Провадження № 2/161/2658/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 грудня 2019 року

Луцький міськрайонний суд Волинської області

в складі:

головуючого судді Івасюти Л.В.

за участю секретаря судового засідання Мельничук Т.Ю.

з участю представника позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

її представника ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про стягнення коштів за договором про наміри,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення коштів за договором про наміри.

Позовну заяву мотивує тим, вони з дружиною знайшли оголошення про продаж будинку по АДРЕСА_1 . Після контактів з продавцем , огляду вказаного домоволодіння та проведення переговорів з власником, він погодився придбати будинок за 25 000 доларів США у відповідача. При цьому , власник будинку запропонувала внести їй завдаток на підтвердження того, що в подальшому він придбає вищевказаний будинок і укладе з нею нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу цього будинку. Маючи намір придбати це домоволодіння він погодився сплатити завдаток відповідачу, та укласти письмово договір про наміри, в якому викладемо ті домовленості, які вони досягли внаслідок переговорів, та зазначено дії, які вчинили на момент укладення цього договору. 02 січня 2019 року між ним та відповідачем ОСОБА_5 було укладено «Договір про наміри», за змістом якого відповідач взяла на себе зобов`язання передати у власність ОСОБА_4 житловий будинок та земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом укладення договору купівлі -продажу. Договором також був встановлений граничний термін укладення нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу не пізніше 01.04.2019 року. Встановлюючи граничний термін дії договору про наміри , після закінчення якого вони мали укласти основний договір, вони як сторони виходили з максимальних строків , які були необхідні відповідачу для підготовки всіх правовстановлюючих документів, які потрібно було подати нотаріусу. Відповідач не погодилась з визначеним терміном і запевнила, що встановленого терміну більше як достатньо , щоб підготувати всі документи і що вона буде готова укласти договір купівлі-продажу значно раніше. З вини відповідача, нотаріального посвідчення договору про наміри між ними вчинено не було.

Проте, взятих на себе зобов`язань в установлений «Договором» термін відповідачем не виконано. Про причини невиконання їхніх домовленостей і своїх зобов`язань за договором про наміри його не повідомили.

Відповідно до п. 3 Договору , на підтвердження намірів сторін укласти договір купівлі-продажу нерухомого майна ОСОБА_4 передав , а відповідач ОСОБА_2 отримала кошти в сумі 2 000 доларів США. Ці кошти на момент їх передачі були визначені ними як завдаток.

Крім того , пунктом 5 «Договору» встановлено , що у разі ухилення відповідачем від укладання договору купівлі-продажу у визначений Договором термін було взято на себе зобов`язання повернути отриманий завдаток, а також сплатити неустойку в розмірі 100 % завдатку. Цим же пунктом Договору визначено , що передача всієї суми завдатку має відбутися на протязі трьох днів з моменту заявленої вимоги зі сторони ОСОБА_4 у будь-якій формі. Всі його усні вимоги до відповідача про повернення у добровільному порядку коштів завдатку після закінчення терміну укладення договору купівлі-продажу в строки, визначені «Договором» не виконані відповідачем. Відповідач з невідомих йому причин не виконала взятих на себе зобов`язань і не уклала з ним договір купівлі - продажу домоволодіння. Тому, на момент звернення до суду договір купівлі-продажу домоволодіння , про укладення якого вони домовлялись укладаючи договір про наміри, ними не укладався по причині відмови відповідача.

16 травня 2019 року його представником ОСОБА_1 на адресу відповідача ОСОБА_2 була направлена письмова претензія про повернення коштів завдатку, відповідно до умов Договору. Цією претензією відповідача ОСОБА_2 повідомлено про необхідність в добровільному порядку , відповідно до умов Договору від 02 січня 2019 року повернути кошти завдатку в розмірі 2 000 доларів США. Цим же листом відповідача ОСОБА_2 попереджено про його наміри звернутись до суду за захистом своїх інтересів у випадку її відмови повернути кошти добровільно.

Діючим цивільно-процесуальним законодавством України встановлюється і допускається можливість досудового врегулювання спірних правовідносин шляхом проведення переговорів, надсилання претензій про виконання умов договору та виконання претензії в добровільному порядку.

Маючи на меті мирне врегулювання спірних відносин він неодноразово звертався до відповідача усно та письмово з вимогою про повернення коштів , проте вимоги його залишено без задоволення. З огляду на вище викладені обставини вважає, що дії відповідача, які виразились у відмові укласти з ним договір купівлі - продажу домоволодіння та відмови повернути кошти , які були ним сплачені згідно договору про наміри від 02 січня 2019 року, є такими, що порушили його права на володіння і розпорядження власними коштами, які на даний час безпідставно знаходяться у відповідача.

Посилаючись на вищенаведене, позивач, згідно поданої ним заяви про уточнення позовних вимог , просить стягнути з відповідача ОСОБА_2 на його користь кошти в сумі 2000 доларів США та судові витрати в сумі 6 786,8 гривень, які складаються з судового збору в сумі 786,8 гривень та витрат на правову допомогу в сумі 6000гривень.

Від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, який обґрунтовує тим, що грудні 2018 року до неї звернувся громадянин ОСОБА_4 та запропонував продати йому будинок за ціною, що еквівалентна 25 000,00доларів США. Вона погодилась на запропоновану ціну. На підтвердження своїх намірів та попередніх домовленостей 02 січня 2019 року між ними в письмовій формі було укладено договір про наміри, в змісті якого ними було зафіксовано основні істотні умови договору купівлі-продажу, а саме: погоджену ціну в розмірі 25000,00 доларів США, порядок її сплати та строк укладення (нотаріальне посвідчення) основного договору - договору купівлі-продажу. Своїми власноручними підписами вони з позивачем ОСОБА_4 підтвердили факт взяття на себе зазначених у Договорі про наміри зобов`язань. В якості забезпечення виконання обов`язку позивача, який є боржником за Договором про наміри в частині оплати ціни договору (ціни майна, яке виявив намір придбати) останній передав йому, як кредитору грошові кошти - завдаток в розмірі 2000,00 доларів. Решту суми, а це 23 000,00 доларів США мало бути сплачено позивачем в день нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу будинку, але не пізніше 01.04.2019року. Проте, вказаний вище договір купівлі-продажу нотаріально посвідчений не був , по причині того, що без будь-яких попереджень, позивач відмовився від нотаріального оформлення договору купівлі-продажу, пояснюючи відмову тим, що передумав взагалі купувати будинок, так як знайшов собі інший. На даний час в нього інформації про те чи було придбано позивачем інший будинок немає.

Ухилення від укладення договору купівлі-продажу будинку є факт неприбуття позивачем для укладення договору купівлі-продажу до 01.04.2019 року . Як випливає з суті Договору про наміри, у питанні сплати ціни майна (предмета договору) позивач є боржником, а відповідач - кредитором. Оскільки порушення зобов`язання, а саме: неукладення договору купівлі-продажу будинку, сталося з вини боржника (позивача), що виражається у його небажанні приїхати в Україну до 01.04.2019року для укладення та нотаріального посвідчення відповідного правочину , а згодом взагалі відмовився купувати будинок на попередньо погоджених умовах, станом на 03.05.2019 року вона була готова укласти договір купівлі-продажу. Позивач знав про те, що всі документи виготовлені, нічого не заперечував стосовно умов попередньо погоджених в Договорі про наміри, не просив за взаємною згодою розірвати такий правочин, не виступив з жодною ініціативою, а 06 травня 2019 року повідомив, що відмовляється з причини купівлі іншого будинку та віддав ключі), то на підставі ч.1 ст.571 ЦК України, завдаток не може бути повернутий позивачу, а отже, його грошова вимога до неї ОСОБА_2 є безпідставною.

Від представника відповідача надійшов також відзив на заяву про долучення доказів витрат, який обґрунтовує тим, що в провадженні Луцького міськрайонного суду Волинської області перебуває справа №161/10026/19 за позовом представника ОСОБА_4 - адвоката Волощука О.Ф. про стягнення коштів за договором про наміри. Під час підготовчого судового засідання від 20.08.2019 року ОСОБА_4 подано заяву про долучення доказів судових витрат стороною позивача та стягнення з відповідача витрат на правову допомогу в розмірі 6000,00 грн. Вважає, що в задоволенні заяви позивача про стягнення витрат на правову допомогу слід відмовити повністю. В доданому Акті-приймання передачі виконаних робіт йде посилання на Договір про надання правової допомоги від 15 травня 2018 року , в той же час як по даній цивільній справі позивачем додано Договір про надання правової допомоги, захист та представництво №82/2019 від 02.05.2019 року. Крім того, в Акті-приймання передачі виконаних робіт від 20.08.2019р. не вказано чітко, які конкретно роботи виконувались адвокатом та скільки конкретно на це пішло часу. Також звертає увагу на те, що акт, складений 20.08.2019 року, в якому пораховано 4 год. участі адвоката в судових засіданнях, хоча на момент подачі заяви з таким актом не відбулось жодне судове засідання. Вважає, що при вирішенні питання про відшкодування має бути враховано фінансовий стан сторін, а тому вимога позивача про відшкодування витрат на правничу допомогу є необґрунтованою, в зв`язку з чим просить відмовити в її задоволенні.

Позивач в судовому засіданні позов підтримав з мотивів, наведених у позовній заяві.

Відповідач та представник відповідача в судовому засіданні заперечували щодо задоволення позову, в тому числі, згідно мотивів, зазначених у відзиві на заяву про долучення доказів витрат.

Заслухавши пояснення представника позивача, відповідача та її представника, дослідивши матеріали справи, та подані позивачем та відповідачем докази на підтвердження обґрунтованості заявлених вимог і заперечень, суд установив таке.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа, в порядку встановленим цим Кодексом, має право звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних, або оспорюваних прав свобод чи законних інтересів.

Судом встановлено, що 02 січня 2019 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 було укладено письмовий Договір про наміри щодо купівлі-продажу нерухомого майна (далі - Договір про наміри) (а.с. 5-6), а саме: будинок, та земельна ділянка, розташовані за адресою: АДРЕСА_1 ., власником яких є ОСОБА_2 .

За змістом Договору про наміри відповідач ОСОБА_2 взяла на себе зобов`язання передати у власність ОСОБА_4 житловий будинок та земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом укладення договору купівлі -продажу. Договором також був встановлений граничний термін укладення нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу не пізніше 01.04.2019 року.

Проте, взятих на себе зобов`язань в установлений «Договором» термін відповідачем не виконано.

Відповідно до п. 3 Договору , на підтвердження намірів сторін укласти договір купівлі-продажу нерухомого майна ОСОБА_4 передав як завдаток, а відповідач ОСОБА_2 отримала кошти в сумі 2 000 доларів США.

Крім того , пунктом 5 «Договору» встановлено , що у разі ухилення відповідачем від укладання договору купівлі-продажу у визначений Договором термін було взято на себе зобов`язання повернути отриманий завдаток, а також сплатити неустойку в розмірі 100 % завдатку. Цим же пунктом Договору визначено , що передача всієї суми завдатку має відбутися на протязі трьох днів з моменту заявленої вимоги зі сторони ОСОБА_4 у будь-якій формі. Всі його усні вимоги до відповідача про повернення у добровільному порядку коштів завдатку після закінчення терміну укладення договору купівлі-продажу в строки, визначені «Договором» не виконані відповідачем.

Як встановлено судом, на день розгляду справи, договір купівлі-продажу домоволодіння, про укладення якого домовлялись сторони, укладаючи договір про наміри, між позивачем та відповідачем не укладений, з вини відповідача, яка у встановлений термін не надала необхідних для укладення договору купівлі продажу документів.

Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає, або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні ( покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплати за нього певну суму грошей.

У силу вимог ст. 657 УЦК договір купівлі - продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню .

Згідно з ч.1 ст. 638 , ч.1 ст. 640 ЦК України договір є укладений , якщо сторони в належній формі посягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір, що підлягає нотаріальному посвідченню є укладеним з дня такого посвідчення.

Відповідно до змісту ст. 635 ЦК України, попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором.

Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, - у письмовій формі.

Сторона, яка необґрунтовано ухиляється від укладення договору, передбаченого попереднім договором, повинна відшкодувати другій стороні збитки, завдані простроченням, якщо інше не встановлено попереднім договором або актами цивільного законодавства.

Судом встановлено, що укладений позивачем з відповідачем договір про наміри від 02 січня 2019 року за своєю природою, сутністю і змістом є попереднім договором. Кошти передавались відповідачу як завдаток на придбання домоволодіння, однак купівлі-продажу не відбулося з вини відповідача.

Згідно з ч.2 ст. 570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредитові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов`язання і на забезпечення його виконання . Якщо не буде встановлено, що сума , сплачену в рахунок належних з боржника платежів , є завдатком , вона вважається авансом. Зазначена норма встановлює презумпцію авансу, якщо в правочині не визначено, що така є завдатком.

Згідно з абзацом другим п.3 Договору про наміри сплачена позивачем на користь відповідача сума коштів сприймається сторонами Договору як завдаток. Між тим, договір купівлі-продажу домоволодіння між сторонами не укладався , тому , ніякого зобов`язання у нього щодо виплати відповідачу коштів на її користь вартості домоволодіння не виникло.

Суд не приймає до уваги посилання відповідача на те, що договір купівлі-продажу будинку та земельної ділянки не відбувся з вини позивача, який станом на 01.04.2018р. перебував за кордоном, оскільки як пояснив в судовому засіданні відповідач документи на вказане нерухоме майно були виготовлені лише 02.05.2018р.

Крім того, судом встановлено, що позивач 13.04.2018р. вже перебував за місцем свого постійного проживання в Україні, однак, договір купівлі-продажу не укладався у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на нерухоме майно, тобто з вини відповідача.

Аналізуючи наведене, суд дійшов висновку, що слід стягнути з відповідача на користь позивача безпідставно набуті кошти в сумі 2000 доларів США.

Клопотання представника позивача про стягнення витрат на професійну правничу допомогу підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, крім іншого, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до вимог ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

З матеріалів справи випливає, що під час розгляду справи в суді правнича допомога ОСОБА_4 надавалась адвокатом Волощуком О.Ф. на підставі ордеру серії ВЛ №000025030 про наданння правової допомоги №12 від 02 травня 2019 року, договору про надання правової допомоги від 02.05.2019 року №12/2019, акту приймання-передачі виконаних робіт від 20.08.2019р., прибуткового кассового ордеру №4 від 20.08.2019р. на суму 6000грн. (а.с. 40, 45-47)

Враховуючи фактичний обсяг наданої правничої допомоги адвокатом Волощуком О.Ф., з врахуванням вимог розумності і справедливості, складності справи, суд дійшов висновку про задоволення заяви про стягнення витрат на правничу допомогу в загальній сумі 3500 грн.

Як слідує із змісту ч.ч.1, 2 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Тим чином, з огляду на часткове задоволення позову, підлягає до стягнення з відповідачів в користь позивача сплачений останнім судовий збір в сумі 768,40грн. відповідно до положень ст. 141 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір».

У задоволені решти позовних вимог слід відмовити за безпідставністю.

Керуючись ст. ст. 2, 5, 81, 259, 263-265, 268, 273 ЦПК України, ст.ст. 655, 657, ч.1 ст.635, ч.1 ст.638, ст.640, ч.2 ст.570 ЦК України, суд,-

ухвалив :

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІПН невідомий, адреса: АДРЕСА_2 на користь ОСОБА_4 , ІПН НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_3 , кошти в сумі 2000 доларів США, 768,40 гривень сплаченого судового збору та 3500 грн. витрат, понесених на правничу допомогу.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Волинського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_4 , ІПН НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_3 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІПН невідомий, адреса: АДРЕСА_2 .

Суддя Луцького міськрайонного суду Івасюта Л.В.