Справа № 509/3219/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 жовтня 2019 року смт Овідіополь

Овідіопольський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді Бочарова А.І.,

при секретарі Дорошко А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт.Овідіополь цивільну справу за позовом

ОСОБА_1 та ОСОБА_2

до

ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору:

Таїровська селищна рада, в особі органу реєстрації Таїровської селищної ради,

Служба у справах дітей Овідіопольської районної державної адміністрації Одеської області,

про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою і житловим будинком та зняття з державної реєстрації,-

ВСТАНОВИВ:

30.07.2018 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , які проживають за адресою: АДРЕСА_1 , звернулись до Овідіопольського районного суду Одеської області з позовною заявою до ОСОБА_3 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , та ОСОБА_4 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 ; треті особи, яка не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Таїровська селищна рада, в особі органу реєстрації Таїровської селищної ради, місцезнаходження: 65496, Одеська область, Овідіопольський район, смт Таїрове, вул. 40- річчя Перемоги, буд. 25; Служба у справах дітей Овідіопольської районної державної адміністрації Одеської області, яка розташована за адресою: 67801, Одеська область, Овідіопольський район, смт Овідіополь, вул. Т. Шевченка, буд. 169, про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою і житловим будинком та зняття з державної реєстрації.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивачі зазначають, що земельна ділянка та житловий будинок, що розташований на ній, та знаходяться за адресою: АДРЕСА_4 , належать ОСОБА_1 на праві власності згідно свідоцтва про право власності серії НОМЕР_1 від 12.08.2004 на житловий будинок з господарчими будівлями та спорудами за вказаною адресою, виданого на підставі витягу з розпорядження Овідіопольської райдержадміністрації за №485 від 03.08.2004 та державного акту серії ЯЕ №663975 від 23.08.2007, зареєстрованого Овідіопольським районним відділом земельних ресурсів за №15, виданого на підставі рішення 11 сесії Таїровської селищної ради №364 від 18.06.2004 на право власності на земельну ділянку, загальною площею 0,0676 га, кадастровий номер №:02:008:0617.

В подальшому, державний реєстратор Тихонова Альона Станіславівна, всупереч нормам діючого законодавства, що забороняє здійснення реєстрації в разі постановлення рішення суду про заборону вчинення таких дій, вчинила дії з реєстрації права власності в державному реєстрі прав власності на земельну ділянку, площею 0,0676 га, та житловий будинок, загальною площею 232,8 кв.м., які розташовані за адресою: АДРЕСА_4 , за ОСОБА_3 .

З даного приводу, відносно дій державного реєстратора Тихонової Альони Станіславівни, наявне кримінальне провадження №0001354 від 23.06.2017, попередня правова кваліфікація ст.190 КК України, яке перебуває в провадженні Овідіопольського ВП ГУНП в Одеській області.

15 червня 2018 року група осіб, насильницьким шляхом, захопила будинок АДРЕСА_4 , який належить позивачам, та таємно викрала всі особисті та на право власності рухомого та нерухомого майна документи, всі речі, золоті прикраси, загальною сумою 168 050,00 гривень, гроші в розмірі 47 000 доларів США, побутову іноземну техніку, меблі, посуд, дорогу одежу, на загальну суму 1 128 000,00 гривень.

З даного приводу в Овідіопольському ВП ГУНП в Одеській області наявне кримінальне провадження №0001262 від 20.06.2018, попередня правова кваліфікація ст.356 КК України.

Наразі у зазначеному будинку без будь-яких правових підстав зареєстрована та проживає відповідачка ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та її неповнолітні діти: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Таким чином позивачі вважають, що відповідачка ОСОБА_4 перешкоджає їм, як власникам, користуватися належним майном.

У матеріалах справи міститься відзив на позов відповідачки ОСОБА_4 від 28.02.2019 (а.с. 71-80), поданий представником відповідачки, згідно якого відповідачка ОСОБА_4 позовні вимоги не визнала та просила у задоволенні позову відмовити, посилаючись на те, що житловий будинок АДРЕСА_5 та АДРЕСА_6 ділянка АДРЕСА_4 , площею 0,0676 га, цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер :02:008:0617, розташована за адресою: АДРЕСА_4 , на праві приватної власності належать ОСОБА_3 і виключно вона, як власник майна, має право на звернення до суду з позовом про усунення перешкод у користуванні власністю у разі їх наявності, а не позивачі.

Зазначала, що ОСОБА_4 та її неповнолітні діти: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстровані та проживають у будинку АДРЕСА_4 , за згодою власника майна ОСОБА_3 , а тому ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не вправі втручатися в вільний розсуд власниці будинку щодо реєстрації в ньому інших осіб.

Також вказувала на те, що витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань сам по собі може носити лише інформативний характер, адже до Єдиного реєстру досудових розслідувань мають вноситись всі заяви та повідомлення незалежно від наявності в них ознак кримінального правопорушення.

У кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001262 від 20.06.2018, попередня правова кваліфікація ст.356 КК України, не винесено вирок або ухвалу про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності, а тому посилання на наявність кримінального провадження за даним фактом є безпідставними, а кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001354 від 23.06.2017, попередня правова кваліфікація за ч.1 ст.190 КК України, 30 серпня 2018 року було закрито на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України, у зв`язку з встановленою відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення.

Наголошувала на тому, що жодних прав та інтересів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 проживанням та реєстрацією у будинку АДРЕСА_4 , ОСОБА_4 та її неповнолітніх дітей: ОСОБА_6 та ОСОБА_5 , порушено не було.

Ухвалою суду від 08 серпня 2018 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою суду від 17 січня 2019 року було закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

17 вересня 2019 року до суду надійшла заява позивачів про зупинення провадження у справі (а.с.163-164).

Ухвалою суду від 28 жовтня 2019 року у задоволенні заяви позивачів про зупинення провадження у справі було відмовлено.

У судове засідання 28.10.2019 позивачка ОСОБА_1 не з`явилась, але в матеріалах справи міститься заява, відповідно до якої позов підтримує в повному обсязі, просить суд розглянути справу за її відсутності (а.с.113)

Позивач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, але в матеріалах справи міститься заява, відповідно до якої позов підтримує в повному обсязі, просить суд розглянути справу за його відсутності (а.с.104)

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилась, про час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, про причини неявки суд не повідомила.

Представник відповідача ОСОБА_4 - адвокат Сергійчук Майя Миколаївна в судове засідання не з`явилась, але звернулась до суду з заявою, відповідно до якої позов не визнала, вважає його безпідставним та необґрунтованим, в зв`язку з чим просить суд у його задоволенні відмовити в повному обсязі, просить розглядати справу у її відсутність.

Представник третьої особи Таїровської селищної ради, в особі органу реєстрації Таїровської селищної ради, в судове засідання не з`явилась, про час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, про причини неявки суд не повідомила.

Представник третьої особи Служби у справах дітей Овідіопольської районної державної адміністрації Одеської області в судове засідання не з`явилась, про час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, про причини неявки суд не повідомила.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши і оцінивши надані докази в їх сукупності, суд вважає позов таким, що задоволенню не підлягає, з наступних підстав.

Статтями 15, 16 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушу є право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод (1950 р.), ратифікованою Законом України від 17 липня 1997 р. № 475/97-ВР, зокрема ст. 1 Першого протоколу до неї (1952 р.) передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнано право держави на здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Відповідно до п.1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ конвенцію та практику Суду як джерело права.

Згідно з усталеною практикою Європейського Суду з прав людини - стаття 1 Першого протоколу до Конвенції містить три окремі норми: перша, що виражається в першому реченні першого абзацу та має загальний характер, закладає принцип мирного володіння майном. Друга норма, що міститься в другому реченні того ж абзацу, охоплює питання позбавлення права власності та обумовлює його певними критеріями. Третя норма, що міститься в другому абзаці, визнає право договірних держав, серед іншого, контролювати використання майна в загальних інтересах. Друга та третя норми, які стосуються конкретних випадків втручання у право мирного володіння майном, повинні тлумачитися у світлі загального принципу, закладеного першою нормою (див., серед інших джерел, рішення у справах «Іммобіліаре Саффі проти Італії» (Immobiliare Saffi v. Italy) [ВП], заява № 22774/93, п. 44, ECHR 1999-V, та «Вістіньш і Препьолкінс проти Латвії» (<...>) [ВП], заява № 71243/01, п. 93, від 25 жовтня 2012 року). Суд наголошує на тому, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece) [ВП], заява № 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А № 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії» (Kushoglu v. Bulgaria), заява № 48191/99, пп. 49-62, від 10 травня 2007 року).

Суд також нагадує, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льон рот проти Швеції» (Sporrong and Lonnroth v. Sweden), пп. 69 і 73, Series A № 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства» (James and Others v. the United Kingdom), п. 50, Series A № 98).

Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному Законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ч.1 ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Правомочність володіння розуміють як передбачену законом (тобто юридично забезпечену) можливість мати (утримувати) в себе певне майно (фактично панувати над ним, зараховувати на свій баланс тощо).

Згідно з ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

За змістом частин першої та другої статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивачі посилаються на те, що відповідачка ОСОБА_4 та її неповнолітні діти: ОСОБА_5 та ОСОБА_6 мешкають та зареєстровані у будинку АДРЕСА_4 , та належить ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Дійсно, як вбачається з матеріалів справи, та визнається представником ОСОБА_4 - ОСОБА_7 , ОСОБА_4 разом зі своїми неповнолітніми синами ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , мешкають та зареєстровані у будинку АДРЕСА_4 (а.с.22).

Як встановлено судом та підтверджується письмовими доказами по справі, позивачка ОСОБА_1 , на підставі свідоцтва про право власності серії НОМЕР_1 від 12 серпня 2004 року, виданого Таїровською селищною радою Овідіопольського району Одеської області, до 05 січня 2017 року була власницею житлового будинку з господарчими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_4 , загальною площею 232,8 кв.м., житловою площею 68,5 кв.м. (а.с.8).

ОСОБА_1 також, на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ №663975 від 23.08.2007, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №15, виданого на підставі договору купівлі - продажу земельної ділянки, посвідченого приватним нотаріусом Овідіопольського районного нотаріального округу Куркан Н.Ф. 30 жовтня 2002 року, зареєстрованого в реєстрі за №4965, та рішення 11 сесії Таїровської селищної ради №364 від 18 червня 2004 року, до 05 січня 2017 року була власницею земельної ділянки площею 0,0676 га, кадастровий номер :02:008:0617, цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), розташованої за адресою: АДРЕСА_4 (а.с.19).

Рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 28 січня 2013 року у справі №1521/3676/12 було задоволено позов ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення 1 402 375 грн. 67 коп. та стягнуто з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в солідарному порядку на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» 1 402 375 грн. 67 коп. (а.с.23-24).

05 січня 2017 року державним реєстратором Одеської дирекції Українського державного підприємства поштового зв`язку «Укрпошта» Тихоновою Альоною Станіславівною, на підставі кредитного договору №014/0034/82/83151 від 26.09.2007, укладеного між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_1 , додаткової угоди до кредитного договору №3 від 04.04.2009, укладеної між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_1 , договору іпотеки від 26.09.2007, посвідченого приватним нотаріусом Вініцьким Б.В., зареєстрованого в реєстрі за №1003, договору про відступлення права вимоги за договором іпотеки від 03.04.2015, посвідченого приватним нотаріусом Немм О.В., зареєстрованого в реєстрі за №477, заяви (вимоги про усунення порушень) ОСОБА_3 та свідоцтва від 02.06.2015, виданого приватним нотаріусом Іллічовою Н.А., зареєстрованого в реєстрі за №3134, було зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно право власності на житловий будинок, загальною площею 232,8 кв.м., житловою площею 68,5 кв.м., який розташований за адресою: АДРЕСА_4 , за ОСОБА_3 (а.с.82-83)

Того ж дня, 05.01.2019, державним реєстратором Одеської дирекції Українського державного підприємства поштового зв`язку «Укрпошта» Тихоновою Альоною Станіславівною, на підставі кредитного договору №014/0034/82/83151 від 26.09.2007, укладеного між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_1 , додаткової угоди до кредитного договору №3 від 04.04.2009, укладеної між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_1 , договору іпотеки від 26.09.2007, посвідченого приватним нотаріусом Вініцьким Б.В., зареєстрованого в реєстрі за №1003, договору про відступлення права вимоги за договором іпотеки від 03.04.2015, посвідченого приватним нотаріусом Немм О.В., зареєстрованого в реєстрі за №477, заяви (вимоги про усунення порушень) ОСОБА_3 та свідоцтва від 02.06.2015, виданого приватним нотаріусом Іллічовою Н.А., зареєстрованого в реєстрі за №3134, було зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно право власності на земельну ділянку, площею 0,0676 га, кадастровий номер :02:008:0617, цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), за адресою: АДРЕСА_4 (а.с.85-86)

Вирішуючи питання про правомірність набуття права власності, повинно враховуватись положення ч.2 ст. 328 ЦК України, якою встановлюється презумпція правомірності набуття права власності, котра означає, що право власності на конкретне майно вважається набутим правомірно, якщо інше не встановлено в судовому порядку або незаконність набуття права власності прямо не випливає із закону. Таким чином, факт неправомірності набуття права власності, якщо це не випливає із закону, підлягає доказуванню, а правомірність набуття права власності включає в себе законність і добросовісність такого набуття.

Відтак, з 05 січня 2017 року по теперішній час власником житлового будинку, загальною площею 232,8 кв.м., житловою площею 68,5 кв.м., та земельної ділянки, площею 0,0676 га, кадастровий номер :02:008:0617, цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), які розташовані за адресою: АДРЕСА_4 , є ОСОБА_3 , а не позивачі, як зазначалось у позовній заяві.

Згідно з положеннями статті 391 ЦК України - власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до п.п. 1, 33, 34 Постанови Пленуму ВССУ № 5 від 07.02.2014 р. «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» - власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та може вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Застосовуючи положення статті 391 ЦК України, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов`язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого.

Відповідно до положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння.

Зважаючи на те, що позов про усунення перешкод у користуванні майном підлягає задоволенню лише у разі одночасної наявності двох перелічених вище обставин, та враховуючи той факт, що позивачами не доведено жодними належними і допустимими доказами наявність у ОСОБА_1 та ОСОБА_2 будь-яких правових підстав для звернення до суду з позовом про усунення перешкод у користуванні житловим будинком та земельною ділянкою, які розташовані за адресою: АДРЕСА_4 , та наявність порушення прав позивачів, які обумовлені діями відповідачів, суд приходить до висновку про безпідставність і необґрунтованість позовних вимог про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою і житловим будинком, адже жодних прав та інтересів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 проживанням у будинку АДРЕСА_4 , ОСОБА_4 та її неповнолітніх дітей: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , порушено не було.

Окремо, суд звертає увагу на те, що жодних позовних вимог ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до ОСОБА_3 заявлено не було.

Щодо вимоги позивачів про зняття з реєстрації відповідачки ОСОБА_4 та її неповнолітніх дітей: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , суд зазначає наступне.

Усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; стаття 405 ЦК), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою.

Враховуючи той факт, що позивачами не було заявлено вимог про позбавлення права користування жилим приміщенням, про визнання особи безвісно відсутньою або про оголошення фізичної особи померлою, які безпосередньо впливають на вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку, та зважаючи на те, що позивачі не є власниками житлового будинку та земельної ділянки, які розташовані за адресою: АДРЕСА_4 , суд вважає, що позовна вимога про зняття з реєстрації у будинку АДРЕСА_4 , ОСОБА_4 та її неповнолітніх дітей: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст.3-7,10-13,18, 258, 259, 263-265 ЦПК України, ст.ст.15, 16, 316, 317, 319, 321, 328, 391 ЦК України, Постановою Пленуму ВССУ № 5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», Конституцією України, Конвенцією «Про захист прав людини і основоположних свобод», рішеннями ЄСПЛ, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Рішення набирає законної сили через тридцять днів з дня складання повного тексту, якщо не була подана апеляційна скарга. У разі подання апеляційної скарги, рішення набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку, визначеному п.15.5 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України, до Одеського апеляційного суду шляхом подачі через суд першої інстанції, у 30-денний строк з дня складання повного тексту, апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Повне рішення складено 06.11.2019 року.

Суддя А.І.Бочаров