Справа № 495/641/19
З а о ч н е р і ш е н н я
25 березня 2019 року м. Білгород-Дністровський
Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області у складі:
головуючого одноособово судді Боярського О.О.,
при секретарі Рачицькій І.А.,
справа №495/641/19
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Білгород-Дністровському Одеської області цивільну справу в порядку спрощеного позовного провадження за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житлом, -
ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житлом
Позивачу на праві приватної власності на підставі договору дарування, серія та номер: НОМЕР_1 від 02.10.2007 року, державний нотаріус Білгород-Дністровської міської державної нотаріальної контори, Кушнір І.В. належить житловий будинок АДРЕСА_1 право власності зареєстроване 22.11.2007 року, реєстраційний номер НОМЕР_2 .
У належному позивачу будинку зареєстрований відповідач ОСОБА_2 , однак останній за вказаною адресою не проживає, комунальні послуги не сплачує та особистих речей останнього у будинку немає.
Водночас, реєстрація місця проживання відповідача у вказаному будинку створює для позивача перешкоди у вільному користуванні належним позивачу на праві власності майном, оскільки вона змушена нести додаткові витрати зі сплати комунальних послуг, які вираховуються залежно від зареєстрованих за адресою осіб. Крім того реєстрація місця проживання відповідача за вказаною адресою створює для позивача перешкоди для отримання житлових соціальних пільг, оскільки їх розрахунок визначається виходячи із сукупного доходу та кількості усіх зареєстрованих осіб за вказаною адресою.
Крім того, реєстрація відповідача у будинку обмежує права позивача, як власника на вільне розпорядження належним їй нерухомим майном, оскільки у разі відчуження зазначеного майна, вона як продавець зобов`язана буде повідомити покупців про відповідний факт. Це може спровокувати відмову потенційних покупців від придбання майна, обмеженого правами третіх осіб.
Заяви та клопотання від сторін по справі не надходили.
Позивач склала письмову заяву, відповідно до якої просила розгляд справи здійснити у її відсутності, позовні вимоги задовольнити.
Відповідач у судове засідання не з`явився, про час та місце слухання справи сповіщався належним чином, причини неявки суду не відомі.
Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд, у зв`язку з неявкою відповідачів та неповідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання в порядку статті 280 ЦПК України, враховуючи відсутність відповідних заперечень від позивача, ухвалив слухати справу за відсутності відповідача, що не з`явився, у порядку заочного розгляду справи.
Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити із задоволенням позову. Судом встановлені наступні фактичні обставини на підставі представлених письмових доказів.
Як вбачається з матеріалів справи, позивачу на праві приватної власності на підставі договору дарування, серія та номер: НОМЕР_1 , від 02.10.2007 року, державний нотаріус Білгород-Дністровської міської державної нотаріальної контори, Кушнір І.В. належить житловий будинок АДРЕСА_1 право власності зареєстроване 22.11.2007 року, реєстраційний номер НОМЕР_2 .
У належному позивачу будинку зареєстрований відповідач ОСОБА_2 з 16.10.2012 року (а.с. 28). Відповідач у вказаному будинку проживав зі згоди позивача та вів спільне господарство з власником будинку, а отже він відноситься до членів сім`ї власника будинку.
ОСОБА_2 за вказаною адресою не проживає, комунальні послуги не сплачує та особистих речей останнього у будинку немає. Вказані обставини підтверджуються письмовими поясненнями сусідів: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , які підтвердили, що відповідач впродовж двох років не проживає у належному позивачу будинку та особистих речей останнього у будинку немає.
Відповідно до ст. 150 Житлового кодексу України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, укладати інші не заборонені законом угоди.
Відповідно до вимог ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до вимог ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. При цьому згідно до ст. 391 ЦК України, власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування і розпорядження своїм майном.
У відповідності до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійснені.
Виходячи з положень ст. ст. 16, 391, 386 ЦК України власник має право звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, який ураховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право.
Відповідно до ч. 3 ст. 9 ЖК України ніхто не може бути обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.
У відповідності до статей 156, 64 Житлового кодексу УРСР до членів власника будинку (квартири) належать дружина (чоловік) власника будинку, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.
Ч. 4 ст. 156 Житлового кодексу УРСР встановлено, що припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням.
Згідно із ст. 405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Судом встановлено, що відповідач не проживає за адресою місця своєї реєстрації понад встановлений ст. 405 ЦК України річний строк без поважних причин, що підтверджено належними доказами. Відповідач доказів в підтвердження поважності свого непроживання за вказаною адресою суду не надав.
Реєстрація місця проживання відповідача у вказаному будинку створює для позивача перешкоди у вільному користуванні належним позивачу на праві власності майном, оскільки вона змушена нести додаткові витрати зі сплати комунальних послуг, які вираховуються залежно від зареєстрованих за адресою осіб. Крім того реєстрація місця проживання відповідача за вказаною адресою створює для позивача перешкоди для отримання житлових соціальних пільг, оскільки їх розрахунок визначається виходячи із сукупного доходу та кількості усіх зареєстрованих осіб за вказаною адресою.
Крім того, реєстрація відповідача у будинку обмежує права позивача, як власника на вільне розпорядження належним їй нерухомим майном, оскільки у разі відчуження зазначеного майна, вона як продавець зобов`язана буде повідомити покупців про відповідний факт. Це може спровокувати відмову потенційних покупців від придбання майна, обмеженого правами третіх осіб.
За таких обставин, права позивача, як власника будинку підлягають захисту шляхом визнання відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням, підстав для збереження за ним житлового приміщення немає.
Положеннями ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" закріплено, що судове рішення, що набрало законної сили, є самостійною підставою для зняття з реєстрації.
Відповідно до ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" зняття з реєстрації місця проживання здійснюється в день звернення особи на пiдставi заяви особи, остаточного рiшення суду, свідоцтва про смерть особи.
З огляду на викладене, суд приходить до висновку про обгрунтованість позовних вимог позивачів та вважає їх такими, що підлягають задоволенню.
Керуючись ст. ст. ст. 3, 4, 5, 10, 12, 13, 258, 279, 280-282 ЦПК України, ст.ст. 64, 150, 156 ЖК УРСР України, ст.ст. 383,405ЦК України, суд,-
Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житлом - задовольнити.
Усунути перешкоди у користуванні та розпорядженні власністю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (НОМЕР_4), шляхом визнання ОСОБА_2 (паспорт серії НОМЕР_3 , виданий Білгород-Дністровським РВ ГУДМС 16.10.2012 року) таким, що втратив право користування житловим будинком АДРЕСА_1 .
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду шляхом подачі в 30 денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, протягом тридцяти днів з дня отримання його копії.

Суддя О.О.Боярський