Провадження № 4-с/263/12/2019
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2019 року м. Маріуполь

Жовтневий районний суд міста Маріуполя Донецької області у складі:

головуючого судді Музики О.М.,

за участю секретаря Рудь Ю.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Маріуполі у залі суду скаргу ОСОБА_1 на дії державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби м. Маріуполя Головного територіального управління юстиції у Донецькій області,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з указаною скаргою, в якій просила визнати дії державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби м. Маріуполя Головного територіального управління юстиції у Донецькій області (далі - Центральний ВДВС м. Маріуполя) Кукуц Т.І. у межах виконавчого провадження № 57422012 щодо накладення штрафу у розмірі 3 400 грн. неправомірними та скасувати постанову про накладення штрафу від 07 грудня 2018 року.

На обґрунтування вимог ОСОБА_1 посилається на те, що 18 жовтня 2018 року державним виконавцем Центрального ВДВС м. Маріуполя Кукуц Т.І. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 57422012 за виконавчим листом № 263/4691/17, виданим 31 липня 2018 року. Постанова надіслана рекомендованою кореспонденцією та отримана заявником 03 листопада 2018 року. На виконання рішення суду наданий строк у 10 днів. У десятиденний строк ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про надання відстрочки на виконання рішення суду та зі скаргою на постанови. У той же день про звернення до суду було повідомлено державного виконавця. Не дочекавшись закінчення десятиденного строку, який наданий для оскарження постанови, державний виконавець винесла постанову від 09 листопада 2018 року про накладення на неї штрафу у розмірі 1 700 грн. Незважаючи на те, що станом на 07 грудня 2018 року судом не вирішені по суті скарги відносно постанов про відкриття виконавчого провадження, про штраф у розмірі 1 700 грн. та заяв про відстрочення виконання рішення суду, державним виконавцем виноситься нова постанова про накладення штрафу у розмірі 3 400 грн. Тобто державний виконавець вважає не поважною причину, що виконання рішення напряму пов'язане з наявністю у ОСОБА_1 коштів для виконання рішення суду, які їй потрібно зібрати. У встановлений строк державним виконавцем для виконання судового рішення ОСОБА_1 подано заяву про відстрочення виконання рішення та повернення виконавчого листа. Постанова про штраф від 07 грудня 2018 року надіслана рекомендованою кореспонденцією та отримана ОСОБА_1 13 грудня 2018 року. Отже ОСОБА_1 вважає, що державний виконавець Кукуц Т.І. прийняла постанову про накладення штрафу, порушуючи: строк, наданий ОСОБА_1 законодавцем для оскарження постанови; свій строк, наданий для виконання рішення, а саме - постанову ОСОБА_1 отримала тільки 03 листопада 2018 року, про що є повідомлення у державного виконавця, тому перебіг строку на виконання рішення станом на 09 листопада 2018 року ще тривав та повинен був закінчитися тільки 13 листопада 2018 року; право на отримання відстрочки на виконання рішення відповідно до заяви ОСОБА_1 про відстрочку виконання рішення та повернення виконавчого листа. У рішенні суду зазначено, що ОСОБА_1 має за власні кошти знести перегородку, однак відсутність коштів і є поважною причиною невиконання рішення суду. Знесення перегородки включає великий об'єм роботи, для якого потрібно залучити майстрів та транспорт для вивезення сміття, який без коштів неможливо виконати. Посилаючись на указані обставини, положення ст. ст. 447 - 449 ЦПК України, ОСОБА_1 просила вимоги скарги задовольнити у повному обсязі.

Державний виконавець Кукуц Т.І., не погоджуючись з вимогами скарги, подала до суду письмові заперечення, в яких вказує, що на примусовому виконанні у Центральному ВДВС м. Маріуполь ГТУЮ у Донецькій області знаходиться виконавче провадження № 57422012, яке відкрите за примусовим виконанням виконавчого листа № 263/4691/17 від 29 березня 2018 року, виданого Жовтневим районним судом м. Маріуполя, про зобов'язання ОСОБА_1 за власний рахунок знести перегородку та вхідні двері у коридорі загального користування між квартирами АДРЕСА_1. 18 жовтня 2018 року винесена постанова про відкриття виконавчого провадження. Постанова направлена сторонам. Боржнику було надано строк - 10 робочих днів для виконання рішення суду. Відповідно до ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження» 18 жовтня 2018 року винесена постанова про стягнення з боржника виконавчого збору. Постанова направлена сторонам. 08 листопада 2018 року було встановлено, що рішення суду боржником не виконано (акт державного виконавця). 09 листопада 2018 року винесена постанова про накладення штрафу, на підставі ст. 75 Закону України «Про виконавче провадження». Боржнику був наданий ще один десятиденний строк для виконання зобов'язання. 06 грудня 2018 року встановлено, що рішення суду боржником не виконано (акт державного виконавця). 07 грудня 2018 року винесена постанова про накладення штрафу, на підставі ст. 75 Закону України «Про виконавче провадження». Норми законодавства державним виконавцем порушені не були. Відповідно до ст. 35 Закону України «Про виконавче провадження» підстав для зупинення виконавчого провадження не має. У зв'язку з викладеним державний виконавець вважає, що скарга задоволенню не підлягає.

ОСОБА_1 та її представник - адвокат ОСОБА_3 на задоволенні вимог скарги наполягали, до судового засідання не з'явивлися, від адвоката надійшла заява про розгляд скарги за його відсутністю, що у відповідності до ст. 450 ЦПК України не є перешкодою для розгляду скарги.

Державний виконавець Кукуц Т.І. до судового засідання не з'явилася, попередньо подала до суду заяву про розгляд скарги за її відсутності, проти її вимог заперечувала.

Фіксування судового процесу технічними засобами не здійснювалося у відповідності до ст. 247 ЦПК України, у зв'язку із розглядом справи за відсутності осіб, які беруть участь у справі.

Виконуючи вимоги ст. ст. 12, 259, 260, 450 ЦПК України, суд встановив наступні обставини та відповідно до них правовідносини.

Відповідно до матеріалів виконавчого провадження № 57422012 Жовтневим районним судом м. Маріуполя 31 липня 2018 року виданий виконавчий лист № 263/4691/17 про усунення перешкод у користуванні місцем загального користування, зобов'язання здійснити дії, а саме: зобов'язано ОСОБА_1 за власний рахунок знести перегородку та вхідні двері у коридорі загального користування між квартирами АДРЕСА_1. Стягувач - ОСОБА_4, боржник - ОСОБА_1

ОСОБА_4 11 жовтня 2018 року звернулася до Центрального ВДВС м. Маріуполя із заявою про прийняття виконавчого листа № 263/4691/17 до виконання.

Постановою державного виконавця Центрального ВДВС м. Маріуполя Кукуц Т.І. від 18 жовтня 2018 року відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа № 263/4691/17. Цього ж дня державним виконавцем постанову про відкриття виконавчого проводження направлено ОСОБА_1 та ОСОБА_4 Відповідно до пошуку поштових відправлень Укрпошти щодо статусу відстеження від 21 січня 2019 року, лист ОСОБА_1 отриманий 03 листопада 2018 року.

Про отримання постанови про відкриття виконавчого провадження саме 03 листопада 2018 року вказує у скарзі і ОСОБА_1

08 листопада 2018 року державним виконавцем Кукуц Т.І., за участю ОСОБА_5, у якому наявна відмітка про те, що ОСОБА_1 відмовилася від підпису, складений акт державного виконавця, відповідно до якого встановлено, що при виході за адресою: АДРЕСА_1, рішення суду боржником не виконано.

Постановою державного виконавця Центрального ВДВС м. Маріуполя Кукуц Т.І. від 09 листопада 2018 року за невиконання без поважним причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов'язує боржника виконати певні дії, на ОСОБА_1 накладений штраф у розмірі 1 700 грн. Указана постанова від 09 листопада 2018 року направлена ОСОБА_1 13 листопада 2018 року.

Актом державного виконавця Кукуц Т.І. від 06 грудня 2018 року, складеного за участю: ОСОБА_5, в якій наявна відмітка, що боржник ОСОБА_6 від підпису відмовилася, встановлено, що при виході за адресою: АДРЕСА_1, рішення суду боржником не виконано.

Постановою державного виконавця Центрального ВДВС м. Маріуполя Кукуц Т.І. від 07 грудня 2018 року за невиконання без поважним причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов'язує боржника виконати певні дії, на ОСОБА_1 накладений штраф у розмірі 3 400 грн. Указана постанова від 07 грудня 2018 року направлена ОСОБА_1 цього ж дня.

Спірним у даній справі є правомірність винесення державним виконавцем постанови від 07 грудня 2018 року про накладення на ОСОБА_1 штрафу у розмірі 3 400 грн. у виконавчому провадженні № 57422012.

05 жовтня 2016 року набрав чинності новий Закон України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження» (далі - Закон № 1404-VIII).

З огляду на викладене, враховуючи, що виконавчі дії здійснюються після набрання чинності цим Законом, тому саме він підлягає застосування до спірних правовідносин.

Відповідно до ст. 124 Конституції України судове рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Стаття 18 ЦПК України передбачає, що судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Положеннями статті 1 Закону № 1404-VIII передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно зі ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до частини першої статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Згідно із статтею 75 Закону України «Про виконавче провадження» у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов'язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання. У разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин виконавець у тому самому порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення.

У відповідності до ч. 6 ст. 26 Закону № 1404-VIII за рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню, рішень про встановлення побачення з дитиною).

За унормуванням частин першої та другої статті 63 Закону № 1404-VIII зокрема, за рішеннями, за якими боржник зобов'язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів та попередження про кримінальну відповідальність.

З аналізу викладеної норми слідує, що негативні наслідки у вигляді накладення штрафу за невиконання в обумовлений строк відповідного рішення настають за умови його невиконання без поважних причин.

З матеріалів скарги вбачається, що про необхідність виконання виконавчого листа у добровільному порядку боржнику стало відомо саме 03 листопада 2018 року, і саме з цього дня до 13 листопада 2018 року у боржника ОСОБА_1 виник обов'язок добровільно виконати вимоги виконавчого листа, після останньої дати наступають негативні наслідки, передбачені ст. 75 Закону № 1404-VIII.

Відповідно до ч. 4 ст. 19 Закону № 1404-VIII сторони зобов'язані невідкладно, не пізніше наступного робочого дня після настання відповідних обставин, письмово повідомити виконавцю про повне чи часткове самостійне виконання рішення боржником, а також про виникнення обставин, що обумовлюють обов'язкове зупинення вчинення виконавчих дій, про встановлення відстрочки або розстрочки виконання, зміну способу і порядку виконання рішення, зміну місця проживання чи перебування (у тому числі зміну їх реєстрації) або місцезнаходження, а боржник - фізична особа - також про зміну місця роботи.

Будь-яких поважних причин невиконання вимог боржник ОСОБА_1 не наводить.

Правові підстави для зупинення виконавчого провадження, передбачені ст. 34 Закону № 1404-VIII, підстави для повернення виконавчого листа - ст. 37 цього Закону та підстави для закінчення виконавчого провадження - ст. 39 наведеного Закону.

Отже, наведеними нормами права не передбачено підстав для зупинення виконавчого провадження, повернення виконавчого листа, закінчення виконавчого провадження або ж його не проведення державним виконавцем з метою надання боржнику часу для оскарження постанови, а також з правом боржника на отримання відстрочки виконання рішення суду, таке може мати місце лише за наявності реального рішення суду про відстрочку.

Разом з цим, за обставин, на які посилалася боржник, крім відсутності правової підстави для зупинення виконавчого провадження та його не виконання державним виконавцем, ОСОБА_1 до матеріалів скарги не долучено жодних доказів, які б указували на реальне оскарження постанови державного виконавця про відкриття виконавчого провадження, накладення первісного штрафу (ухвали суду про прийняття до свого провадження скарги та/або ухвали про скасування постанови про відкриття виконавчого провадження чи постанови про накладення первісного штрафу), а також винесення судом рішення про відстрочення виконання рішення суду.

Та обставина, що у боржника ОСОБА_1 відсутні кошти, а знесення перегородки включає у себе великий об'єм роботи (залучення майстрів, забезпечення транспорту для вивезення сміття), не може бути розцінене судом як обґрунтована правова підстава для скасування оскаржуваної постанови, оскільки рішення суду про покладення на неї обов'язків з демонтажу перегородки ухвалене у березні 2018 року та під час його ухвалення була присутня її представник, що свідчить про її обізнаність щодо наявності обов'язків, тому у боржника було достатньо часу як для добровільного виконання рішення суду, так і для залучення майстрів та транспорту для проведення будівельних робіт і вивезення будівельного сміття.

Доказів того, що ОСОБА_1 зверталася до державного виконавця з метою забезпечення їй часу для відшукування майстрів для демонтажу перегородки, а також, що державний виконавець їй у цьому відмовив, матеріали скарги не містять. Навпаки, будучи присутньою при складанні актів про невиконання виконавчого листа та добре обізнаною про необхідність його виконання, ОСОБА_1 ухилилася від їх підписання, що свідчить про небажання боржника добровільно виконувати рішення суду та розцінюється судом як безпідставне затягування його виконання зі сторони боржника.

При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 18 Закону № 1404-VIII виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Пунктом 1 частини 1 статті 18 Закону № 1404-VIII встановлено, що державний виконавець зобов'язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

З огляду на викладене, суд не вбачає правових підстав для скасування оскаржуваної постанови, оскільки державний виконавець Кукуц Т.І. діяла у відповідності до наведених вимог профільного Закону, який регулює відносини виконання судового рішення, забезпечивши боржнику достатній час для добровільного виконання рішення суду, правомірно застосувала заходи примусу у вигляді штрафу.

Аргументи боржника ОСОБА_1 ґрунтуються на власній незгоді виконувати рішення суду, яке є для неї обов'язковим до виконання.

Питання, які передбачені ст. 452 ЦПК України, судом не вирішуються, оскільки у справі відсутні судові витрати. Керуючись ст. ст. 1, 4, 18, 19, 26, 63, 74, 75 Закону України «Про виконавче провадження», ст. ст. 12, 259, 260, 447, 450, 452 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби м. Маріуполя Головного територіального управління юстиції у Донецькій області - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Донецького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 15 днів з дня отримання її копії через Жовтневий районний суд м. Маріуполя Донецької області або безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Суддя О.М. Музика