Постанова

Іменем України

04 грудня 2019 року

м. Київ

справа № 652/203/17

провадження № 61-35329св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Кузнєцова В. О.,

суддів: Жданової В. С., Карпенко С. О., Стрільчука В. А. (суддя-доповідач), Тітова М. Ю.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Апеляційного суду Херсонської області від 10 квітня 2018 року у складі колегії суддів: Майданіка В. В., Кутурланової О. В., Орловської Н. В.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог і судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій.

У квітні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до судуз позовом, який уточнила у процесі розгляду справи, до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів, посилаючись на те, що 01 серпня 2014 року відповідач отримав від неї в борг 9 460 доларів США на строк до 01 серпня 2015 року, про що власноруч написав розписку. ОСОБА_2 не виконав взятих на себе зобов`язань щодо повернення боргу. Враховуючи викладене, ОСОБА_1 просила стягнути з відповідача на свою користь грошові кошти в розмірі 400 343,44 грн, з яких: сума основного боргу - 253 642,07 грн, що станом на 18 квітня 2017 року еквівалентно 9 460 доларам США, проценти на рівні облікової ставки Національного банку України (далі - НБУ) за період з дня надання позики по 18 квітня 2017 року - 133 671,78 грн, що еквівалентно 4 985,51 доларам США, три проценти річних від простроченої суми за період з 02 серпня 2015 року по 18 квітня 2017 року - 13 029,59 грн, що еквівалентно 485,96 доларам США.

Заочним рішенням Високопільського районного суду Херсонської області від 19 червня 2017 року у складі судді Дригваль В. М. позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму основного боргу в розмірі 9 460 доларів США, що за курсом НБУ станом на 18 квітня 2017 року еквівалентно 253 642,07 грн; проценти за користування грошовими коштами на рівні облікової ставки НБУ в розмірі 4 985,51 доларів США, що за курсом НБУ станом на 18 квітня 2017 року еквівалентно 133 671,78 грн; три проценти річних від простроченої суми в розмірі 485,96 доларів США, що за курсом НБУ станом на 18 квітня 2017 року еквівалентно 13 029,59 грн, а всього 14 931,47 доларів США, що еквівалентно 400 343,44 грн. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Рішення місцевого суду мотивоване тим, що між сторонами було укладено договір позики, умови якого відповідачем не виконані, тому стягненню підлягає сума основного боргу, проценти за користування грошовими коштами на рівні облікової ставки НБУ, а також три проценти річних від простроченої суми.

Постановою Апеляційного суду Херсонської області від 10 квітня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково. Заочне рішення Високопільського районного суду Херсонської області від 19 червня 2017 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Судове рішення апеляційного суду мотивоване тим, що з метою забезпечення виконання ухвали цього суду від 08 грудня 2017 року про призначення у справі почеркознавчої експертизи щодо належності відповідачу підпису в розписці, на адресу позивача направлялися листи про необхідність надати оригінал боргового документа. Однак з вини ОСОБА_1 , яка не виконала вказану вимогу, експертиза не була проведена. Повідомлення представника ОСОБА_1 про те, що документи витребовуються ухвалою, а не листом, суд вважав таким, що свідчить про неправильне тлумачення стороною позивача процесуального законодавства. Оскільки ОСОБА_1 не довела належними доказами обставин (передачу відповідачу грошових коштів у позику), на які вона посилалася як на підставу своїх вимог, то в задоволенні позову слід відмовити.

Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги.

У червні 2018 року ОСОБА_1 подала до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просила скасувати постанову Апеляційного суду Херсонської області від 10 квітня 2018 року, а заочне рішення Високопільського районного суду Херсонської області від 19 червня 2017 року залишити в силі.

Касаційна скарга ОСОБА_1 мотивована тим, що в апеляційній скарзі відповідач просив скасувати рішення місцевого суду та направити справу на новий розгляд, посилаючись лише на те, що суд безпідставно розглянув справу без його особистої участі. Не давши будь-якої оцінки вказаним доводам, апеляційний суд призначив судову почеркознавчу експертизу, тобто вийшов за межі апеляційного розгляду справи. При цьому в судовому засіданні, яке відбулося 10 жовтня 2017 року, суд апеляційної інстанції з власної ініціативи оглянув оригінал боргового документа, після чого головуючий запропонував Шарику В. І. провести почеркознавчу експертизу. Таким чином, вказуючи про неможливість збирання доказів з ініціативи суду, апеляційний суд сам проявив таку ініціативу в інтересах відповідача, що є порушенням принципу диспозитивності. На лист суду від 10 січня 2018 року щодо необхідності надати оригінал розписки стороною позивача було повідомлено, що постановою слідчого Слідчого відділення Високопільського відділення поліції Бериславського відділу поліції Головного управління національної поліції в Херсонській області (далі - СВ Високопільського ВП Бериславського ВП ГУНП в Херсонській області) від 11 січня 2018 року вказаний документ було визнано речовим доказом у кримінальному провадженні № 0000304. Однак, незважаючи на вказані обставини, суд визнав ОСОБА_1 винною в тому, що експертиза не була проведена.

Рух справи в суді касаційної інстанції.

Ухвалою Верховного Суду у складі судді Касаційного цивільного суду від 20 червня 2018 року відкрито касаційне провадження у цій справі та витребувано її матеріали з Високопільського районного суду Херсонської області.

10 липня 2018 року справа № 652/203/17 надійшла до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду у складі Касаційного цивільного суду від 21 листопада 2019 року справу призначено до судового розгляду.

Позиція Верховного Суду.

Згідно з частиною третьою статті 3 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права (частина друга статті 389 ЦПК України).

Згідно з частиною першою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

За змістом статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин (стаття 264 ЦПК України).

Відповідно до частини першої статті 367, частини першої статті 368 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Справа розглядається апеляційним судом за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою 1 розділу V ЦПК України.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване судове рішення суду апеляційної інстанції в повній мірі не відповідає.

Згідно зі статтею 1046 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором (частина перша статті 1049 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки НБУ. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Частинами третьою, четвертою статті 545 ЦК України передбачено, що наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. Згідно з нормами статті 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання зобов`язання частково або в повному обсязі. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов`язання. У цьому разі настає прострочення кредитора.

Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.

Зазначений правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду України від 18 березня 2013 року у справі № 6-63цс13 та від 11 листопада 2015 року у справі № 6-1967цс15.

Згідно з частиною першою статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу, тобто суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом.

Судами встановлено, що 01 серпня 2014 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір позики, оформлений розпискою про отримання ОСОБА_2 в борг 9 460 доларів США на строк до 01 серпня 2015 року.

Копія вказаної розписки знаходиться в матеріалах справи, а її оригінал був оглянутий та досліджений апеляційним судом в судовому засіданні, яке відбулося 10 жовтня 2017 року.

Під час апеляційного перегляду справи відповідач заявив клопотання про признання судової почеркознавчої експертизи, пояснивши, що місцевий суд не забезпечив проведення такої експертизи з метою встановлення справжності його підпису та почерку в розписці про взяття в борг у ОСОБА_1 9 460 доларів США.

Ухвалою Апеляційного суду Херсонської області від 08 грудня 2017 року вказане клопотання було задоволено. Призначено у справі судову почеркознавчу експертизу, на вирішення якої поставлено питання: чи вчинено підпис та рукописний текст «Расписка Я, ОСОБА_2 , паспорт НОМЕР_1 выданый Высокопольским РВ УМВД в Херсонской области 17.11.1997г. взял в долг у ОСОБА_1 9460 $ (девять четыреста шестьдесят долларов США). Обязуюсь отдать 1.08.2015 подпись ОСОБА_2 1.08.2014г» особисто ОСОБА_2 чи іншою особою або навмисно зміненим почерком? Проведення експертизи доручено експертам Науково-дослідного експертно-криміналістичного центру Управління Міністерства внутрішніх справ України в Херсонській області.

У своїх клопотаннях від 19 грудня 2017 року та від 05 лютого 2018 року експерт, крім іншого, просив надати оригінал боргової розписки від 01 серпня 2014 року.

Листом від 10 січня 2018 року апеляційний суд попередив позивача про необхідність надання оригіналу боргового документа.

У відповіді від 20 січня 2018 року, наданій на вищевказаний лист суду, представник ОСОБА_1 - адвокат Покотило Ю. В. зазначив, що за змістом статті 84 ЦПК України витребування доказів здійснюється ухвалою суду, а не листом. Крім того, повідомив, що постановою слідчого СВ Високопільського ВП Бериславського ВП ГУНП в Херсонській області від 11 січня 2018 року розписку було визнано речовим доказом та долучено її оригінал до матеріалів кримінального провадження № 0000304.

В листі від 07 лютого 2018 року суд апеляційної інстанції зазначив про те, що суд не може збирати докази з власної ініціативи, у зв`язку з чим роз`яснив позивачу її право заявити клопотання про витребування в органу досудового слідства оригіналу боргового документа, однак цього зроблено не було.

12 березня 2018 року експерт Науково-дослідного експертно-криміналістичного центру Управління Міністерства внутрішніх справ України в Херсонській області повідомив суд про неможливість проведення експертизи та повернув матеріали справи.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги.

Скасовуючи рішення місцевого суду та відмовляючи в задоволенні позову, суд апеляційної інстанції виходив з того, що призначена у справі судова почеркознавча експертиза не була проведена через ненадання експертам оригіналу боргового документа, тобто з вини позивача. Таким чином, ОСОБА_1 не довела належними доказами обставин (передачу відповідачу грошових коштів в позику), на які вона посилалася як на підставу своїх вимог.

Однак такий висновок зроблений з порушенням норм процесуального права з огляду на таке.

Згідно з пунктом 7 частини другої статті 356 ЦПК України в апеляційній скарзі мають бути зазначені, зокрема клопотання особи, яка подала скаргу.

Відповідно до частини першої статті 365 ЦПК України суддя-доповідач у порядку підготовки справи до апеляційного розгляду: 1) з`ясовує питання про склад учасників судового процесу; 2) визначає характер спірних правовідносин і закон, який їх регулює; 3) з`ясовує обставини, на які посилаються учасники справи як на підставу своїх вимог і заперечень; 4) з`ясовує, які обставини визнаються чи заперечуються учасниками справи; 5) вирішує питання щодо поважності причин неподання доказів до суду першої інстанції; 6) за клопотанням сторін та інших учасників справи вирішує питання про виклик свідків, призначення експертизи, витребування доказів, судових доручень щодо збирання доказів, залучення до участі у справі спеціаліста, перекладача; 7) за клопотанням учасників справи вирішує питання щодо вжиття заходів забезпечення позову; 8) вчиняє інші дії, пов`язані із забезпеченням апеляційного розгляду справи.

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього (частини перша - третя статті 367 ЦПК України).

Наведені правові норми свідчать про те, що будь-які клопотання, в тому числі про призначення експертизи, мають міститися в апеляційній скарзі, в іншому ж випадку апеляційний суд повинен відмовити у задоволенні такого клопотання, оскільки це призведе до виходу за межі розгляду справи судом апеляційної інстанції.

Однак в апеляційній скарзі ОСОБА_2 не посилався на те, що він не підписував борговий документ та не просив призначити судову почеркознавчу експертизу, а заявив таке клопотання вже під час розгляду справи апеляційним судом.

Тобто в порушення вимог статей 356, 365, 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції вийшов за межі як доводів апеляційної скарги, так і розгляду справи цим судом.

Повідомляючи листом від 10 січня 2018 року ОСОБА_1 про необхідність надати оригінал розписки, суд не врахував, що за змістом частини третьої статті 84 ЦПК України витребування доказів, в тому числі у сторони, здійснюється ухвалою суду, а не листом. При цьому в судовому засіданні, яке відбулося 10 жовтня 2017 року, апеляційний суд оглянув оригінал вказаного документа, який в подальшому безпідставно, всупереч вимогам статті 96 ЦПК України повернув позивачу до набрання судовим рішенням в цій справі законної сили.

Роз`яснюючи позивачу у своєму листі від 07 лютого 2018 року її право заявити клопотання про витребування в органу досудового слідства оригіналу боргового документа, який був визнаний речовим доказом у кримінальному провадженні № 000030, апеляційний суд залишив поза увагою те, що в силу принципу диспозитивності таке клопотання зобов`язаний був подати саме відповідач, оскільки він просив призначити в цій справі почеркознавчу експертизу.

Статтею 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно зі статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

За змістом статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 11 постанови від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових та інших майнових вимог. Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За змістом статті 6 ЦПК України суд зобов`язаний здійснювати правосуддя на засадах рівності учасників цивільного процесу перед законом і судом незалежно від будь-яких ознак.

Згідно з частинами першою-третьою статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц, провадження № 14-318цс18, зроблено висновок про те, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Однак переглядаючи справу в апеляційному порядку, суд не перевірив правильність встановлення судом першої інстанції обставин справи, що мають значення для вирішення спору, не дав будь-якої оцінки доводам апеляційної скарги, зокрема щодо правильності наданого позивачем розрахунку сум, що підлягають стягненню, у зв`язку з чим дійшов передчасного висновку про наявність підстав для відмови в задоволенні позову в повному обсязі.

У рішенні Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі «Кузнєцов та інші проти Російської Федерації» зазначено, що одним із завдань вмотивованого рішення є продемонструвати сторонам, що вони були почуті, вмотивоване рішення дає можливість стороні апелювати проти нього, нарівні з можливістю перегляду рішення судом апеляційної інстанції. Така позиція є усталеною у практиці ЄСПЛ (рішення у справах «Серявін та інші проти України», «Проніна проти України») і з неї випливає, що ігнорування судом доречних аргументів сторони є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні в достатній мірі не виклав мотиви, на яких воно базується, адже право на захист може вважатися ефективним тільки тоді, якщо зауваження сторін насправді «заслухані», тобто належним чином судом вивчені усі їх доводи, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення ЄСПЛ у справах «Мала проти України»; «Суомінен проти Фінляндії»).

Відповідно до пункту 1 частини третьої, частини четвертої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази. Справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.

В силу положень статті 400 ЦПК України щодо меж розгляду справи касаційним судом встановлення фактичних обставин справи, дослідження доказів і надання їм правової оцінки не належить до компетенції Верховного Суду, тому постанова суду апеляційної інстанції підлягає скасуванню з передачею справи на новий апеляційний розгляд.

Верховним Судом взято до уваги тривалий час розгляду судами вказаної справи, однак з метою дотриманняпринципів справедливості, добросовісності та розумності, що є загальними засадами цивільного законодавства (стаття 3 ЦК України), а також основоположних засад (принципів) цивільного судочинства (частина третя статті 2 ЦПК України), суд дійшов висновку про передачу справи на новий розгляд до апеляційного суду для повного, всебічного та об`єктивного дослідження і встановлення фактичних обставин, що мають важливе значення для правильного вирішення справи.

Під час нового розгляду суду належить врахувати викладене, розглянути справу в установлені законом розумні строки з додержанням вимог матеріального і процесуального права, дослідити та належним чином оцінити подані сторонами докази, перевірити наданий позивачем розрахунок на предмет правильності та законності, дати правову оцінку доводам і запереченням сторін та ухвалити законне і справедливе судове рішення відповідно до встановлених обставин та вимог закону.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову Апеляційного суду Херсонської області від 10 квітня 2018 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийВ. О. Кузнєцов
Судді:В. С. Жданова
С. О. Карпенко
В. А. Стрільчук
М. Ю. Тітов