КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження: Доповідач - Ратнікова В.М.
№ 22-ц/824/4902/2019
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ Справа № 760/3260/18

21 березня 2019 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Ратнікової В.М.

суддів - Левенця Б.Б.

- БорисовоїО.В.

при секретарі - Куркіній І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 12 червня 2018 року, ухвалене під головуванням судді Кізюн Л.І., у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, -

в с т а н о в и в:

31 січня 2018 року ОСОБА_3 звернулась до Солом'янського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини.

В обґрунтування позовних вимог зазначала, що між нею та відповідачем ОСОБА_2 було укладено шлюб, який зареєстровано відділом державної реєстрації актів цивільного стану Радивилівського районного управління юстиції у Рівненській області 24.08.2012 року, актовий запис № 9. За час шлюбу у них народився син ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, якого вона утримує сама.

Вказувала на те, що вже тривалий час вона з відповідачем не проживає, спільного господарства не ведуть, 16.01.2018 року відповідачем було подано до Солом'янського районного суду м. Києва позов про розірвання шлюбу.

Також зазначала, що відповідач проживає у Київській області, працює у Святошинському УП ГУНП у місті Києві, де займає посаду заступника начальника слідчого відділу, за 2017 рік його заробітна плата за основним місцем роботи становила 133 733,00 грн., тому він має можливість сплачувати аліменти на утримання їх сина.

Посилаючись на вищезазначене, просила стягнути з ОСОБА_2 на її користь аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, щомісячно в розмірі 1/3 частини усіх видів доходів, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дати подання позову і до повноліття дитини та стягнути з відповідача на її користь понесені нею витрати на правничу допомогу у сумі 1 000,00 грн.

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 12 червня 2018 року позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання малолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, в розмірі 1/3 частки всіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 31 січня 2018 року і до досягнення дитиною повноліття.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 витрати на правничу допомогу у сумі 1 000 грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір в сумі 704,80 грн.

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 12 червня 2018 року та ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_3 про стягнення з нього аліментів на утримання дитини.

Апеляційну скаргу обґрунтовував тим, що суд неповно з"ясував обставини, які мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, судом неправильно застосовано норми матеріального права та порушено норми процесуального права. Зазначав, що матеріали справи не містять доказів на підтвердження того, що він як батько не виконує своїх обов'язків щодо утримання та виховання свого сина. Вважав, що позивачка свідомо ввела в оману суд, повідомивши в позовній заяві неправдиві факти, що він не надавав їй коштів на утримання спільного сина. Наголошував на тому, що після того як вони з позивачкою стали проживати окремо, він в добровільному порядку надавав кошти на утримання сина у розмірі 3 000 - 4 500 грн., купував одяг, придбав йому мобільний телефон та приймав активну участь у його вихованні, також влітку їздив разом з сином відпочивати в Карпати (м. Берегове). Звертав увагу суду на те, що з листопада 2017 року по 21 вересня 2018 року він активно приймав участь у вихованні та утриманні сина, але нажаль, так трапилося, що 21 вересня 2018 року він потрапив в дорожньо-транспортну пригоду та отримав значні тілесні ушкодження, знаходився в комі та реанімації, зазнав значних переломів кісток, і був лише 28 грудня 2018 року виписаний з медичного закладу, а тому, дійсно, після 21 вересня 2018 року, в силу об'єктивних обставин, не зміг матеріально забезпечувати свого малолітнього сина та бачитись з ним, при цьому позивачці було відомо про вказані обставини, про його тимчасову непрацездатність та неможливість надавати кошти на утримання дитини у вказаний період.

Вказував на те, що суд не повідомив його у встановленому законом порядку про день та час розгляду справи, оскільки у позовній заяві позивачка вірно зазначила адресу його фактичного проживання, проте судом надсилалися процесуальні документи на адресу його місця реєстрації , у зв'язку з чим він е отримував поштову кореспонденцію від суду, не знав про розгляд справи та не зміг надати суду свої заперечення. Вказані порушення норм процесуального права призвели до порушення його права на захист та справедливий суд, зокрема, права подавати докази, що спростовують фактичні обставини зазначені позивачем.

Крім того, зазначав, що, стягуючи з нього на користь позивачки витрати на правничу допомогу, суд не врахував, що ФОП ОСОБА_5 не є адвокатом, не має права на надання професійної правничої допомоги, а тому й не мала права на укладення відповідного договору з позивачем ОСОБА_3, понесені позивачкою витрати по оплаті послуг ФОП ОСОБА_5 не є витратами на правничу допомогу адвоката та не підлягають відшкодуванню.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_2 підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити.

Позивачка ОСОБА_3 в судове засідання не з"явилась, про день та час слухання справи судом повідомлена у встановленому законом порядку, а тому колегія суддів вважає можливим розгляд справи у її відсутності.

Заслухавши доповідь судді Ратнікової В.М., пояснення відповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі з 24 серпня 2012 року.

Від шлюбу мають малолітнього сина - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Малолітній ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, зареєстрований та проживає разом з позивачкою та перебуває на її утриманні. Відповідач проживає окремо, матеріальну допомогу на утримання дитини не надає.

Задовольняючи позовні вимоги, стягуючи з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання малолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, в розмірі 1/3 частки всіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 31 січня 2018 року і до досягнення дитиною повноліття, суд першої інстанції виходив з того, що обов'язок з утримання дитини покладений на обох батьків, відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання сина, доказів, які б свідчили про відсутність у відповідача можливості надавати матеріальну допомогу на утримання сина, суду надано не було, з урахуванням віку дитини та її потреб, та що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, суд вважав за можливе стягнути з відповідача аліменти у розмірі 1/3 частки всіх видів його заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 31 січня 2018 року і до досягнення дитиною повноліття. Стягуючи з відповідача на користь позивача витрати на правничу допомогу у сумі 1 000 грн., суд першої інстанції виходив з того, що позивачем надано докази на підтвердження понесених нею витрат по оплаті послуг за надання правничої допомоги ФОП ОСОБА_5

Проте, з такими висновками суду першої інстанції колегія суддів в повній мірі погодитись не може, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

У ст. 51 Конституії України встановлено, що кожен із подружжя має рівні права та обов'язки у шлюбі та сім'ї; що державою однаково охороняється як батьківство, так і материнство.

Сімейне законодавство також містить норми, що імплементують вказані принципи.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 141 СК України та ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», мати й батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Згідно вимог ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до вимог ч.ч.1, 2, 3 статі 181 СК України, способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними.

За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Судом достовірно встановлено, що неповнолітній ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 проживає разом з матір"ю ОСОБА_3 та знаходиться на її утриманні, відповідач ОСОБА_2 проживає окремо від дитини, відповідно до вимог ст. 180 СК України, зобов'язаний утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а тому колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліментів на утримання їх сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Разом з тим, визначаючи розмір аліментів, які підлягають стягненню з відповідача ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 на утримання сина, суд не врахував наступного.

Стаття 182 СК України визначає, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

З наданих відповідачем до апеляційної скарги епікризів зі стаціонарної картки пацієнта № 130 ТОВ " Реабілітаційний центр " Чайка", № 17698 , № 23371 Рівненської центральної міської лікарні історії хвороби, акту розслідування нещасного випадку, що стався 21.09.2018 року ГУНП у м. Києві, свідоцтва про хворобу № 34/у від 11.01.2019 року вбачається, що ОСОБА_2 працював в Святошинському УП ГУНП у м. Києві на посаді заступника начальника СВ. 21 вересня 2018 року ОСОБА_2 потрапив у дорожньо-транспортну пригоду, отримав тілесні ушкодження і був доставлений КШМД в Центральну міську лікарню м. Рівне з діагнозом: поєднана краніо-скелетна травма. Важка відкрита черепно-мозкова травма, вдавлений перелом лобно-скроневої кістки ліворуч з переходом на орбіту. Забій головного мозку важкого ступеня, контузія лівого ока. Забійна рана лобно-скроневої ділянки ліворуч, багатоуламковий перелом правого наколінника, де 22.09.2018 року виконана операція - резекційна трепанація черепа, видалення вдавленого перелому і 10.10.2018 - МОС правого наколінника по Веберу, консервативна терапія. З 12.10. по 09.11.2018 знаходився у відділенні реабілітації ТОВ «Реабілітаційний центр «Чайка» м. Рівне. Продовжив реабілітацію в лікарні ДУ «ТМО МВС України по Рівненській обл..» з 13.11 по 30.11.2018 року. В зв'язку із наявністю дефекту в лівій лобно-скроневій ділянці поступив 11.12.2018 для пластики у відділення нейрохірургії Рівненської Центральної Міської лікарні, де 12.12.2018 року проведена операція - пластика кісткової дефекту титановим імплантом. Визнаний непридатним до служби в поліції.

В судовому засіданні апеляційного суду відповідачем було надано витяг з його трудової книжки, копію наказу № 133 о/с від 14.02.2019 року ГУ НП у м. Києві з яких вбачається, що його було звільнено зі служби в поліції згідно з п.2 ( через хворобу) частини 1 статті 77 Закону України «Про Національну поліцію». З направлення на медико-соціальну експертну комісію від 20.02.2019 року вбачається, що Святошинське управління поліції ГУ НП у м. Києві направляє колишнього працівника поліції ОСОБА_2 на освідування для визначення ступеня втрати працездатності та встановлення причинно-наслідкового зв"язку такої втрати з виконання службових обов"язків. З індивідуального плану працевлаштування безробітного, підписаного 06.03.2019 року між ОСОБА_2 та фахівцем Києво-Святошинського районного центру зайнятості ОСОБА_7 вбачається, що ОСОБА_2 перебуває на обліку у вказаному центрі зайнятості.

Враховуючи встановлені обставини справи, надані сторонами та досліджені в судовому засіданні докази щодо стану здоров"я відповідача, вимоги матеріального та процесуального права, колегія суддів приходить до висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивачки аліментів на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 31 січня 2018 року і до досягнення дитиною повноліття.

Доводи апеляційної скарги про те, що відповідач як батько виконував своїобов'язки щодо утримання та виховання сина ОСОБА_4 в добровільному порядку, не спростовують висновків суду першої інстанції про наявність підстав для стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини, оскільки належних та допустимих доказів на підтвердження того, що відповідачем щомісячно надавалася матеріальна допомога на утримання дитини матеріали справи не містять, відповідачем суду не надано. Періодична допомога на утримання дитини не може вважатися належним виконанням обов'язків батька щодо утримання дитини.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд не належно повідомив відповідача про розгляд справи, оскільки у позовній заяві позивачка вірно зазначила адресу проживання відповідача, проте судом надсилалися процесуальні документи на адресу місця реєстрації відповідача, у зв'язку з чим такі процесуальні порушення суду першої інстанції позбавили відповідача права на захист та справедливий суд, права подавати докази, що спростовують фактичні обставини зазначені позивачем, колегія суддів відхиляє, враховуючи наступне.

Відповідно до ухвали Солом"янського районного суду м.Києва від 05 березня 2018 року було відкрито провадження у даній справі та призначено її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження, без повідомлення сторін, за наявним матеріалами справи.

Статтею 190 ЦПК України передбачено, що ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, в порядку, встановленому ст. 272 цього Кодексу. Одночасно з копією ухвали про відкриття провадження у справі учасникам справи надсилається копія позовної заяви з копіями доданих до неї документів.

За відомостями відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ГУ ДМС України в м. Києві ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, зареєстрований за адресою АДРЕСА_2.

З супровідного листа про направлення ОСОБА_2 копії ухвали про відкриття спрощеного позовного провадження у справі від 05 березня 2018 року вбачається, що копію ухвали від 05.03.2018 року та копію позовної заяви з додатками надіслано судом на адресу зареєстрованого у встановленому законом порядку місця його проживання: АДРЕСА_2. Матеріали повернулись до суду з відміткою пошти про закінчення встановленого строку зберігання.

Доказів того, що фактичним місце проживання відповідача є зазначене у позовній заяві АДРЕСА_1, матеріали справи не містять.

З огляду на зазначене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції у відповідності до вимог ЦПК України надсилав відповідачу процесуальні документи по справі, а тому доводи апеляційної скарги про порушення судом процесуального права відповідача на захист та справедливий суд, є необґрунтованими.

Доводи апеляційної про неправильність висновків суду першої інстанції щодо наявності правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивачки понесених нею витрат на правничу допомогу в сумі 1000,00 грн., колегія суддів вважає обгрунтованими, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно вимог ч. 1 ч. 2 ст. 137 ЦПК України витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до ч. 3, ч. 4 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Аналіз вищезазначених норм ЦПК України свідчить про те, що відшкодуванню підлягають лише витрати на правничу допомогу, що була надана адвокатом.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокат - це фізична особа, яка здійснює адвокатську діяльність на підставах та в порядку, що передбачені цим Законом.

На підтвердження понесених позивачем витрат на правничу допомогу до суду першої інстанції було надано договір про надання правничої допомоги, укладений 19.01.2018 року між ОСОБА_3 та ФОП ОСОБА_5, та квитанцію до прибуткового касового ордеру № 2 від 10 січня 2018 року на суму 1 000 грн.

З наданої до матеріалів справи копії договору про надання правничої допомоги від 19 січня 2018 року вбачається, що він укладений між ОСОБА_3 та ФОП ОСОБА_5, яка є суб"єктом підприємницької діяльності. Доказів на підтвердження того, що ФОП ОСОБА_5 є адвокатом матеріали справи не містять та позивачем надано не було, а тому колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність підстав для стягнення з ОСОБА_2 на користь позивачки витрат на правничу допомогу в сумі 1 000 грн.

Аналізуючи зазначене, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_2підлягає частковому задоволенню, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позову, стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліментів на утримання сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі ј частки всіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаю з 31 січня 2018 року і до досягнення дитиною повноліття. В задоволенні решти позовних вимог слід відмовити.

Згідно ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до ч. 1 цієї статті, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Частиною 6 ст. 141 ЦПК України передбачено, що якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Позовну заяву задоволено частково (50% від заявлених вимог), позивачка звільнена від сплати судового збору за вимогу про стягнення аліментів, тому з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 352,40 грн. (704, 80 грн. х 50% )

Апеляційну скаргу задоволено частково (50% від заявлених вимог), за подання апеляційної скарги ОСОБА_2 сплатив судовий збір у розмірі 1057,20 грн., позивачка від сплати судового збору за вимогу про стягнення аліментів звільнена, тому з Державного бюджету на користь відповідача підлягає стягненню 528,60 грн. (704,80 грн. * 150% : 50%) на відшкодування судового збору, сплаченого за поданння ним апеляційної скарги.

Керуючись ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», ст.7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік», ст.ст. 141, 166, 180,181,182, 191 СК України, ст.ст. 13, 76, 81,141, 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 12 червня 2018 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_5, місце проживання: АДРЕСА_1) на користь ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_7, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, місце проживання: АДРЕСА_3) аліменти на утримання сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, у розмірі ј частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаю з 31 січня 2018 року і до досягнення дитиною повноліття.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_5, місце проживання: АДРЕСА_1) на користь держави судовий збір у розмірі 352,40 грн.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_5, місце проживання: АДРЕСА_1) витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 528,60 грн.

Постанова в частині стягнення аліментів на утримання дитини підлягає негайному виконанню у межах суми платежу за один місяць.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини постанови, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 22 березня 2019 року .

Головуючий: Судді: