РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 січня 2019 року

м. Рівне

Справа № 569/7960/18

Провадження № 22-ц/4815/94/19

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Гордійчук С.О.,

суддів: Боймиструк С.В., Бондаренко Н.В.

секретар судового засідання: Тхоревський С.О.

учасники справи:

позивач: Публічне акціонерне товариство комерційний банк "Приватбанк",

відповідач:ОСОБА_1 ,

розглянув в порядку письмового позовного провадження в м. Рівне апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 10 жовтня 2018 року, ухваленого в складі судді Панас О.В., повний текст складено 12.10.2018 року, у справі № 569/7960/18,

в с т а н о в и в :

У квітні 2018 року ПАТ КБ "ПриватБанк" звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором в сумі 45948,72 грн. яка складається з: тіла кредиту - 16447,55 грн.; нарахованих відсотків за користування кредитом - 8684,73 грн., нарахованої пені - 18152,22 грн., а також штрафів: штраф (фіксована частина) - 500,00 грн., штраф (процентна складова) - 2164,22 грн.

В обґрунтування заявлених вимог зазначав, що всупереч умов укладеного кредитного договору від 15.11.2012 року б/н відповідач своїх договірних зобов'язань належним чином не виконував, у зв'язку з чим у нього перед банком виникла заборгованість у визначеному вище розмірі.

Просив суд про задоволення позову.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 10 жовтня 2018 року позов Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" заборгованість за кредитним договором № б/н від 15.11.2012 року у розмірі 5442,68 грн., та судові витрати по сплаті судового збору в сумі 208,71 грн. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Рішення суду в оскаржуваній частині мотивовано тим, що позивач не мав права підвищувати в односторонньому порядку процентну ставку за кредитним договором, укладеним між ним та відповідачем, відповідно нарахування процентів за вказаним договором має здійснюватися виходячи з процентної ставки, яка була визначена на час укладення договору, тобто 30% річних, без стягнення їх у подвійному розмірі на прострочену суму заборгованості.

В апеляційній скарзі ПАТ КБ "Приватбанк", посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить суд скасувати судове рішення в частині зменшення заборгованості за тілом кредиту та відсотками та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення позову. Скаржник вказує, що укладений між сторонами кредитний договір є дійсним, а тому підлягає виконанню.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Статтею 352 ЦПК України передбачено, що підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частин 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким вимогам судове рішення відповідає.

Відповідно до укладеного між ПАТ КБ "Приватбанк" та ОСОБА_1 договору б/н від 15.11.2012 р., ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 5000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Відповідач ОСОБА_1 погодився вважати заяву позичальника разом із запропонованими позивачем Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами Банку - Договором про надання банківських послуг, що підтверджується його підписом (а.с.8-24).

Згідно з ч.1 ст.1054 ЦК за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до положень статей 526,530,610, частини 1 статті 612 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно з частиною 1 статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

За правилами частини 1 статті 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно зі статтею 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Із позовної заяви вбачається, що у зв'язку з порушенням відповідачем зобов'язань за кредитним договором станом на 03.04.2018 року за ним утворилася заборгованість за кредитним договором в сумі 45948,72 грн. яка складається з: тіла кредиту - 16447,55 грн.; нарахованих відсотків за користування кредитом - 8684,73 грн., нарахованої пені - 18152,22 грн., а також штрафів: штраф (фіксована частина) - 500,00 грн., штраф (процентна складова) - 2164,22 грн.

Процентна ставка за договором з 15.11.2012 року по 29.08.2014 року становила 30% річних, з 01.09.2014 року по 31.03.2015 року становила 34.80 % річних, з 01.04.2015 року - 43,20 % річних.

Статтею 536 ЦК України встановлено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом законодавства.

Згідно із частиною першої статті 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором.

Частиною третьою цієї статті визначено, що фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною.

У разі підвищення банком процентної ставки з'ясуванню підлягають визначена договором процедура підвищення процентної ставки (повідомлення позичальника чи підписання додаткової угоди тощо); дії позичальника щодо прийняття пропозиції кредитора тощо.

Таким чином, боржник вважається належно повідомленим про збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом в односторонньому порядку в тому разі, якщо банк не лише відправив на адресу такого боржника листа про зміну умов кредитного договору, а й довів факт його вручення адресатові під розписку.

В даному випадку матеріали справи свідчать про те, що Банком в односторонньому порядку підвищено відсоткову ставку за користування кредитом, оскільки в матеріалах справи відсутні відомості про повідомлення Банком відповідача про підвищення процентної ставки.

Оскільки Банком не було доведено суду збільшення процентної ставки у належний спосіб, то у позові у цій частині судом першої інстанції відмовлено правомірно, виходячи з процентної ставки, яка була узгоджена сторонами при укладанні кредитного договору, тобто 30% річних.

Зазначений висновок суду узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною ним у постанові від 11 жовтня 2017 року у справі № 6-1374цс17.

Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Частиною першою статті 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно з частиною другою статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом не перевірено розрахунок заборгованості не знайшли свого підтвердження, з огляду на таке.

Із наданих розрахунків убачається, що на момент отримання кредиту, позивач відсотки за користування кредитом нараховував виключно на поточне та/або прострочене тіло кредиту, а з вересня 2014 року позивач змінив порядок нарахування відсотків за користування кредитом, зокрема до бази розрахунку включив уже нараховані відсотки та санкції за несвоєчасне виконання зобов'язань.

Виходячи з приписів параграфів 1, 2 глави 71 ЦК України нарахування відсотків здійснюється виключно на поточне та/або прострочене тіло кредиту, тобто на суму кредиту, фактично отриману позичальником. Зокрема, частиною першою статті 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики.

За таких обставин суд першої інстанції, виходячи з умов кредитування, які підписані відповідачем, та відсутності його письмової згоди на збільшення процентної ставки в односторонньому порядку, дійшов правильного висновку, що наведений в розрахунку розмір заборгованості за процентами в сумі 8684,73 грн є неправильним, проценти необхідно нараховувати виключно на тіло кредиту, яке станом на 29.08.2014 року становить 2438,94 грн. і розмір їх заборголваності станом на 03.04.2018 року становить 2268,37 грн.

Крім того, в матеріалах справи відсутні докази збільшення кредитного ліміну в одностороньому порядку з 5000 грн. до 16 447, 55 грн.

Таким чином, враховуючи, наявність такої кількості суперечностей у розрахунку заборгованості, його невідповідності наявним матеріалам справи доказам, відсутності підстав для збільшення тіла кредиту до 16447,55 грн., суд дійшов правильного висновку, що заявлений позивачем розмір заборгованості є недоведеним.

Згідно п. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Звертаючись до суду з відповідним позовом кожна особа має вчиняти кожну дію виважено та розсудливо, оцінюючи власні правові перспективи, виходячи з реалізації таких принципів цивільного судочинства як принципів диспозитивності та змагальності цивільного процесу, надавши суду усі необхідні та достатні докази на обґрунтування власної правової позиції.

Вбачається, що позивач ні суду першої інстанції ні апеляційному суду не надав належного розрахунку заборгованості за тілом кредиту та відсотками.

Разом з тим, позивачем в апеляційній скарзі не наведено мотивів неправильності проведених судом першої інстанції розрахунків та не надано доказів на їх спростування, зокрема уточненого розрахунку заборгованості, при цьому суд враховує, що банк є професійним учасником ринку надання банківських послуг та має бути обачним і розсудливим у ведені своїх справ.

Інших доводів, які б слугували підставою для зміни чи скасування рішення суду апеляційна скарга не містить.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції з достатньою повнотою з'ясував дійсні обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін та дослідив надані сторонами докази, яким дав правильну оцінку, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин та регулюючий їх закон та ухвалив рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування з урахуванням предмету спора та доводів апеляційної скарги немає.

Керуючись ст.ст. 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" залишити без задоволення.

Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 10 жовтня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлений 24 січня 2019 року

Головуючий : Гордійчук С.О.

Судді : Боймиструк С.В.

Бондаренко Н.В.