розмірі 3 557 грн. 80 коп., а також поштових витрат позивача, пов'язаних із вчиненням дій, необхідних для розгляду справи у загальному розмірі 382 грн.

Відповідно до положень ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов'язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов'язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду

За правилами ст. 137 ЦПК витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно зі ст. 138 ЦПК витрати, пов'язані з переїздом до іншого населеного пункту сторін та їхніх представників, а також найманням житла, несуть сторони. Стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, та її представникові сплачується іншою стороною компенсація за втрачений заробіток чи відрив від звичайних занять. Компенсація за втрачений заробіток обчислюється пропорційно від розміру середньомісячного заробітку, а компенсація за відрив від звичайних занять - пропорційно від розміру мінімальної заробітної плати. Граничний розмір компенсації за судовим рішенням витрат сторін та їхніх представників, що пов'язані з явкою до суду, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ч.2 ст. 140 ЦПК розмір витрат, пов'язаних з проведенням огляду доказів за місцем їх знаходження, забезпеченням доказів та вчиненням інших дій, пов'язаних з розглядом справи чи підготовкою до її розгляду, встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів.

За правилами ст. 141 ЦПК щодо розподілу судових витрат між сторонами судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У даному випадку витрати ОСОБА_4 на квитки до м. Києва для забезпечення участі в судових засіданнях та вчинення процесуальних дій для забезпечення розгляду справи протягом усього періоду розгляду справи районним судом у загальному розмірі 9 917 грн. 11 коп. документально підтверджуються наявними у матеріалах справи оригіналами проїзних документів (т.2, а.с.124-144).

Витрати позивача на проживання у м. Києві під час проведення судових засідань та вчинення процесуальних дій для забезпечення розгляду справи у загальному розмірі 5 114 грн. 70 коп. також документально підтверджуються оригіналами готельних рахунків та фіскальних чеків про оплату (т.2, а.с.84-123).

Компенсація за відрив від звичайних занять у загальному розмірі 3 557 грн. 80 коп., розрахована позивачем у межах граничних розмірів відшкодування, визначених Постановою КМУ № 590 від 27 квітня 2006 року, з наступними змінами (т.2, а.с.34-41; 63-64; 145-146).

Поштові витрати позивача, пов'язані з вчиненням дій, необхідних для розгляду справи, у загальному розмірі 382 грн. також підтверджені фіскальними чеками.

З огляду на вищенаведені обставини у контексті положень Глави 8 ЦПК України на користь ОСОБА_4 за рахунок відповідача підлягають відшкодуванню витрати, що пов'язані з явкою до суду, та витрати, пов'язані з вчиненням дій, необхідних для розгляду справи, у загальному розмірі 18 971 грн. 61 коп. (9917,11 + 5114,70 + 3557,80 + 382).

Ураховуючи положення ст. 138 ЦПК, підстав для відшкодування ОСОБА_4 розрахованих нею добових у загальному розмірі 11 134 грн. 76 коп. апеляційний суд не вбачає, підстав для застосування Податкового кодексу України при вирішенні цього питання немає.

Апеляційний суд також не вбачає підстав для відшкодування ОСОБА_4 заявлених позивачем як витрати на правову допомогу витрат на оплату послуг фізичної особи-підприємця ОСОБА_8 у розмірі 9 860 грн. 63 коп., з яких 97 грн. 63 коп. - комісія (т.2, а.с.83; отримувач платежу - ФОП ОСОБА_8).

Між позивачем і ОСОБА_8 був укладений не договір про надання правової допомоги, а договір доручення, у якому остання виступила у якості фізичної особи-підприємця (т.1, а.с.216-218). Виконуючи доручення ОСОБА_8 діяла в інтересах позивача на підставі довіреності (т.1, а.с.110).

Водночас матеріали справи не містять жодних доказів, що ОСОБА_8 є адвокатом або іншим фахівцем у галузі права.

Проаналізувавши ці обставини у контексті положень ст. 84 ЦПК України 2004 року та ст. 137 чинного ЦПК України, суд доходить висновку, що означені витрати ОСОБА_4 не можуть бути віднесені до витрат на правову допомогу.

З огляду на викладене, рішення суду першої інстанції в частині вирішення питання розподілу судових витрат, понесених ОСОБА_4, слід скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про стягнення з АТ КБ "ПриватБанк" на користь позивача 18 971 грн. 61 коп. на відшкодування судових витрат.

Керуючись ст. ст. 367-368, 374-376, 381-384 ЦПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Печерського районного суду міста Києва від 10 липня 2018 року в частині вирішення питання розподілу судових витрат скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення.

Стягнути з Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" (; адреса місцезнаходження : 01001, місто Київ, вул. Грушевського, 1д) на користь ОСОБА_4 ( ІПН НОМЕР_1; місце проживання: АДРЕСА_1) 18 971 (вісімнадцять тисяч дев'ятсот сімдесят одну) грн. 61 коп. на відшкодування судових витрат.

В решті рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 25 січня 2019 року.

Головуючий А. А. Пікуль

Судді Д. Р. Гаращенко

Т. О. Невідома