Ухвала

Іменем України

21 січня 2019 року

м. Київ

справа №473/4414/18

провадження №61-482ск19

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати

Касаційного цивільного суду: Висоцької В. С. (суддя-доповідач),

Пророка В. В., Фаловської І. М. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_4 на ухвалу Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 21 листопада 2018 року та постанову Миколаївського апеляційного суду від 21 грудня 2018 року у справі за заявою ОСОБА_5 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4, ОСОБА_6 про визнання частково недійсним договору купівлі-продажу нежитлового приміщення та переведення прав та обов'язків покупця,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2018 року ОСОБА_5 звернувся до суду з позовом до

ОСОБА_4, ОСОБА_7, у якому просила визнати недійсним договір купівлі-продажу 1/2 частки нежитлового приміщення, що знаходиться АДРЕСА_1, укладений

09 жовтня 2018 року між відповідачами ОСОБА_4 та ОСОБА_6, та перевести на нього права та обов'язки покупця за цим договором. Також просив стягнути на його користь судові витрати.

Позовна заява мотивована тим, що 01 липня 2012 року між ОСОБА_8, як орендарем, у простій письмовій формі укладено договір оренди нежитлового приміщення, площею 68 кв. м, що знаходиться в будинку АДРЕСА_1, строком на 35 місяців. Умовами договору передбачено, що у разі неподання сторонами письмового повідомлення про розірвання договору найму за місяць до закінчення дії договору, він є продовженим на той же самий строк та на тих же самих умовах. ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_9 помер. Після його смерті відкрилася спадщина, яку в установленому законом порядку прийняла ОСОБА_6 та 01 жовтня 2018 року отримала свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/2 частку вищевказаного нежитлового приміщення.

У жовтні 2018 року ОСОБА_5 стало відомо, що ОСОБА_6 продала ОСОБА_4 належну їй 1/2 частку нежитлового приміщення у будинку АДРЕСА_1, яка знаходится в оренді у позивача.

Проте, згідно умов договору оренди від 01 липня 2012 року саме

ОСОБА_5, як орендар, має першочергове право на придбання спірного нерухомого майна.

Ухвалою Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області

від 14 листопада 2018 року відкрито провадження у справі.

У листопаді 2018 року ОСОБА_5 звернувся до суду із заявою про вжиття заходів забезпечення позову шляхом встановлення відповідачу ОСОБА_4 обов'язку вчинити дії по розблокуванню (зняття металевого ланцюга) з вхідних дверей у нежитлове приміщення АДРЕСА_1.

Ухвалою Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 21 листопада 2018 року, залишеною без змін постановою апеляційного суду Миколаївської областівід 21 грудня 2018 року заяву ОСОБА_5 про забезпечення позову задоволено.

Зобов'язано ОСОБА_4 розблокувати двері (зняти металевий ціп) до нежитлового приміщення АДРЕСА_1, що перебуває в користуванні позивача ОСОБА_5 на підставі договору оренди нежитлового приміщення від 01 липня 2012 року.

У грудні 2018 року ОСОБА_4 звернулася із касаційною скаргою, у якій просила скасувати зазначені судові рішення та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні заяви про забезпечення позову.

Касаційна скарга мотивована тим, що в заяві про забезпечення позову належним чином не обґрунтовані підстави застосування відповідного заходу забезпечення позову та не зазначено обставин, які свідчать про те, що незастосування цього заходу забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду, а також не надано відповідних доказів. Зазначені обставини також не зазначені в оскаржуваних судових рішеннях.

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду вважає, що підстави для відкриття касаційного провадження відсутні, виходячи з наступного.

Відповідно до частин першої та другої статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

За змістом пункту 6 частини першої статті 150 ЦПК України позов забезпечується, зокрема, зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку.

Згідно з частиною третьою статті 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) з урахуванням доказів, наданих позивачем для підтвердження своїх вимог, має пересвідчитись, зокрема, у тому, що між сторонами дійсно виник спір, існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, що звернулася з такою заявою, заявленим позовним вимогам. При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати безпосередній зв'язок заяви про забезпечення позову з предметом позову, співвідношення заявленій вимозі, необхідність вжиття забезпечувальних заходів їхній меті, щоб вжиті заходи не перешкоджали господарській діяльності юридичної особи. Вирішуючи питання про забезпечення позову, необхідно враховувати інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням заходів забезпечення позову.

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Суди встановили, що матеріально-правова вимога позивача зводиться до визнання недійсним договору купівлі-продажу 1/2 частки нежитлового приміщення, що знаходиться АДРЕСА_1, укладеного 09 жовтня 2018 року між відповідачами ОСОБА_4 та ОСОБА_6, та переведення на позивача права та обов'язки покупця за цим договором. У нежитловому приміщенні знаходиться рухоме майно позивача, яким останній не має можливості користуватися через вищезазначені дії відповідача ОСОБА_4

Встановивши, що між сторонами існує спір з приводу права володіння та користування спірним нежитловим приміщенням та правомірність його набуття відповідачем ОСОБА_4, суд дійшов вірного висновку, що не розблокування відповідачем ОСОБА_4 дверей до спірного нежитлового приміщення може істотно ускладнити поновлення порушених прав позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Задовольняючи заяву про забезпечення позову суди першої та апеляційної інстанцій встановили, що обраний вид забезпечення позову ніяким чином не порушує прав інших учасників процесу та не призведе до втручання у господарську діяльність відповідача ОСОБА_4

За приписами частини другої статті 389 ЦПК України підставами для касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з положеннями пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України суд в порядку, передбаченому частинами четвертою, п'ятою цієї статті, відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою.

Відповідно до пункту 2 частини четвертої статті 394 ЦПК України у справі з ціною позову, що не перевищує п'ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), а також у випадку оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Зі змісту касаційної скарги та оскарженого судового рішення не вбачається неправильного застосування апеляційним судом норм матеріального права, а також порушення норм процесуального права. Правильність застосування норм ЦК України є очевидною.

Згідно з частиною п'ятою статті 394 ЦПК України, у разі якщо суддя-доповідач дійде висновку, що подана касаційна скарга є необґрунтованою, вирішення питання про відкриття провадження здійснюється постійною колегією суддів, до складу якої входить суддя-доповідач. Якщо жоден суддя із складу колегії не дійде висновку про необхідність відкриття касаційного провадження через необґрунтованість скарги, колегія суддів постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження.

Оскільки правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення, тому колегія суддів вважає, що касаційна скарга є необґрунтованою та у відкритті касаційного провадження слід відмовити.

Керуючись пунктом 5 частини другої, частинами четвертою та п'ятою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження у справі за касаційною скаргою ОСОБА_4 на ухвалу Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 21 листопада 2018 року та постанову Миколаївського апеляційного суду від 21 грудня 2018 року у справі за заявою ОСОБА_5 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4, ОСОБА_6 про визнання частково недійсним договору купівлі-продажу нежитлового приміщення та переведення прав та обов'язків покупця, відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В. С. Висоцька

В. В. Пророк

І. М. Фаловська