Справа № 463/5828/15-ц Головуючий у 1 інстанції: Гирич С.В.
Провадження № 22-ц/811/2005/18 Доповідач в 2-й інстанції: Цяцяк Р. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2019 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Цяцяка Р.П.,

суддів: Крайник Н.П. та Шеремети Н.О.,

за участю: секретаря Куцика І.Б.;

Сеньківа А.І. - представника ЖБК «Бузковий-2018,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Личаківського районного суду міста Львова від 06 лютого 2018 року,

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до Житлово-будівельного кооперативу «Винники-1», третя особа - ОСОБА_4, в кінцевій редакції позовних вимог якого просив визнати за ним майнові права на квартири АДРЕСА_4 АДРЕСА_5 АДРЕСА_6 і АДРЕСА_7

Уточнені позовні вимоги після зміни предмету позову за заявою від 16.08.2017 року позивач мотивує тим, що 25.06.2014 року між сторонами укладено договір суперфіцію, посвідчений приватним нотаріусом Маслей І.Г. Відповідно до умов вказаного договору, суперфіціар надає, а суперфіціарій приймає в строкове користування земельну ділянку, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_8, загальною площею 0,8960 га, кадастровий номер НОМЕР_1, цільове призначення: для будівництва та обслуговування зблокованої котеджної забудови. Відповідно до внесених до договору змін, суперфіціар отримує у власність 10 % від загальної збудованої площі всіх приміщень, а саме в секціях №№ 4, 5, 6, 7. Право власності на зазначену нерухомість оформляється за суперфіціаром безпосередньо після проведення первинної технічної інвентаризації та введення в експлуатацію та реєстрації декларації про готовність будівництва до експлуатації. Секція № 4 введена в експлуатацію, зареєстровано декларацію про готовність будівництва до експлуатації, проведена первинна технічна інвентаризація. Позивач звертався до відповідача щодо виконання умов договору, однак такі не виконані. Відповідно до п.8.1.2 договору позивач, як суперфіціар, має право одержувати розрахунки, передбачені розділом 4 договору. Вважає, що майном є також майнові права, які є неспоживною річчю та визначаються речовими правами. Майнові права на нерухомість, що є об'єктом будівництва, не вважається речовими правами на чуже майно тому, що об'єктом цих прав є не чуже майно. Зазначає, що майнове право є складовою частиною майна, як об'єкта цивільних прав, та обумовлено договором з відповідачем, яким передбачено право набуття в майбутньому права власності на нерухоме майно. Вважає, що його права порушені, а тому звернувся до суду із позов про захист майнових прав (т.1, а.с. 2-4; т.2, а.с. 123-124).

Справа судами розглядалася неодноразово.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15 березня 2017 року всі судові рішення по справі було скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції (т.2, а.с. 43-45).

За результатами нового розгляду справи рішенням Личаківського районного суду міста Львова від 06 лютого 2018 року в задоволенні позову відмовлено за його безпідставністю (т.2, а.с. 201-203).

Дане рішення оскаржив позивач ОСОБА_3

Апелянт просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити його вимоги у повному обсязі, покликаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, та на неправильне застосування норм матеріального права.

Вважає, що суд не досліджував обставини справи, а лише обмежився посиланням на неправильний спосіб захисту прав та не дав належної оцінки тому, що виконати умови укладеного між сторонами спору договору суперфіції або рішення суду є неможливим, оскільки всі 4 квартири, майнові права на які є предметом позовних вимог, відчужені третій особі, яка не була стороною згаданого договору(т.2, а.с. 208-211).

03.03.2018 року відповідач, ЖБК «Винники-1», змінив своє місцезнаходження та найменування - на Житлово-будівельний кооператив «Бузковий-2018» (т.2, 244-246).

ОСОБА_6, третя особа по справі, подала до суду заяву про апеляційний розгляд справи без її особистої участі (т.3, а.с. 9).

За заявами апелянта (позивача ОСОБА_3.) та його представників про відкладення апеляційного розгляду справи (т.3, а.с. 8, 17, 27) апеляційний розгляд справи неодноразово відкладався, в черговий раз - на 18.03.2019 року (т.3, а.с. 36).

Будучи під власноручну розписку повідомленою про апеляційний розгляд справи 18.03.2019 року (а.с. 37), представник апелянта 18.03.2019 року подала до суду чергове клопотання про відкладення судового засідання, покликаючись у ньому на свій «незадовільний стан здоров'я» - без долучення до цього клопотання будь-яких доказів на підтвердження наведеного у ньому (т.3, а.с. 39).

Представник відповідача категорично заперечив проти чергового відкладення апеляційного розгляду справи, вважаючи це умисним затягуванням розгляду справи.

За наведених обставин колегія суддів вважає можливим апеляційний розгляд справи за відсутності апелянта і його представника - на підставі наявних у справі даних та доказів.

Заслухавши суддю-доповідача та заперечення доводів апеляційної скарги зі сторони представника відповідача, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судами встановлено та стверджується матеріалами справи, що 25 червня 2014 року між сторонами було укладено договір суперфіцію, відповідно до умов якого суперфіціар надає, а суперфіціарій приймає в строкове користування земельну ділянку, яка знаходиться за адресою: вул. Івасюка, м. Львів-Винники, загальною площею 0,8960 га, з цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування зблокованої котеджної забудови.

Відповідно до генерального плану м. Винники, виходячи із складних містобудівних умов в районі вул. Івасюка, запроектована, як котеджна забудова, так і блокована високощільна малоповерхова, а в окремих місцях - групи пяти-, дев'яти-поверхової житлової забудови з врахуванням складеної планувальної структури та масштабності забудови. Суперфіціарій набуває функцій замовника будівництва (т.1, а.с. 8-17).

Також встановлено, що 03 жовтня 2014 року та 23 квітня 2015 року до вищевказаного договору суперфіцію внесені зміни до пункту 4.1 розділу 4 Умови розрахунку, відповідно до яких суперфіціар отримує у власність 10 % від загальної збудованої площі всіх приміщень, у тому числі: у секції № 4 - квартиру АДРЕСА_9 загальною (запроектованою) площею 46,2 кв. м на 2-му поверсіАДРЕСА_1 загальною (запроектованою) площею 64,7 кв. м на 5-му поверсіАДРЕСА_2 загальною (запроектованою) площею 46,2 кв. м на 6-му поверсіАДРЕСА_3 загальною (запроектованою) площею 43,2 кв. м на 7-му поверсі та передає земельну ділянку згідно з чинним законодавством членам житлово-будівельного кооперативу (т.1, а.с. 18, 19).

Сторони домовились, що вимога про передачу збудованої площі не поширюється також на секції № АДРЕСА_9, 2 , 3, однак обов'язок передати земельну ділянку членам житлово-будівельного кооперативу залишається. Право власності на зазначену нерухомість оформляється за суперфіціаром безпосередньо після проведення первинної технічної інвентаризації, введення в експлуатацію та реєстрації декларації про готовність будівництва до експлуатації.

Декларація про готовність об'єкта, що знаходиться по вул. Івасюка у м. Львів-Винники, до експлуатації зареєстрована Департаментом Державної архітектурно-будівельної інспекції у Львівській області 15 червня 2015 року (т.1, а. с. 52-56).

Рішенням Господарського суду Львівської області від 18 листопада 2015 року (яке набрало законної сили 15 грудня 2015 року) встановлено, що багатоквартирний житловий будинокІІ черги (секція № 4) по АДРЕСА_7 введений в експлуатацію 15 червня 2015 року (т.1, а.с. 57-69).

Відповідно до п. 8.4.5 договору суперфіцію суперфіціарій зобов'язаний своєчасно вносити плату за користування земельною ділянкою в порядку та строки, передбачені розділом 4 цього договору.

В ході нового розгляду справи (після скасування ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15 березня 2017 року всіх судових рішень по справі) позивач подав до суду заяву про зміну предмету позову, а саме: про визнання за позивачем «майнових прав на квартири АДРЕСА_4, АДРЕСА_5 АДРЕСА_6, АДРЕСА_7 (т.2, а.с. 123-124), яка не містить жодного посилання на норми матеріального права, якими позивач обґрунтовує саме такий предмет позову.

В Додаткових поясненнях до позовної заяви вже міститься посилання на статті 15, 16 та 328 ЦК України, як на норми матеріального права, якими позивач обґрунтовує новий предмет позову (т.2, а.с. 138-142).

Статті 15 та 16 ЦК України відносяться до загальних положень, які регламентують право на захист цивільних прав та інтересів особи, і згідно з якими кожна особа має право на захист свого порушеного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого права. Одним зі способів захисту права та інтересу є, зокрема, визнання права.

За правилами ст. 392 ЦК України позов про визнання права власності може бути пред'явлено, по-перше, якщо особа є власником майна, але її право оспорюється або не визнається іншою особою; по-друге, якщо особа втратила документ, який засвідчує її право власності.

Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Отже, ураховуючи, що відповідно до ст. 328 ЦК України набуття права власності - це певний юридичний склад, з яким закон пов'язує виникнення в особи суб'єктивного права власності на певні об'єкти, суд при застосуванні цієї норми повинен встановити, з яких саме передбачених законом підстав, у який передбачений законом спосіб позивач набув право власності на спірний об'єкт та чи підлягає це право захисту в порядку, передбаченому статтею 392 ЦК України.

Як вбачається з вище згаданої заяви позивача про зміну предмету позову, а саме: про визнання за позивачем «майнових прав на квартири …» (т.2, а.с. 123-124), позивач визнав, що право власності на спірні квартири у нього не виникнуло.

Як вірно зазначено судом в оскаржуваному рішенні, вимог про застосування правових наслідків, передбачених статтею 611 ЦК України за порушення зобов'язання (в даному випадку - передбаченого договором суперфіції, укладеного між сторонами спору 25 червня 2014 року), позивач не заявляв.

З урахуванням вище наведеного суд прийшов до вірного висновку про те, що у задоволенні позову слід відмовити за безпідставністю позовних вимог.

Відтак, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дав належну оцінку всім обставинам і доказам по справі в їх сукупності та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому приходить до висновку про те, що підстави для його скасування відсутні і апеляційну скаргу на нього, доводи якої не спростовують висновків рішення суду, слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 п.1, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення, а рішення Личаківського районного суду міста Львова від 06 лютого 2018 року- без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повну постанову складено 22 березня 2019 року.

Головуючий: Цяцяк Р.П.

Судді: Крайник Н.П.

Шеремета Н.О.