Справа №: 400/1180/18
Провадження № 2/400/69/19
25 січня 2019 року
Петрівський районний суд Кіровоградської області
в складі: головуючого судді - Колесник С. І.
при секретарі - Проценко К.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Петрове цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ДРІМКАР» про захист прав споживачів, стягнення грошових коштів, -
Після чого, 14 серпня 2018 року він повторно звернувся до ТОВ «ДРІМКАР» з вимогою розірвання попереднього договору № 0067 купівлі - продажу транспортного засобу від 19 липня 2018 року та повернення авансової суми, після чого ТОВ «ДРІМКАР» повідомило його про відсутність свого волевиявлення на дострокове розірвання (припинення) договору та здійснення ними дій на підбір та подальшу купівлю транспортного засобу, що є предметом договору.Таким чином, він свої зобов'язання за договором виконав повністю і своєчасно, тому мав всі підстави розраховувати на виконання в свою чергу відповідачем умов договору та укладання основного договору 27 липня 2018 року, але відповідач своїх зобов'язань за договором не виконав, тому позивач просить задовольнити заявлені вимоги.
Представник позивача в судове засідання не зявився, однак надав до суду письмову заяву, в якій просить розглядати позовну заяву без його участі, позовні вимоги підтримує та просить позов задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечує.
Представник відповідача до суду не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про що свідчить наявне в матеріалах справи зворотнє повідомлення про вручення поштового відправлення, а також роздруківка з офіційного сайту Укрпошти про відстеження судової кореспонденції, відповідно до якої судова повістка на 25.01.2019 року не вручена під час доставки. Про причини неявки суд не повідомив, заперечення проти позову не надав.
Відповідно до ч. 3 ст. 131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов'язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з'явилися в судове засідання без поважних причин.
Згідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Тому, суд дійшов висновку, що відповідач повідомлений належним чином про час і місце судового засідання, та зі згоди позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи відповідно до ст. 280 ЦПК України.
У зв'язку із неявкою в судове засідання всіх учасників судового процесу, які належним чином повідомлені про день та час розгляду справи та подали заяви про розгляд справи за їх відсутності, згідно вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду спору по суті, встановив фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.
Судом встановлено, що 19 липня 2018 року між позивачем та відповідачем був укладений попередній договір купівлі - продажу транспортного засобу № 0067, за яким сторони зобов'язалися у встановлений строк укласти договір купівлі продажу транспортного засобу марки автомобіль марки «Hyundai Tucson", 2017 року випуску, на умовах попереднього договору (а.с.10-11).
Згідно пункту 1.5 попереднього договору сторони зобов'язалися укласти основний договір 27 липня 2018 року за умови повного виконання позивачем пункту 2.1 попереднього договору. Якщо станом на дату укладення основного договору (27 липня 2018 року) транспортний засіб не буде придбаний відповідачем, то сторони визначають, що основний договір буде укладений на п'ятий день після придбання транспортного засобу відповідачем, про що останній зобов'язується повідомити позивача у письмовому вигляді із зазначенням конкретної дати, часу і місця укладення основного договору. В такому випадку кінцевим терміном укладення основного договору сторони визначили 31 грудня 2019 року.
Згідно абз. 1, 4 ч. 1, ч. ч. 2, 3 ст. 635 ЦК України, попереднім є договір, сторони якого зобов'язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому
(основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, - у письмовій формі. Сторона, яка необґрунтовано ухиляється від укладення договору, передбаченого попереднім договором, повинна відшкодувати другій стороні збитки, завдані простроченням, якщо інше не встановлено попереднім договором або актами цивільного законодавства. Зобов'язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення.
Як вбачається з позовної заяви, станом на передбачену попереднім договором дату укладення основного договору, а саме 27 липня 2018 року, основний договір між позивачем і відповідачем укладений не був, жодних повідомлень від відповідача про придбання чи не придбання транспортного засобу для його наступної передачі позивачу на адресу позивача від відповідача не надходило, пропозиції про укладення основного договору сторонами не направлялись, що з огляду на норми частини третьої статті 635 ЦК України, свідчить про припинення зобов'язання, встановленого попереднім договором.
Після чого, 14 серпня 2018 року ОСОБА_1 повторно звернувся до ТОВ «ДРІМКАР» з вимогою розірвання попереднього договору № 0067 купівлі-продажу транспортного засобу від 19 липня 2018 року та повернення авансової суми (а.с.16-18).
Листами № 0067-21.08.2018 від 21 серпня 2018 року та № 0067- 28.08.2018 від 28 серпня 2018 року ТОВ «ДРІМКАР», повідомило ОСОБА_1 про відсутність свого волевиявлення на дострокове розірвання (припинення) договору та здійснення ними дій на підбір та подальшу купівлю транспортного засобу, що є предметом договору (а.с.19-20).
20 серпня 2018 року ОСОБА_1 звернувся до Приморського ВП ГУНП в Одеській області з заявою про вчинення кримінального правопорушення за ч. 1 ст. 190 КК України та внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань із вимогою розпочати розслідування за його заявою (а.с.21-22).
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.
Обовязок повернути безпідставно отримане майно є різновидом цивільно-правової санкції, а не мірою відповідальності. Тому наявність вини в поведінці особи, що безпідставно збагатіла, не вимагається. Означена цивільно-правова санкція застосовується і в тих випадках, коли безпідставне набуття майна є результатом події, поведінки самого потерпілого або третіх осіб.
При цьому, термін «майно», що вживається в частині першій статті, як і «власність», має досить широке тлумачення й охоплює цілу низку економічних інтересів (активів)як матеріальних, так і нематеріальних.
Таким чином, грошові кошти були передані позивачем відповідачу, як аванс, що був встановлений, як ціна майна за основний договором, що її позивач мав сплатити відповідачу при укладанні основного договору, який на момент передачі грошових коштів ще не був укладений та до цього часу не уклався, то відповідні кошті фактично були отримані відповідачем без правових підстав, та відповідно підлягають поверненню позивачу.
Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.
положення статті 1212 ЦК України, є такими, що набуті без достатньої правової підстави (є безпідставно набутим майном), а отже підлягають поверненню позивачу.
Таким чином, зважаючи на те, що відповідач в добровільному порядку не повернув безпідставно набуті грошові кошти, вимоги позивача є обґрунтованими та підлягають задоволенню.
Крім того, пунктом 1.5 попереднього договору сторони зобов'язуються укласти основний договір 27 липня 2018 року, за умови повного виконання пункту 2.1 попереднього договору. Якщо станом на дату укладення основного договору (27 липня 2018 року) транспортний засіб не буде придбаний відповідачем, то сторони визначають, що основний договір буде укладений на п'ятий день після придбання транспортного засобу відповідачем, про що останній зобов'язується повідомити позивача у письмовому вигляді із зазначенням конкретної дати, часу і місця укладення основного договору. В такому випадку кінцевим терміном укладення основного договору сторони визначили 31 грудня 2019 року.
При цьому суд зазначає, що кінцевою датою укладання основного договору за певних умов могло бути 31 грудня 2019 року, але в разі не виконання замовником вимог п. 2.1 договору і не внесення грошових коштів на рахунок відповідача, але позивач свої зобов'язання за договором виконав повністю та своєчасно, тому мав всі підстави розраховувати на виконання відповідачем умов договору і укладання основного договору 27 липня 2018 року, але відповідач своїх зобов'язань за договором не виконав.
Позов в частині відшкодування моральної шкоди задоволенню не підлягає, виходячи з такого.
Позивач, обґрунтовуючи позовні вимоги в частині відшкодування моральної шкоди, посилається на ч.2 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів», та вважає, що суд повинен одночасно вирішити це питання при задоволенні прав споживача без документального доказування на підтвердження факту заподіяння йому моральної шкоди.
Спори про відшкодування фізичній особі моральної шкоди розглядаються, зокрема: коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції України або випливає з її положень; у випадках, передбачених законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди; при порушенні зобов'язань, які підпадають під дію Закону України «Про захист прав споживачів» чи інших законів, що регулюють такі зобов'язання і передбачають відшкодування моральної шкоди.
Згідно ч.2 ст.22 Закону України «Про захист прав споживачів» при задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди.
Як зазначено у п. 5 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про захист прав споживачів», споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону.
Аналіз вказаної норми свідчить про те, що моральна шкода відповідно до Закону України «Про захист прав споживачів» відшкодовується лише в разі, якщо вона завдана недоліками продукції(дефекту в продукції).
Враховуючи те, що транспортний засіб позивачу не передавався, то правових підстав для відшкодування моральної шкоди немає.
Аналізуючи вищевикладені доводи, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову частково.
Згідно частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог, однак позивач при подачі позову до суду частиною 3 статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» був звільнений від сплати судового збору, тому судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь держави.
Керуючись ст.ст. 635, 1212 ЦК України, ст..ст. 10, 12,13, 141, 263, 265, 280-284 ЦПК України,суд ,-
Позовні вимоги ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ДРІМКАР» про захист прав споживачів, стягнення грошових коштів задовольнити частково.
В задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Заява про перегляд цього рішення може бути подана відповідачем в Петрівський районний суд Кіровоградської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку для подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Повний текст рішення складений 25 січня 2019 року.
Суддя(підпис)
Суддя Петрівського районнного суду С.Колесник