ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

10 грудня 2019 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 729/168/19

Головуючий у першій інстанції - Демченко Л. М.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/1463/19

Чернігівський апеляційний суд у складі суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої - судді - Бобрової І.О.,

суддів - Губар В.С., Кузюри Л.В.,

за участю секретаря - Шкарупи Ю.В.,

сторони:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі -

Новобасанська сільська рада Бобровицького району Чернігівської області,

Київська міська рада,

розглянув у відкритому судовому засіданні з повідомленням учасників справи в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Бобровицького районного суду Чернігівської області від 27 серпня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Новобасанської сільської ради Бобровицького району Чернігівської області, Київської міської ради про встановлення факту проживання однією сім`єю,

місце постановлення рішення судом першої інстанції - м. Бобровиця,

дата складання повного тексту рішення суду першої інстанції - 06.09.2019,

У С Т А Н О В И В:

У лютому 2019 року ОСОБА_1 звернулась з позовом до Новобиківської сільської ради Бобровицького району Чернігівської області, Київської міської ради про встановлення факту проживання однією сім`єю з ОСОБА_2 .

Позов мотивовано тим, що з травня 2007 вона та ОСОБА_2 проживали разом однією сім`єю як чоловік та жінка, вели спільне господарство, мали спільний сімейний бюджет, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки. Спочатку проживали в квартирі, що належала ОСОБА_2 на праві власності у м.Києві, а з лютого 2012 року - у належній їй на праві власності квартирі у м.Луцьку. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер. Після його смерті відкрилась спадщина, до складу якої увійшло нерухоме майно, яке знаходиться на території Новобиківської сільської ради Бобровицького району та міста Києва. Факт спільного проживання був предметом проведеної службовими особами Луцького відділу поліції ГУ НП у Волинській області перевірки, а також підтверджується відповідними фото, показаннями свідків. Позивач зазначала, що за власні кошти поховала померлого. На підставі вищевикладеного, звернулася до суду для встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_2 в період з травня 2007 року по ІНФОРМАЦІЯ_1.

Ухвалою Бобровицького районного суду Чернігівської області від 21 травня 2019 року за клопотанням позивача неналежного відповідача - Новобиківську сільську раду Бобровицького району Чернігівської області замінено на належного - Новобасанську сільську раду Бобровицького району Чернігівської області.

Рішенням Бобровицького районного суду Чернігівської області від 27 серпня 2019 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про задоволення її позову, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права. Скаржник наполягає на тому, що надані нею докази підтверджують факт проживання її та ОСОБА_2 однією сім`єю без реєстрації шлюбу. Вказаний факт підтверджено, зокрема, довідкою про склад сім`ї від 04.02.2018, показаннями свідка ОСОБА_3 , рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 06.08.2018, листом заступника начальника Луцького ВП ГУ НП у Волинській області від 09.01.2019, наявністю у неї оригіналу свідоцтва про смерть ОСОБА_2 , дозволом прокуратури на видачу трупа ОСОБА_2 , фактом не перебування в іншому зареєстрованому шлюбі, нотаріально посвідченою довіреністю від 10.11.2010, товарним чеком від 07.06.2017, за яким сплачений аванс при купівлі шафи-купе у квартиру за місцем їх спільного мешкання, спільними фотографіями. У зв`язку із безпідставною відмовою у задоволенні її клопотання про проведення судового засідання в режимі відеоконференції, не були допитані заявлені нею свідки ОСОБА_4 та ОСОБА_5 . Позивач звертає увагу, що Новобасанська сільська рада не заперечувала проти задоволення позову, а Київська міська рада не надала жодного доказу на підтвердження своїх заперечень проти позову.

Відповідачі своїм правом на подачу відзиву не скористалися.

Заслухавши суддю - доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, апеляційний суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч. 2,5 ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам оскаржуване судове рішення суду відповідає.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач в обґрунтування своїх вимог не надала переконливих достатніх доказів спільного проживання з ОСОБА_2 саме як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, ведення ними спільного господарства, пов`язаність спільним побутом, наявність усталених стосунків, взаємних прав та обов`язків, притаманних сім`ї.

Колегія суддів погоджується із зазначеними висновками, оскільки судом першої інстанції обставини справи з`ясовані в обсягу, необхідному для правильного вирішення спору, відповідно до встановлених обставин, правильно визначено суть і характер правовідносин сторін та норми матеріального права, що їх регулюють.

За змістом ч.2 ст.77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини у справі "Бочаров проти України" (остаточне рішення від 17 червня 2011 року) суд при оцінці доказів керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом". Таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних не спростованих презумпцій щодо фактів.

Частиною другою статті 3 СК України визначено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Пунктом 6 рішення Конституційного Суду від 03 червня 1999 року №5-рп/99 встановлено, що до членів сім`ї належать особи, які постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, а й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п.

Відповідно до частин першої та другої статті 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя.

Відповідно до частини 1 статті 36 цього Кодексу шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя.

Отже, проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом, законною) підставою для виникнення у них деяких прав та обов`язків, зокрема, права спільної сумісної власності на майно.

Для встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу потрібно враховувати у сукупності всіх ознак, що притаманні наведеному визначенню.

Так, при встановленні факту наявності у осіб спільного побуту доцільно враховувати ознаки, визначені у понятті домогосподарства.

Домогосподарство є сукупність осіб, які спільно проживають в одному житловому приміщенні або його частині, забезпечують себе всім необхідним для життя, ведуть спільне господарство, повністю або частково об`єднують та витрачають кошти.

Взаємність прав та обов`язків передбачає наявність як у жінки, так і у чоловіка особистих немайнових і майнових прав та обов`язків, які можуть випливати, зокрема, із нормативно - правових актів, договорів, укладених між ними, звичаїв. Для встановлення цього факту важливе значення має з`ясування місця і часу такого проживання. Підтвердженням цього може бути їх реєстрація за таким місцем проживання, пояснення свідків, представників житлово-експлуатаційної організації. Щодо часу проживання слід зазначити, що за своєю природою проживання однією сім`єю спрямоване на довготривалі відносини.

Зазначене підтверджується позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 30 жовтня 2019 року у справі №643/6799/17.

Належними та допустимими доказами проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу є, зокрема докази: спільного проживання, ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї, наявності між сторонами подружніх взаємних прав та обов`язків, інших доказів, які вказують на наявність встановлених між сторонами відносин притаманних подружжю.

Встановлено, що гр. ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженець м. Запоріжжя, що був зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 (а.с.7), помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що Виконавчим комітетом Перемозької сільської ради Баришівського району Київської області складений 14.03.2018 актовий запис №6 (а.с.18).

Після його смерті відкрилася спадщина, в тому числі на чотири об`єкти нерухомості (три квартири в с. Новий Биків Бобровицького району Чернігівської обл. (а.с.8-10) та квартиру в м.Києві (а.с.11)).

Дані про звернення позивача до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини в строки, передбачені ст.1270 ЦК України, матеріали справи не містять.

Звертаючись з цим позовом, на підтвердження факту спільного проживання з ОСОБА_2 в період з 2007 по 11.03.2018 позивач надала фотокартки, заявила про допит свідків, а також посилалась на те, що вони з ОСОБА_2 проживали як одна сім`я, вели господарство, купували меблі. Також нею було здійснено поховання спадкодавця.

Суд першої інстанції вірно встановив, що довідка про склад сім`ї №43/04-18 про проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (без реєстрації) за адресою АДРЕСА_2 , не є належним та допустимим доказом підтвердження заявлених позовних вимог, оскільки відсутні дані (посилання на матеріали перевірки тощо) з яких виходив надавач довідки при фіксуванні даної інформації. Лист Луцького відділу поліції Головного Управління Національної поліції у Волинській області не є допустимим доказом в розумінні ст.78 ЦПК України.

Будь-яких доказів на підтвердження спільного проживання позивача разом з ОСОБА_2 в м.Києві з 2007 до лютого 2012 року матеріали справи не містять. Як позивач так і спадкодавець місце реєстрації не змінювали. Позивач була зареєстрована за адресою АДРЕСА_2 , а ОСОБА_2 - АДРЕСА_1 . Відомості щодо місця роботи (служби), медичного обслуговування тощо на підтвердження постійного проживання спадкодавця в Луцьку чи позивача в м.Києві останньою не надано.

Наявна в матеріалах справи копія довіреності від 10.11.2010 від імені ОСОБА_1 на ім`я ОСОБА_2 , що завірена приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Волинської області, на представлення інтересів з питань захисту її законних прав та інтересів містить інформацію про проживання учасників правочину за різними адресами в різних містах і не підтверджує факт їх спільного проживання.

Спільне проживання за однією адресою без доведення факту ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету та взаємних прав і обов`язків, притаманних подружжю, не можуть свідчити про те, що між сторонами склались та мали місце, протягом вказаного періоду часу, усталені відносини, які притаманні подружжю.

Посилання позивача на спільні фото її та ОСОБА_2 , не є достатнім для визнання факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу, з огляду на приписи статті 74 СК України, без наявності інших ознак сім`ї. Відомості про дати цих фотокарток відсутні.

Доводи ОСОБА_6 про придбання за спільні кошти шафи-купе ОСОБА_2 в квартиру, де вони спільно проживали, не підтверджені, в розумінні ст. 81 ЦПК України, жодними доказами, а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Надана позивачем фотокопія товарного чеку від 07.06.2017 (а.с.67) належним доказом не є, оскільки не містить даних щодо набуття меблів за спільні кошти і що ці меблі були придбані для встановлення у квартиру позивача.

Позивачем не доведено, що вона та ОСОБА_2 вели спільне господарство, мали спільний сімейний бюджет та спільно вирішували побутові проблеми. Доказів проживання однією сім`єю, спрямованого на довготривалі відносини в спірний період, крім своїх пояснень та показів свідка ОСОБА_3 , ОСОБА_1 не надано. На допиті свідків ОСОБА_5 , ОСОБА_7 позивач не наполягала, що підтверджується протоколом судового засідання від 27.08.2019, що спростовує доводи скаржниці з цього приводу. Суд вірно надав критичну оцінку показанням свідка ОСОБА_3 з огляду на відсутність в матеріалах справи документальних підтверджень факту спільного проживання.

Правомірно не було взято до уваги факти встановлені рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 06.08.2018 у справі №161/5715/18 (а.с.26), оскільки останнє було скасовано постановою Волинського апеляційного суду 17.12.2018 (а.с.28).

Здійснення позивачем заходів щодо поховання померлого ОСОБА_2 також не може свідчить про беззаперечне проживання їх однією сім`єю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу з 2007 року.

Вирішуючи даний спір, суд першої інстанції, правильно застосував наведені вище норми матеріального права, дав належну оцінку правовим підставам заявленого позову та зібраним у справі доказам, з урахуванням принципу диспозитивності цивільного процесу та засад змагальності сторін, відповідно до яких позивач зобов`язана була довести обставини, на які посилалася на підтвердження позову, у зв`язку з чим дійшов обґрунтованого висновку про недоведеність факту спільно проживання однією сім`єю сторін без реєстрації шлюбу, та з цих підстав правильно відмовив у позові

Розглядаючи справу відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України, тобто в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що доводи викладені в апеляційній скарзі обґрунтованості судових висновків не спростовують, тому підстави для її задоволення відсутні.

Судове рішення постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права. Підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України,

П О С Т А Н О В И В:

Рішення Бобровицького районного суду Чернігівської області від 27 серпня 2019 року залишити без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_1 - без задоволення.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення

Судді Чернігівського апеляційного суду

І.О.Боброва

В.С.Губар

Л.В.Кузюра

Повний текст постанови складений 11.12.2019.