О К Р Е М А Д У М К А
судді Київського апеляційного суду Сержанюка А.С. по справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Гамаль ІриниМиколаївни, Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк», третя особа: Приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Вольф Тетяна Леонідівна про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.
Одночасно із позовом, ОСОБА_1 подав заяву про забезпечення позову, яку мотивовано тим, що ним оспорюється у судовому порядку виконавчий напис на підставі якого здійснюються виконавчі дії щодо стягнення заборгованості, а тому, на думку позивача, його буде позбавлено права власності на майно та він не зможе поновити свої права після стягнення грошових коштів на підставі оспорюваного виконавчого напису.
При цьому, відсутність заходів забезпечення позову унеможливить, у разі задоволення позовних вимог, виконання рішення суду, захист прав позивача від незаконних вимог банку, реалізованих вчиненням виконавчого напису нотаріуса, та права власності позивача.
Просив зупинити стягнення на підставі виконавчого напису приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Гамаль Ірини Миколаївни, вчиненого 19 вересня 2018 року в межах виконавчого провадження, відкритого приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Вольф Тетяною Леонідівною, та заборонити приватному виконавцю вчиняти виконавчі дії в означеному виконавчому провадженні.
Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 30 жовтня 2018 року заяву залишено без задоволення.
На обґрунтування ухваленого судового рішення місцевий суд зазначив, що позивачем не надано доказів того, що на даний час існує реальна загроза відчуження майна, належного йому на праві приватної власності, і те, що невжиття заходів забезпечення позову унеможливить виконання можливого рішення суду про задоволення позову.
Таким чином, перевіривши відповідність виду забезпечення позову позовним вимогам, суд приходить до висновку, що на даний час відсутні належні правові підстави для забезпечення позову у обраний позивачем спосіб.
Не погоджуючись із постановленою ухвалою, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, посилаючись на її незаконність та необґрунтованість, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, а також порушення норм процесуального права при її постановленні.
При цьому, за наслідками розгляду даної апеляційної скарги, постановою Київського апеляційного суду від 15 січня 2019 року більшістю голосів колегії суддів апеляційну скаргу задоволено частково.
Ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 30 жовтня 2018 року скасовано та ухвалено нове судове рішення.
Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову задоволено частково.
Зупинено стягнення на підставі виконавчого напису від 19 вересня 2018 року приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Гамаль Ірини Миколаївни, зареєстрованого в реєстрі за №5023, в рамках виконавчого провадження ВП№57369957, відкритого 05 жовтня 2018 року приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва ВольфТетяною Леонідівною.
В іншій частині вимог заяви про забезпечення позову відмовлено.
Однак, на переконання судді Сержанюка А.С., судом апеляційної інстанції не в повній мірі з'ясовані обставини, що мають значення для справи, унаслідок чого суд другої інстанції прийшов до помилкового висновку про скасування судового рішення місцевого суду та часткове задоволення заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову та зупинення стягнення на підставі виконавчого напису від 19 вересня 2018 року приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ГамальІрини Миколаївни, зареєстрованого в реєстрі за №5023, в рамках виконавчого провадження ВП№57369957, відкритого 05 жовтня 2018 року приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Вольф Тетяною Леонідівною, враховуючи наступне.
Відповідно до положень ч.ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.
Забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Однак, як зазначено у заяві ОСОБА_1 ( а.с. 9-10 ), підставою для застосування заходів забезпечення є та обставина, що його буде позбавлено права власності на майно та він не зможе поновити свої права після стягнення грошових коштів на підставі оспорюваного виконавчого напису, а відсутність заходів забезпечення позову унеможливить, у разі задоволення позовних вимог, виконання рішення суду, захист прав позивача від незаконних вимог банку, реалізованих вчиненням виконавчого напису нотаріуса, та права власності позивача.
Відтак, зазначені позивачем підстави, на моє переконання, ніяким чином не стосуються заявлених позовних вимог, які позивач просить задовольнити і, тим паче, не попередить унеможливленню виконання рішення по справі.
Окрім цього, посилання позивача на можливі порушення його права власності на житло також не ґрунтуються на матеріалах справи та не є правовою підставою для застосування заходів забезпечення позову відповідно до положень ст. 149 ЦПК України.
Згідно ж положень ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Таким чином, заявлені позивачем вимоги про забезпечення позову, з моєї точки зору, не підлягають до задоволення.
А тому, висновок місцевого суду про відсутність правових підстав для задоволення зазначеної заяви ОСОБА_1 повністю ґрунтується на матеріалах справи та нормах чинного процесуального законодавства.
Додатковою підставою для залишення ухвали місцевого суду вважаю необхідним зазначити наступне.
Як зазначено, існує виконавче провадження про стягнення із ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» заборгованості за кредитним договором у розмірі 253 487,82 грн.
Окрім цього, боржник звернувся до суду із вимогами про забезпечення позову.
Відтак, на моє переконання, існує питання, яким же правам та інтересам надати перевагу в їх захисті в контексті положень ст. 5 ЦПК України.
Враховуючи ту обставину, що стягнення боргу регламентується спеціальним законом, а забезпечення позову - загальним по відношенню до нього, вважаю належним способом захисту інтересів позивача, який би мав бути, в даному разі, - визначений положеннями ст.ст. 34, 35 Закону України «Про виконавче провадження», а не ст.ст. 150-154 ЦПК України, як того просить позивач.
Позивач з невідомих причин не скористався встановленими положеннями Закону України «Про виконавче провадження» способами захисту своїх прав та інтересів і, натомість, обрав інший, який не ґрунтується на положеннях ст. 149 ЦПК, яка, до речі, ним не зазначена у заяві, як правова підстава для її задоволення.
Відповідно до ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.
Названі мною обставини залишились поза увагою Київського апеляційного суду, які, на думку судді Сержанюка А.С., свідчать про необґрунтованість заявлених вимог в названій частині.
А тому, на моє переконання, судове рішення місцевого суду, яке повністю ґрунтується на матеріалах справи та положеннях чинного процесуального права, мало бути залишено без змін, а апеляційна скарга - без задоволення.
Суддя Київського
апеляційного суду А.С.Сержанюк