ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді Куценко Т.Р.

суддів - Демченко Е.Л., Макарова М.О.,

за участю секретаря - Синенко Є.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_1,

на рішення Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 08 травня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, ОСОБА_3, третя особа - Управління служби у справах дітей Шевченківської районної у місті Дніпрі ради, про позбавлення батьківських прав, -

в с т а н о в и л а:

У липні 2017 року позивач ОСОБА_2 звернулась до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська із зазначеною позовною заявою /а.с. 1-6/.

Позов обгрунтовувала тим, що вона є бабусею неповнолітньої дитини - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. Мати дітей, та відповідно донька позивачів ОСОБА_5, померла ІНФОРМАЦІЯ_9. Мати дитини - ОСОБА_1 та батько дитини - ОСОБА_3 з сином не проживають, вихованням та утриманням сина не займаються, місце їх проживання невідоме протягом тривалого часу. 17 травня 2016 року наказом № 20 Управління-служби у справах дітей Шевченківської районної у місті Дніпропетровську ради ОСОБА_4 було прийнято на облік дітей, які виховуються в сім'ї, у якій батьки ухиляються від виконання батьківських обов'язків. Дитина повністю перебуває на утриманні позивача. ОСОБА_1, мати дитини, веде бродячий спосіб життя, лікувалась від хронічного алкоголізму, але безрезультатно, ніколи ніде офіційно не працювала, часто лишала дитину на 2-5 днів разом з бабусею та йшла з дому, одежу, іграшки та ліки дитині не купувала. Коли проживала разом з сином, не піклувалась про нього, дитина була забита та налякана. Батько дитини ОСОБА_3, розлучився з відповідачем ОСОБА_1, життям сина не цікавиться, призначені рішенням суду від 26.04.2011 року аліменти не сплачує. Позивач вважає, що наявні всі законні підстави для позбавлення відповідачів батьківських прав відносно їх сина ОСОБА_4. Позивач має стабільну роботу, регулярний дохід, створила належні умови для проживання дитини, увесь вільний час приділяє розвитку та вихованню онука. Позивач також вважає, що вона може бути опікуном свого неповнолітнього онука.

З урахуванням заяви про збільшення позовних вимог від 10.03.2018 року, просила суд позбавити батьківських прав ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2 у відношенні малолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3. Позбавити батьківських прав ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4 у відношенні малолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3. Призначити опікуном малолітньої дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, бабусю дитини ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_5. Стягнути з ОСОБА_1 аліменти на користь ОСОБА_2 на утримання малолітньої дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, в розмірі 1/4 усіх видів заробітку, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до повноліття, починаючи з моменту надходження позовної заяви до суду. Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4 на користь ОСОБА_2 на утримання малолітньої дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, в розмірі 1/4 усіх видів заробітку, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до повноліття, починаючи з моменту надходження позовної заяви до суду.

Рішенням Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 08 травня 2018 року заявлені позовні вимоги задоволено /а.с.94-99/.

Рішенням суду позбавлено батьківських прав ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, паспорт серії НОМЕР_1, виданий Бабушкінським РВ ДМУ ГУУМВС України в Дніпропетровській області 06.10.2011 року, у відношенні малолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3.

Позбавлено батьківських прав ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4 у відношенні малолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3.

Призначено опікуном малолітньої дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, бабусю дитини ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_5, паспорт серії НОМЕР_2, виданий Бабушкінським РВ ДМУ ГУУМВС України в Дніпропетровській області 15.04.2009 року.

Стягнуто з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, паспорт серії НОМЕР_1, виданий Бабушкінським РВ ДМУ ГУУМВС України в Дніпропетровській області 06.10.2011 року аліменти на користь ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_5, на утримання малолітньої дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, в розмірі 1/4 усіх видів заробітку, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до повноліття дитини, починаючи стягнення з 05 липня 2017 року.

Стягнуто з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4 на користь ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_5, на утримання малолітньої дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, в розмірі 1/4 усіх видів заробітку, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до повноліття дитини, починаючи стягнення з 05 липня 2017 року.

Стягнуто з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у рівних частках на користь ОСОБА_2 сплачений судовий збір у сумі 3200,00 грн., тобто по 1600 грн. 00 коп., з кожного.

Не погодившись із таким рішенням ОСОБА_1 звернулась із апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог /а.с. 101-111/.

Апеляційна скарга мотивована тим, що через невраховані судом першої інстанції обставини вона вимушено тимчасово не могла виконувати батьківські обов'язки щодо свого малолітнього сина.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, посилаючись на те, що судом першої інстанції було вірно встановлено фактичні обставини, зокрема те, що відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків з виховання дитини /а.с. 149-156/.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_3 та ОСОБА_1 зареєстрували шлюб 21 серпня 2009 року, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серія НОМЕР_3. Після реєстрації шлюбу ОСОБА_1 прийняла прізвище «ОСОБА_1».

У свідоцтві про народження ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, батьком зазначений ОСОБА_3, матір'ю - ОСОБА_6.

ОСОБА_4 є рідним онуком ОСОБА_2, що підтверджується копією свідоцтва про народження ОСОБА_1.

Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 14 квітня 2011 року у справі № 2-3985/11 шлюб між ОСОБА_6 та ОСОБА_3 розірвано. Після розірвання шлюбу ОСОБА_6 змінено прізвище на «ОСОБА_6».

Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 14 квітня 2011 року стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_6 аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, що підтверджується копією виконавчого листа, наявною у матеріалах справи.

Дитина ОСОБА_4 проживає разом з бабусею ОСОБА_2 за адресою АДРЕСА_1, що підтверджується довідкою про склад сім'ї, а також актами обстеження житлово-побутових умов проживання, складеними 25.09.2015 року, 26.04.2016 року, 04.05.2017 року.

Наказом № 20 начальника Управління-служби у справах дітей Шевченківської районної у місті Дніпропетровську ради від 17 травня 2016 року ОСОБА_4 було прийнято на облік дітей, які виховуються в сім'ї, у якій батьки ухиляються від виконання батьківських обов'язків.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанцї керувався тим, що матеріалами справи підтверджується та обставина, що відповідачі ухиляються від виконання батьківських обов'язків щодо свого сина, не цікавляться ним, не спілкуються з ним, не надають йому матеріальної допомоги, не дбають про його фізичний та духовний розвиток.

Колегія суддів погоджується з висновком суду в частині позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав, вважає такий висновок обґрунтованим та таким, що відповідає встановленим обставинам у справі, водночас рішення суду в частині позбавлення батьківських прав ОСОБА_7 підлягає скасуванню, з

Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема, пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України).

Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'язків.

Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.

Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграф 57, 58).

Статтею 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ передбачено, що, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Ухвалюючи рішення про позбавлення відповідача батьківських прав, суд першої інстанції не врахував, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, необхідність застосування якого за обставин цієї справи не доведено; належних та допустимих доказів ухилення ОСОБА_1 від виконання своїх батьківських обов'язків, які б були законною підставою для позбавлення її батьківських прав відносно малолітнього сина, позивачем не надано.

З наданих матеріалів убачається, що на даний час ОСОБА_1 перебуває у шлюбі з громадянином ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_6 /а.с. 119/. Відповідач працевлаштована, про що свідчить позитивна характеристика з місця роботи /а.с. 127/.

Крім того, 01 серпня 2018 року ОСОБА_1, в особі свого адвоката зверталась із заявою до органу опіки та піклування, з якої вбачається, що відповідачу не байдуже до долі дитини.

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю.

Статтею 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 грудня 1991 року, у всіх діях відносно дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними або приватними інституціями, які займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється найкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно положень ст. 9 вказаної Конвенції держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. При цьому поняття розлучення слід тлумачити з огляду на право одного з батьків на спілкування з дитиною та обов'язок другого батька надати можливість для такого спілкування.

Відповідно до вимог Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року, в якій міститься принцип 6, дитина може бути розлучена з матір'ю лише у винятковій ситуації.

В матеріалах справи відсутні докази, які б негативно характеризували відповідача, як особистість та члена суспільства, а тому враховуючи те, що відповідач є матір'ю дитини та ту обставину, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд першої інстанції дійшов до помилкового висновку про наявність підстав для позбавлення ОСОБА_1 батьківських прав.

Висновок органу опіки та піклування в особі Шевченківської районної у м. Дніпрі ради як органу опіки та піклування від 17.01.2018 року згідно якого було визнано за доцільне позбавити відповідачів батьківських прав відносно малолітнього сина має рекомендаційний характер та не є обов'язковим для суду (частини 5, 6 статті 19 СК України).

Відтак, колегія вважає, що у цій справі за вищенаведеними обставинами на теперішній час не встановлено підстав для застосування такої крайньої міри як позбавлення матері батьківських прав відносно малолітнього сина ОСОБА_9.

Тому колегія визнає апеляційну скаргу обґрунтованою та у відповідності до вимог п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України скасовує оскаржуване рішення із ухваленням нового судового рішення про відмову в задоволенні позову в частині позбавлення батьківських прав ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_7 у відношенні малолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, стягнення з ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_7, аліменти на користь ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_8, на утримання малолітньої дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, до повноліття дитини та стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судового збору в сумі 1600 грн..

Керуючись ст.ст.367, 374, 376, 381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 08 травня 2018 року в частині позбавлення батьківських прав ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_7 у відношенні малолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, стягнення з ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_7, аліменти на користь ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_8, на утримання малолітньої дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, до повноліття дитини та стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судового збору в сумі 1600 грн. - скасувати. У задоволенні позовних вимог в цій частині - відмовити.

Рішення в частині призначення опікуном малолітньої дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 бабуся дитини ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_8 - скасувати, у задоволенні позовних вимог відмовити.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Постанова суду може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий: Т.Р. Куценко

Судді: Е.Л.Демченко

М.О.Макаров