Постанова

Іменем України

04 грудня 2019 року

м. Київ

справа № 756/13325/16-ц

провадження № 61-10022св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С.,

суддів: Грушицького А. І. (суддя-доповідач), Литвиненко І. В., Сердюка В. В., Фаловської І. М.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Київського апеляційного суду від 08 травня 2019 рокуу складі колегії суддів: Кашперської Т. Ц., Фінагеєва В. О., Яворського М. А.,

у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виселення.

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог

У жовтні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 про виселення.

Позовна заява мотивована тим, що ОСОБА_1 і ОСОБА_2 зареєстрували шлюб 05 серпня 2003 року у відділі реєстрації актів цивільного стану (далі - РАЦС) Оболонського районного управління юстиції в м. Києві, з ними проживають двоє неповнолітніх дітей. Подружні стосунки з відповідачем вкрай погіршились, йому стало відомо, що у ОСОБА_2 є інший чоловік, з яким вона підтримує стосунки і перебуває у шлюбі, що був зареєстрований 06 квітня 2001 року.

Тобто відповідач, порушуючи вимоги закону, приховала від державних органів та від нього факт перебування в іншому шлюбі та вступила в шлюб з ним. 14 січня 2014 року реєстратором відділу РАЦС Оболонського районного управління юстиції в м. Києві анульований запис № 967 від 05 серпня 2003 року, шлюб визнано недійсним. Вказував, що після одруження з відповідачем вона стала проживати в належній йому на праві власності квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , яка була отримана ним в порядку спадкування після смерті матері ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право на спадщину від 07 листопада 2000 року. Отже, відповідач через визнання шлюбу недійсним, не набула права на проживання в належній йому квартирі, при цьому постійно порушує правила співжиття, що робить неможливим для нього проживання з відповідачем в одній квартирі.

Позивач просив визнати ОСОБА_2 , яка в зв`язку з реєстрацією недійсного шлюбу з ним вселилась в квартиру АДРЕСА_1 , що є його приватною власністю, такою, що не набула права на проживання в ній і підлягає виселенню.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 04 лютого 2019 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішення місцевого суду мотивоване тим, що позивачем не надано належних та допустимих доказів того, що відповідач набула право проживання у квартирі саме у зв`язку з реєстрацією шлюбу з позивачем, який є недійсним.

Судом першої інстанції встановлено, що сторони ще до реєстрації шлюбу, з 2002 року проживали разом, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, а отже доводи позивача про те, що відповідач вселилася у квартиру внаслідок реєстрації недійсного шлюбу спростовуються встановленими під час судового розгляду обставинами.

При цьому судом було враховано, що виселення відповідача може мати наслідком виселення і неповнолітніх дітей зі спірного приміщення або ж обмеження їх особистих немайнових прав і обов`язків.

Постановою Київського апеляційного суду від 08 травня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено.

Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 04 лютого 2019 року скасовано та прийнято нову постанову.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виселення задоволено.

Визнано ОСОБА_2 такою, що не набула права на проживання в квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , оскільки поселилася у житлове приміщення ОСОБА_1 у зв`язку з реєстрацією з ним недійсного шлюбу і підлягає виселенню.

Стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 1 378,00 грн.

Рішення апеляційного суду мотивоване тим, що в спірну квартиру відповідач вселилася як дружина позивача, а місце проживання ОСОБА_2 зареєстроване за адресою: належної ОСОБА_1 квартири лише із 20 січня 2004 року після реєстрації шлюбу 05 серпня 2003 року.

Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 22 грудня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , яким визнано недійсним їх шлюб, що був зареєстрований 06 квітня 2001 року, доводів позивача не спростовує, оскільки судом беззаперечно було встановлено, що шлюб між сторонами по даній справі було зареєстровано за наявності у відповідача іншого зареєстрованого шлюбу, що веде до правових наслідків недійсності шлюбу, зокрема і до застосування частини четвертої статті 45 СК України.

Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у травні 2019 року до Верховного Суду, ОСОБА_2 , посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить постанову суду апеляційної інстанції скасувати, рішення першої інстанції залишити без змін і зупинити виконання постанови суду апеляційної інстанції.

Рух касаційної скарги в суді касаційної інстанції

11 червня 2019 року справу розподілено колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду в складі суддів Грушицького А. І. (суддя-доповідач), Сердюка В. В., Фаловської І. М.

Ухвалою Верховного Суду від 19 червня 2019 року відкрито касаційне провадження у цивільній справі № 756/13325/16-ц, витребувано її з Оболонського районного суду м. Києва, зупинено виконання постанови суду апеляційної інстанції.

На підставі ухвали Верховного Суду від 25 листопада 2019 року справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження колегією в складі п`яти суддів.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційний суд поверхнево розглянув справу, неправильно оцінив наявні в матеріалах справи докази, прийняв бездоказові твердження апелянта як такі, що були доведені, та побудував свої висновки на припущеннях, внаслідок чого помилково скасував законне рішення першої інстанції.

У касаційній скарзі зазначається, що відповідач не вселялась до квартири позивача у зв`язку з реєстрацією її шлюбу з позивачем. Апеляційний суд безпідставно визнав відповідача такою, що не набула права на проживання у спірному житлі і може бути виселена з нього. На час реєстрації шлюбу сторін 05 серпня 2003 року відповідач не була в іншому шлюбі і не було порушено принципу одношлюбності. Судом не було визначено місця проживання дітей.

Доводи інших учасників справи

Інші учасники справи не надіслали відзиву на касаційну скаргу.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суди встановили, що 06 квітня 2001 року ОСОБА_5 та відповідач ОСОБА_6 (тепер ОСОБА_7 ) уклали шлюб, свідоцтво про одруження НОМЕР_1 (а.с. 6).

В матеріалах справи знаходиться видана архімандритом Києво-Печерської лаври грамота про здійснення таїнства шлюбу між ОСОБА_1 та ОСОБА_6 06 вересня 2002 року (а.с. 141).

05 серпня 2003 року ОСОБА_1 та ОСОБА_8 уклали шлюб, свідоцтво про одруження НОМЕР_2 , актовий запис відділу РАЦС Оболонського районного управління юстиції у місті Києві № 967 (а. с. 7).

Згідно даних відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в м. Києві та довідки відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації від 24 січня 2018 року, ОСОБА_2 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , із 20 січня 2004 року (а.с. 16, 70). Крім того, за даною адресою зареєстровані неповнолітні ОСОБА_9 із 20 січня 2004 року та ОСОБА_10 із 22 листопада 2005 року (а. с. 71, 72, 90, 91).

25 лютого 2016 року заступником начальника Оболонського районного управління юстиції у місті Києві складено позитивний висновок про анулювання актового запису про шлюб № 967 від 05 серпня 2003 року, який є недійсним, в зв`язку з тим, що зазначений шлюб зареєстрований з особою, яка одночасно перебуває в іншому зареєстрованому шлюбі (а.с. 9, 10), на підставі даного висновку 25 лютого 2016 року внесено відомості про анулювання актового запису (а.с. 7, 8).

В подальшому рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 22 грудня 2016 року у справі № 756/4959/16-ц за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_2 про визнання шлюбу недійсним позов задоволено. Визнано недійсним шлюб між сторонами, зареєстрований 06 квітня 2001 року відділом РАЦС Солом?янського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 172 (а.с. 43).

В матеріалах справи знаходяться витяги з кримінальних проваджень щодо внесення записів 10 червня 2016 року та 30 серпня 2016 року за заявами ОСОБА_1 про нанесення йому тілесних ушкоджень ОСОБА_6 та таємне викрадення 5 000,00 грн. Відомості щодо осіб, яких повідомлено про підозру, наслідки розслідування щодо особи та відомості про здійснення спеціального досудового розслідування щодо неї відсутні (а.с. 13, 14).

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція Верховного Суду

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно з частиною першою статті 25 СК України жінка та чоловік можуть одночасно перебувати лише в одному шлюбі.

Відповідно до частини першої статті 39 СК України недійсним є шлюб, зареєстрований з особою, яка одночасно перебуває в іншому зареєстрованому шлюбі.

Згідно з частиною четвертою статті 45 СК України особа, яка поселилася у житлове приміщення іншої особи у зв`язку з реєстрацією з нею недійсного шлюбу, не набула права на проживання у ньому і може бути виселена.

Статтею 150 ЖК Української РСР встановлено, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Відповідно до частин першої, четвертої статті 156 ЖК Української РСР члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

До членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім`ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу.

Як вбачається з частини другої статті 64 ЖК Української РСР до членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

Відповідно до висновку про анулювання актового запису про шлюб, підставою для анулювання актового запису про шлюб № 967 від 05 серпня 2009 року послугувало те, що відповідач на момент реєстрації шлюбу з позивачем перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_5 . Разом з тим, рішенням суду, шлюб укладений між ОСОБА_5 та відповідачем визнано недійсним.

У частинах другій та четвертій статті 3 СК України визначено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Суд першої інстанції встановив той факт, що відповідач почала проживати з позивачем у квартирі АДРЕСА_1 задовго до реєстрації шлюбу, приблизно з 2002 року.

Цей факт також підтверджується також тим, що сторони здійснили обряд вінчання у вересні 2002 року.

Позивач вказує на підставу позову про виселення відповідача - внаслідок недійсності шлюбу, разом з тим, позивачем не надано належних та допустимих доказів того, що відповідач набула права проживання у квартирі саме у зв`язку з реєстрацією шлюбу з позивачем.

Таким чином, сторони з 2002 року проживали разом, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, мають спільних дітей, а отже доводи позивача про те, що відповідач вселилась у квартиру внаслідок реєстрації недійсного шлюбу спростовуються встановленими під час судового розгляду обставинами.

Відповідно до статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини. Забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини.

Згідно статті 151 СК України батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Батьки мають право залучати до виховання дитини інших осіб, передавати її на виховання фізичним та юридичним особам. Батьки мають право обирати форми та методи виховання, крім тих, які суперечать закону, моральним засадам суспільства.

Як вбачається з положень статті 152 СК України право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом. Дитина має право противитися неналежному виконанню батьками своїх обов`язків щодо неї. Дитина має право звернутися за захистом своїх прав та інтересів до органу опіки та піклування, інших органів державної влади, органів місцевого самоврядування та громадських організацій. Дитина має право звернутися за захистом своїх прав та інтересів безпосередньо до суду, якщо вона досягла чотирнадцяти років.

Відповідно до статті 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

Положенням частини четвертої статті 45 СК України передбачено лише можливість виселення, а тому виселення відповідача може мати наслідок виселення і неповнолітніх дітей зі спірного приміщення або ж обмеження їх особистих немайнових прав і обов`язків, передбачених статтями 150-153 СК України.

На основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які посилались сторони, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про необхідність відмови в задоволенні позову повністю.

Пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Верховний Суд зауважує, суд першої інстанції належним чином визначився із характером спірних правовідносин, правовою природою спору та нормами матеріального права, що підлягають застосуванню у вказаній справі.

Перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку про обґрунтованість та законність рішення суду першої інстанції, яке помилково скасовано судом апеляційної інстанції.

Вищевикладене свідчить про те, що касаційна скарга є обґрунтованою, а тому підлягає задоволенню.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до статті 413 ЦПК України суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.

Оскільки судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону, суд касаційної інстанції скасовує постанову Київського апеляційного суду від 08 травня 2019 року та залишає в силі рішення Оболонського районного суду м. Києва від 04 лютого 2019 року.

Керуючись статтями 402, 409, 413, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Постанову Київського апеляційного суду від 08 травня 2019 року скасувати.

Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 04 лютого 2019 року залишити в силі.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. С. Висоцька

Судді: А. І. Грушицький

І. В. Литвиненко В. В. Сердюк
І. М. Фаловська