Постанова

Іменем України

05 грудня 2019 року

м. Київ

справа № 523/2862/16-ц

провадження № 61-11586св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Бурлакова С. Ю. (суддя-доповідач), Зайцева А. Ю., Коротуна В. М.,

учасники справи:

заявники: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

особи, дії яких оскаржуються: державний виконавець Суворовського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції Войтенко Валентина Вікторовича, начальник Суворовського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції Коваленко В. О.

заінтересована особа- публічне акціонерне товариство «Марфін Банк»,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 30 вересня 2016 року у складі судді Малиновського О. М. та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 18 січня 2017 року у складі колегії суддів: Комлевої О. С., Журавльова О. Г., Кравця Ю. І.,

ВСТАНОВИВ:

Підпунктом 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У лютому 2016 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулися до суду зі скаргою на дії державного виконавця Суворовського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції Войтенка В. В. (далі -державний виконавець) та начальника відділу Суворовського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції Коваленко В. О. (далі - начальник відділу), за участю заінтересованої особи - публічного акціонерного товариства «Марфін Банк» (далі - ПАТ «Марфін Банк»).

В обґрунтування скарги зазначали, що їм як боржникам за виконавчим провадженням щодо стягнення з них солідарно заборгованості на користь ПАТ «Марфін Банк» стало відомо, що належне їм на праві власності нежитлове приміщення, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , передано на реалізацію з прилюдних торгів з висновком про оцінку, з якою вони не погодилися. Вони у встановлений законом строк не отримували відомостей про проведення оцінки арештованого майна, а після ознайомлення 13 січня 2016 року з виконавчим провадженням та безпосередньо з висновком про оцінку майна у десятиденний строк, а саме 22 січня 2016 року внесли заперечення на звіт про оцінку майна. Проте державний виконавець проігнорував цю заяву, рецензію звіту про оцінку майна не призначив та передав арештоване майно на реалізацію з прилюдних торгів, яке 22 січня 2016 року продане через систему СЕТАМ.

Вважаючи дії державного виконавця незаконними, заявники просили: визнати його бездіяльність з приводу нерозгляду поданих ними заперечень від 22 січня 2016 року на звіт про оцінку майна неправомірними, зобов`язавши державного виконавця призначити рецензування звіту про оцінку майна від 15 грудня

2015 року; визнати неправомірними дії з приводу підготовки проекту заявки від 20 січня 2016 року № 1060 та документів на реалізацію 1/2 частини нежитлового приміщення АДРЕСА_1 , належних на праві власності ОСОБА_2 , та їх направлення начальнику відділу; визнати неправомірними дії начальника відділу з приводу підписання заявки від 20 січня 2016 року № 1060 на реалізацію 1/2 частини нежитлового приміщення АДРЕСА_1 та їх направлення до організації для проведення торгів; визнати неправомірними дії державного виконавця з приводу підготовки проекту заявки від 20 січня 2016 року № 1061 та документів на реалізацію 1/2 частини нежитлового приміщення АДРЕСА_1 , належних на праві власності ОСОБА_1 , та їх направлення начальнику відділу; визнати неправомірними дії начальника відділу з приводу підписання заявки від 20 січня 2016 року № 1061 на реалізацію 1/2 частини нежитлового приміщення АДРЕСА_1 та їх направлення до організації для проведення торгів.

Короткий зміст ухвали суду першої інстанції

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 30 вересня 2016 року у задоволенні скарги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 відмовлено.

Постановляючи ухвалу про відмову у задоволенні скарги, суд першої інстанції виходив з того, що у визначений частиною третьою статті 58 Закону України «Про виконавче провадження» (далі - Закон) десятиденний строк заперечень щодо результатів оцінки арештованого майна від ОСОБА_1 або її представника не надходило.

Короткий зміст ухвали суду апеляційної інстанції

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 18 січня 2017 року ухвалу суду першої інстанції залишено без змін.

Апеляційний суд погодився з висновками суду першої інстанції та вважав, що ухвала суду першої інстанції відповідає обставинам справи, постановлена з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Аргументи учасників справи

Узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу

У касаційній скарзі, поданій до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у березні 2017 року, ОСОБА_2 , посилаючись на порушення судами норм процесуального права й неправильне застосування норм матеріального права, просить судові рішення скасувати, а подану ним скаргу на дії посадових осіб державної виконавчої служби задовольнити.

В обґрунтування касаційної скарги посилається на те, що суди дійшли помилкового висновку, що отриманий 05 січня 2016 року його представником лист є належним повідомленням про проведення оцінки майна; у державного виконавця станом на 22 січня 2016 року були підстави для призначення рецензування звіту про оцінку майна, оскільки передбачений Законом України «Про виконавче провадження» десятиденний строк слід було відраховувати з

13 січня 2016 року, з того часу, коли представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 , ознайомилась з матеріалами виконавчого провадження; державний виконавець порушив порядок передання майна на реалізацію.

Узагальнені доводи відзиву на касаційну скаргу

У травні 2017 рокудо Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ надійшли заперечення ПАТ «Марфін Банк» на касаційну скаргу ОСОБА_2 , в якому заявник просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.

Мотивуючи заперечення, заявник зазначив, що суди дійшли правильного висновку про відмову у задоволенні скарги, оскільки дії державного виконавця щодо виконання рішення суду відповідають вимогам чинного законодавства.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10 квітня 2017 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі та витребувано цивільну справу № 523/2862/16-ц із Суворовського районного суду м. Одеси.

Статтею 388 ЦПК України передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Справа передана до Верховного Суду.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями

від 14 червня 2019 року справу призначено судді-доповідачеві Бурлакову С. Ю.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Судами встановлено, що на виконанні у державного виконавця перебуває зведене виконавче провадження № 42775009, відкрите на підставі рішення Суворовського районного суду м. Одеси у справі № 2-4270/2011 про стягнення в солідарному порядку із ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ПАТ «Марфін Банк» заборгованості у розмірі 185 249,00 доларів США.

З метою примусового виконання вказаного рішення суду державним виконавцем 05 вересня 2013 року описано та накладено арешт на приміщення АДРЕСА_4 , яке належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_2 та ОСОБА_1 в рівних частках.

Постановою державного виконавця від 14 вересня 2015 року призначено суб`єкта оціночної діяльності - товариство з обмеженою відповідальністю «КБ «Домінанта» (оцінщик ОСОБА_4 ) з метою встановлення ринкової вартості арештованого нерухомого майна, згідно з оцінкою якого від 15 грудня 2015 року вартість 1/2 частини приміщення АДРЕСА_2 у будинку АДРЕСА_3 становить 3 666 794,00 грн (з податком на додану вартість) та 3 055 662,00 грн (без податку на додану вартість).

З копії розписки відомо, що представник ОСОБА_1 - ОСОБА_5 , який діяв на підставі нотаріально посвідченої довіреності від 28 січня 2015 року, 04 січня 2016 року ознайомився з матеріалами виконавчого провадження, отримав копії документів, в тому числі й копію висновку про оцінку нерухомого майна.

24 грудня 2015 року державним виконавцем на ім`я ОСОБА_2 за адресою: приміщення АДРЕСА_4 , рекомендованим листом надіслано повідомлення про проведення незалежної оцінки щодо визначення вартості 1/2 частини арештованого нежитлового приміщення, в якому повідомлено про проведену оцінку з визначенням вартості оціненого майна. Згідно з поштовим повідомленням, яке приєднано до матеріалів виконавчого провадження, ОСОБА_3 - представник ОСОБА_2 , отримала це повідомлення 05 січня 2016 року. З матеріалами виконавчого провадження остання ознайомилась 13 січня 2016 року.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, вирішення справи.

Згідно із положеннями частини другої статі 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга задоволенню не підлягає.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Частинами першою, другою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частиною першої статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Частиною першою статті 8 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що сторонами виконавчого провадження є стягувач і боржник. Згідно з частинами першою, п`ятою статті 9 Закону сторони можуть реалізовувати свої права і обов`язки у виконавчому провадженні самостійно або через представників, повноваження яких повинні бути підтвердженні довіреністю, виданою і оформленою відповідно до вимог закону. Особиста участь фізичної особи у виконавчому провадженні не позбавляє її права мати представника, крім випадку, коли боржник згідно з рішенням зобов`язаний вчинити певні дії особисто.

Відповідно до частин першої, третьої, четвертої статті 58 Закону визначення вартості майна боржника проводиться державним виконавцем за ринковими цінами, що діють на день визначення вартості майна. Для оцінки за регульованими цінами, оцінки нерухомого майна, транспортних засобів, повітряних, морських та річкових суден державний виконавець залучає суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання, який провадить свою діяльність відповідно до Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні».

Державний виконавець повідомляє про результати визначення вартості чи оцінки майна сторонам. У разі якщо сторони не згодні з результатами визначення вартості чи оцінки, вони мають право подати державному виконавцю заперечення в десятиденний строк з дня надходження повідомлення. Сторона вважається ознайомленою з результатами визначення вартості чи оцінки арештованого майна, якщо їй надіслано повідомлення про результати визначення вартості чи оцінки майна рекомендованим листом за адресою, зазначеною у виконавчому документі, або за місцем фактичного проживання чи перебування такої сторони, достовірно встановленим державним виконавцем.

У разі заперечення однією із сторін проти результатів оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання, державний виконавець призначає рецензування звіту про оцінку майна. Витрати, пов`язані з рецензуванням звіту, несе сторона, яка заперечує проти результатів оцінки.

У разі незгоди з оцінкою, визначеною за результатами рецензування, сторони мають право оскаржити її в судовому порядку в десятиденний строк з дня отримання відповідного повідомлення.

Виходячи з аналізу вказаних норм закону та встановлених у справі обставин, суд першої інстанції, з яким погодився й суд апеляційної інстанції, дійшов правильного висновку про залишення без задоволення скарги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на дії посадових осіб ДВС, вважаючи, що у визначений частиною третьою статті 58 Закону десятиденний строк заперечень щодо результату оцінки арештованого майна від ОСОБА_1 або її представника, а також від ОСОБА_2 не надходило, хоча останні належним чином та у визначений чинним законодавством строк були повідомлені про результати оцінки арештованого майна, а відтак - у державного виконавця станом на 22 січня 2016 року були відсутні правові підстави для призначення рецензування звіту про оцінку арештованого майна.

Відповідно до частини першої статті 8 Закону повідомлення представника сторони виконавчого провадження про здійснення певних виконавчих дій є належним повідомленням самої сторони. ОСОБА_3 - представник ОСОБА_2 , з 05 січня 2016 року, знаючи про результати оцінки арештованого майна, звернулася до державного виконавця з клопотанням про проведення рецензування оцінки лише 22 січня 2016 року, тобто з пропущенням визначеного чинним законодавством строку. Посилання ОСОБА_3 на те, що фактично такий строк слід відраховувати з дня її ознайомлення з виконавчим провадженням, з 13 січня 2016 року, є безпідставним, оскільки не узгоджується з положеннями частини третьої статті 58 Закону, якою передбачено, що державний виконавець повинен повідомляти про результати визначення вартості чи оцінки майна, а не направляти копію звіту про оцінку у повному обсязі.

Інші доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноважень Верховного Суду, визначених статтею 400 ЦПК України, згідно з якою установлення фактичних обставин у справі, дослідження доказів і надання їм правової оцінки не належить до компетенції касаційного суду.

При цьому суд враховує, що як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (пункти 29, 30 рішення ЄСПЛ

від 09 грудня 1994 року у справі «Руїз Торіха проти Іспанії»). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (пункт 2 рішення ЄСПЛ від 27 вересня 2001 року у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії»).

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК Українисуд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані ухвали судів першої та апеляційної інстанцій - без змін, оскільки такі судові рішення є законними та обґрунтованими, а доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.

Щодо судових витрат

Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

З огляду на те, що судом касаційної інстанції рішення не змінюється та не ухвалюється нове рішення, підстави для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, відсутні.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 30 вересня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 18 січня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийС. Ю. Бурлаков
Судді:А. Ю. Зайцев
В. М. Коротун