ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 грудня 2019 року

м. Харків

Справа № 544/1429/18

Провадження № 22-ц/818/5056/19

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого-судді Бровченка І.О.,

суддів: Бурлака І.В., Колтунової А.І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1

відповідач - ОСОБА_2

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 24 червня 2019 року в складі судді Труханович В.В.

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів, в якій просив суд зменшити ОСОБА_1 розмір аліментів, які були встановлені рішенням Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23 червня 2010 року, стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання доньки - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зменшивши їх з 1/4 на 1/6 частку від усіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Позовна заява мотивована тим, що рішенням Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23 червня 2010 року з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 стягнуто аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/4 частини всіх видів доходу щомісячно, до досягнення дитини відповідного віку, починаючи стягнення з дня пред`явлення позову, тобто з 12 травня 2010 року.

Позивач зазначає, що з 17 вересня 2011 року він перебуває у шлюбі з ОСОБА_4 Від вказаного шлюбу ІНФОРМАЦІЯ_3 у подружжя народився син - ОСОБА_5 Наразі ОСОБА_1 працює в ЗСУ на посаді слухач. Позивач вказує, що у зв`язку із тим, що в нього істотно змінилися обставини щодо сімейного стану, знаходження на його утриманні другої дитини - сина ОСОБА_6 , 2012 р.н., на утримання якого у позивача не вистачає коштів, в також інших обставин, що мають істотне значення, ОСОБА_1 вважає, що вказане є підставою для зменшення аліментів на утримання доньки ОСОБА_7 , 2007 р.н.

Заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 24 червня 2019 року позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів задоволено.

Зменшено розмір аліментів, які стягуються з ОСОБА_1 на підставі рішення Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23 червня 2010 року по справі № 2-1836/2010, та стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання малолітньої доньки ОСОБА_3 у розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісяця, починаючи з дня набрання рішенням законної сили та до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

З дня набрання даним рішенням законної сили відкликано виконавчий лист по справі № 2-1836/2010, виданий 14 липня 2010 Центрально-Міським районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, про стягнення на користь ОСОБА_2 з ОСОБА_1 аліменти на утримання доньки - ОСОБА_3 у розмірі 1/4 частини всіх видів доходу щомісячно, до досягнення дитини відповідного віку, починаючи стягнення з дня пред`явлення позову, тобто з 12 травня 2010 року.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 22 серпня 2019 року заяву ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 24 червня 2019 року по цивільній справі № 44/1429/18 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів залишено без задоволення.

13 вересня 2019 року ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу на зазначене заочне рішення суду.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів.

Апеляційна скарга мотивована тим, що чинним законодавством України передбачено обов`язок брати участь в утриманні дитини того з батьків, хто проживає окремо від дитини. Посилається на положення статей 180, 181, 182, 183, 184, 192 СК України. Вказує, що судом першої інстанції неповно встановлено обставини справи, не були враховані обставини щодо слабкого стану здоров`я та невисокого матеріального становища дитини - доньки ОСОБА_8 , на користь якої стягувались аліменти, те, що відповідач з донькою не мають свого власного житла в м. Харкові, відповідач не має високої заробітної плати, при цьому змушена витрачати багато коштів на проїзд до місця роботи, має слабкий стан здоров`я, щодо поліпшення матеріального становища ОСОБА_1 . Зазначає, що сімейний стан позивача змінився у 2012 році, але протягом 7 років позивач не ставив питання про зменшення розміру аліментів, народження сина 7 років тому не є самостійною підставою для прийняття рішення про зменшення розміру аліментів. Вказує на те, що позивач не бере участі у додаткових витратах на дитину. Крім того, посилається на порушення судом норм процесуального права, що повісток про виклик до суду першої інстанції, жодних процесуальних ухвал та копії позову не отримувала.

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 23 вересня 2019 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 24 червня 2019 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів.

15 жовтня 2019 року ОСОБА_1 подано відзив на апеляційну скаргу, в кому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 24 червня 2019 року - без змін. Вказує на те, що його син ОСОБА_9 , який народився від другого шлюбу теж хворіє, на що потребує додаткові витрати. Доводи, на які посилається апелянт, вважає не є підставами для визначення розміру аліментів. Зазначає, що апелянт не повідомляла його про хворобу ОСОБА_8 , про те, що вона потребує додаткових витрат на лікування. Щодо доводів апелянта про те, що він звернувся до суду через 7 років вказує, що знаходився в зоні АТО з червня 2014 року по серпень 2018 року, про що надав відповідні довідки. Службового житла не має, ј частина квартири була придбана ще до шлюбу з позивачем, має старий автомобіль 2006 року. Так як змінився його сімейний стан, на утриманні стало двоє дітей, суд, врахувавши всі обставини, ухвалив законне рішення.

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 16 жовтня 2019 року клопотання ОСОБА_2 про розгляд апеляційної скарги у судовому засіданні з повідомленням учасників справи залишено без задоволення.

Закінчено підготовку апеляційного розгляду цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів.

Призначено цивільну справу до розгляду судом апеляційної інстанції в приміщенні Харківського апеляційного суду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до ч. 1, ч. 4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що на утриманні позивача перебуває ще одна малолітня дитина - його син від другого шлюбу - ОСОБА_5 , 2012 року народження, у зв`язку з чим змінився сімейний стан позивача, а тому аліменти які стягуються з ОСОБА_1 на користь відповідача мають бути зменшені, з позивача на користь відповідача підлягають стягненню аліменти на утримання малолітньої дитини ОСОБА_3 , 2007 року народження, у розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку (доходу).

Судом встановлено та підтверджено наявними в матеріалах справи доказами, що відповідно до свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 , виданого 17 вересня 2011 Центрально-Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровській області, ОСОБА_1 та ОСОБА_10 17 вересня 2011 р. зареєстрували шлюб, після реєстрації якого прізвище дружини - ОСОБА_11 , та зроблено відповідний актовий запис за № 743. (а.с. 11).

Від шлюбу у подружжя ІНФОРМАЦІЯ_3 народилася дитина - син ОСОБА_5 , що підтверджується відповідним свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 , виданим 01 листопада 2012 року Центрально-Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 988. (а.с. 12).

З довідки, виданої начальником Домоуправління № 2 Криворізької квартирно-експлуатаційної частини району 24 вересня 2018 року № 132, вбачається, що ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , та має склад сім`ї: дружина - ОСОБА_12 , донька - ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , син - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_6 (а.с. 15).

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 посилається на порушення судом норм процесуального права, що повісток про виклик до суду першої інстанції, процесуальних ухвал та копії позову не отримувала.

Частиною 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є:

1) день вручення судової повістки під розписку;

2) день отримання судом повідомлення про доставлення судової повістки на офіційну електронну адресу особи;

3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду;

4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Як свідчать матеріали справи, з інформаційної довідки з Реєстру територіальної громади м. Харкова вбачається, що місце проживання ОСОБА_2 зареєстровано за адресою: АДРЕСА_2 з 17 червня 2016 року. (а.с. 56).

Згідно довідки про реєстрацію місця проживання особи за відомостями Департаменту реєстрації Харківської міської ради місце проживання ОСОБА_2 зареєстровано за адресою: АДРЕСА_2 . (а.с. 69).

Копія ухвали від 28 березня 2019 року з додатками, судова повістка в судове засідання, призначене на 06 травня 2019 року, 10 год. 30 хв. повернулася не врученою адресату ОСОБА_2 за закінченням терміну зберігання. (а.с. 82).

Розгляд справи відкладено на 27 травня 2019 року, судова повістка ОСОБА_2 на 27 травня 2019 року, 10 год 00 хв повернулася з відміткою про відсутність особи за адресою місця проживання особи, що зареєстрована у встановленому законом порядку (а.с. 85-86).

За таких обставин порушень судом першої інстанції норм процесуального права не встановлено.

У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних умов для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України.

Відповідно до ст. 150, 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.

Відповідно до частини третьої ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними.

За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Згідно ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. (Ст. 183 УК України).

Частина перша ст. 192 СК України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

У пункті 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України про розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки).

При розгляді позовів, заявлених з зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки статтею 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 СК України «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», стаття 183 СК України «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», стаття 184 СК України «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»).

Як свідчать матеріали справи, 17 вересня 2011 року ОСОБА_1 уклав шлюб з ОСОБА_10 , що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 від 17 вересня 2011 року. (а.с. 11).

Від другого шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_4 мають сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3 від 01 листопада 2012 року. (а.с. 12).

Відповідно до статей12,81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими та електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Згідно вимог статті 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до статті 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Стаття 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Статтею 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно з практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Справедливість судового рішення вимагає, аби такі рішення достатньою мірою висвітлювали мотиви, на яких вони ґрунтуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення і мають оцінюватись у світлі обставин кожної справи. Національні суди, обираючи аргументи та приймаючи докази, мають обов`язок обґрунтувати свою діяльність шляхом наведення підстав для такого рішення. Таким чином, суди мають дослідити основні доводи (аргументи) сторін та з особливою прискіпливістю й ретельністю - змагальні документ, що стосуються прав та свобод, гарантованих Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод.

Рішенням Європейського суду з прав людини від 19 квітня 1993 року у справі «Краска проти Швейцарії» встановлено: «Ефективність справедливого розгляду досягається тоді, коли сторони процесу мають право представити перед судом ті аргументи, які вони вважать важливими для справи. При цьому такі аргументи мають бути «почуті», тобто ретельно розглянуті судом. Іншими словами, суд має обов`язок провести ретельний розгляд подань, аргументів та доказів, поданих сторонами».

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення («Серявін та інші проти України» (Seryavin and Others v. Ukraine) від 10 лютого 2010 року, заява № 4909/04).

При цьому, вказуючи на фактичні обставини, що є підставами для зменшення розміру аліментів, необхідно враховувати, що вони настали після прийняття рішення про стягнення аліментів, тобто ці обставини не повинні існувати на момент прийняття попереднього судового рішення про стягнення аліментів.

Батьки мають рівні обов`язки щодо утримання дитини, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Крім того, сам факт наявності другої дитини є зміною також і матеріального стану позивача та необхідності утримання двох дітей.

За таких обставин, суд першої інстанції, встановивши, що змінився сімейний стан платника аліментів, враховуючи наявність на утриманні ще однієї дитини сина ОСОБА_5 , 2012 року народження, дійшов правильного висновку, що є підстави для зменшення розміру аліментів на утримання доньки ОСОБА_3 .

Щодо доводів апеляційної скарги про те, що відповідач має поганий стан здоров`я, з виписки з медичної картки амбулаторного хворого від 17 лютого 2018 року та від 24 лютого 2018 року, вбачається, що ОСОБА_2 проведена операція - отгранічітельная лазерокоагуляція сітчатки на обох очах та отгранічітельная лазерокоагуляція сітчатки на лівому оці. (а.с. 149-150). Дані обставини не свідчать про погіршення стану здоров`я одержувача аліментів або втрату працездатності.

Також ОСОБА_2 посилається на те, що має невисоку заробітну плату, однак, будь-яких належних, допустимих та достатніх доказів на підтвердження своїх доходів, які б дали змогу суду встановити відповідні обставини справи, суду не надано.

Доводи апелянта про те, щовона з донькою не мають свого власного житла в м. Харкові, не має високої заробітної плати, при цьому змушена витрачати багато коштів на проїзд до місця роботи, не підтверджено належними та допустимими доказами, є недоведеними.

Так, з інформаційної довідки з Реєстру територіальної громади м. Харкова вбачається, що місце проживання ОСОБА_2 зареєстровано за адресою: АДРЕСА_2 з 17 червня 2016 року. (а.с. 56).

Згідно довідки про реєстрацію місця проживання особи за відомостями Департаменту реєстрації Харківської міської ради місце проживання ОСОБА_2 зареєстровано за адресою: АДРЕСА_2 . (а.с. 69).

Відомості про іншу адресу місця проживання ОСОБА_2 , докази на підтвердження місця її роботи, а саме, де та ким працює відповідач, та в якому розмірі отримує заробітну плату, які джерела доходу має, в матеріалах справи відсутні.

Таким чином, обставини, що у одержувача аліментів ОСОБА_2 погіршився матеріальний стан, погіршився стан здоров`я, або змінився сімейний стан, в розумінні вимог ст. 192 СК України, судом не встановлено.

Стосовно посилань апеляційної скарги ОСОБА_2 про те, що при зменшенні розміру аліментів судом не враховано стан здоров`я дитини,на копії медичних документів, виписку з медичної картки, згідно якої дитина протягом 2019 року хворіла та отримувала від лікаря медичну допомогу 3 рази, відповідач небере участі у додаткових витратах на утримання дитини, суд зазначає наступне.

Згідно зі ст. 185 СК України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину у разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватись наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

Отже, виходячи з аналізу статті 185 СК України додаткові витрати присуджуються на дитину за наявності в одного з батьків, з яким проживає дитина, додаткових витрат, викликаних особливими обставинами, зокрема у зв`язку з хронічною хворобою дитини, лікуванням, каліцтвом тощо. Наявність таких витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про стягнення додаткових витрат. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини.

Так, до особливих обставин, які викликають необхідність додаткових витрат на дитину закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей, страждає на тяжку хворобу тощо. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Такі особливі обставини будуть індивідуальними у кожному конкретному випадку.

Додаткові витрати не є додатковим стягненням коштів на утримання дитини. Аліменти необхідні, щоб забезпечити нормальні матеріальні умови для життя дитини.

В окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину, вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину.

Наявність таких витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про стягнення додаткових витрат. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини.

Вказані позивачем обставини та надані копії медичної документації, в тому числі звернення зі скаргами до невролога, за результатами обстеження якого рекомендовано зорову гімнастику, прогулянки на свіжому повітрі, консультація дитячого невропатолога, повторний огляд, не в достатній мірі свідчать про наявність особливих обставин, що зумовлюють необхідність додаткових витрат на дитину.

Таким чином, за наявності особливих обставин, таких як, наприклад, хронічна хвороба дитини тощо, той, з ким проживає дитина, якщо такі витрати будуть передбачуваними, неминучими та фактично понесеними в майбутньому, не позбавлений права звернутися до суду з позовом про стягнення додаткових витрат на утримання дитини відповідно до ст. 185 СК України. Стягнення додаткових витрат не є предметом розгляду у справі № 544/1429/18.

Посилання в апеляційній скарзі на поліпшення матеріального стану позивача, оскільки згідно наданих декларацій його доходи зростали і становили у 2016 році - 136737,00 грн, у 2017 році - 175070,00 грн, у 2018 році - 252251,00 грн, є безпідставними з огляду на те, що рішенням суду визначено стягувати аліменти у частці від доходу батька. При цьому суд звертає увагу на обов`язок батька утримувати двох неповнолітніх дітей.

Водночас обставин продажу або придбання ОСОБА_1 рухомого чи нерухомого майна після ухвалення рішення про стягнення аліментів належними та допустимими доказами не підтверджено.

Доводи апеляційної скарги про те, що сімейний стан позивача змінився у 2012 році, але протягом 7 років позивач не ставив питання про зменшення розміру аліментів, народження сина 7 років тому не є самостійною підставою для прийняття рішення про зменшення розміру аліментів, суд не приймає, оскільки ст. 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно положень ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Ст. 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, згідно якого, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

З урахуванням норм матеріального права, правильно застосувавши положення статті 180, частини третьої статті 181, статті 182, частини першої статті 192 СК України, правильно встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, належним чином оцінивши подані сторонами докази, суд дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для зменшення розміру аліментів, зокрема у зв`язку зі зміною сімейного стану позивача після ухвалення рішення про стягнення аліментів.

Суд розглянув справу в межах заявлених позивачем вимог, на підставі наданих сторонами доказів та з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Наведені в апеляційній скарзі доводи не знайшли свого підтвердження, не спростовують висновків суду і не дають підстав вважати неправильним застосування судом норм матеріального права чи наявними порушення норм процесуального права при ухваленні оскаржуваного судового рішення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 369, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України суд

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Заочне рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 24 червня 2019 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 05 грудня 2019 року.

Головуючий - І.О. Бровченко

Судді: І.В. Бурлака

А.І. Колтунова