ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1026/19 Справа № 186/1537/17 Суддя у 1-й інстанції - Демиденко С.М. Суддя у 2-й інстанції - Демченко Е. Л.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді Демченко Е.Л.

суддів - Куценко Т.Р., Макарова М.О.

при секретарі - Кругман А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпро апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" на рішення Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 06 червня 2018 року у справі за позовом акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

в с т а н о в и л а:

У грудні 2017 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», назва якого змінена у відповідності до Статуту затвердженого 21 травня 2018 року та погодженого 11 червня 2018 року на акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», (далі - АТ КБ «ПриватБанк») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, мотивуючи тим, що 19 березня 2009 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 було укладено договір без номеру, за умовами якого остання отримала кредит у розмірі 14.600 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами у розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Вказували, що відповідно до п.п.3.2,3.3 Умов та Правил надання банківських послуг клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку і клієнт дає право банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт.

Зазначали, що ОСОБА_2 підтвердила свою згоду на те, що підписана нею заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку», складає договір між нею та банком, про що свідчить її підпис у заяві.

Посилаючись на те, що ОСОБА_2 порушила умови кредитного договору, суму кредиту не повернула, внаслідок чого станом на 30 вересня 2017 року допустила заборгованість у загальному розмірі 51.310 грн.36 коп., яка складається з заборгованості по кредиту в розмірі 13.919 грн.06 коп.; заборгованості по процентам за користування кредитом в розмірі 34.709 грн.85 коп.; штрафу (фіксованої частини) в розмірі 250 грн., штрафу (процентної складової) в розмірі 2.431 грн.45 коп., яку вони просять стягнути з ОСОБА_2

Рішенням Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 06 червня 2018 року позовні вимоги ПАТ КБ "ПриватБанк" залишені без задоволення.

В апеляційні скарзі позивач АТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове яким їх позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не взяв до уваги, що відповідачем грубо порушені умови виконання договору, а строк позовної давності ними не пропущено у зв'язку з тим, що карта перевипускалася.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів находить, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Статтями 12,81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.

Судом встановлено і це підтверджується матеріалами справи, що 19 березня 2009 року між ПАТ КБ «ПриватБанк», назва якого змінена у відповідності до Статуту затвердженого 21 травня 2018 року та погодженого 11 червня 2018 року на АТ КБ «ПриватБанк», та ОСОБА_2 було укладено договір без номеру, за умовами якого остання І.О. отримала кредит у розмірі 14.600 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами у розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

ОСОБА_2 в анкеті-заяві від 19 березня 2009 року підтвердила, що зазначена заява разом із Пам'яткою клієнта, Умовами і Правилами, а також Тарифами банку складають договір про надання банківських послуг,з якими вона ознайомлена і згідна, що засвідчила своїм підписом.

Відповідно до вказаної заяви відповідач отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом.

Бажаний кредитний ліміт в заяві зазначено 1.500 грн., номер картки НОМЕР_1.

З матеріалів справи вбачається, що періодично ОСОБА_2 здійснювала погашення за наданим їй кредитом.

Станом на 30 вересня 2017 року за кредитним договором без номеру від 19 березня 2009 року рахується заборгованість у загальному розмірі 51.310 грн.36 коп., яка складається з заборгованості по кредиту в розмірі 13.919 грн.06 коп.; заборгованості по процентам за користування кредитом в розмірі 34.709 грн.85 коп.; штрафу (фіксованої частини) в розмірі 250 грн., штрафу (процентної складової) в розмірі 2.431 грн.45 коп.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог банку суд першої інстанції виходив з того, що позивачем пропущено строк позовної давності, а відповідачем заявлено відповідну заяву про застосування наслідків спливу цього строку.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції у зв'язку з наступним.

Згідно ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямованих на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти) визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст.6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

За правилами статей 526,530,610 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (статі 611 ЦК України).

Відповідно до частин першої, другої статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Договір приєднання може бути змінений або розірваний на вимогу сторони, яка приєдналася, якщо вона позбавляється прав, які звичайно мала, а також якщо договір виключає чи обмежує відповідальність другої сторони за порушення зобов'язання або містить інші умови, явно обтяжливі для сторони, яка приєдналася. Сторона, яка приєдналася, має довести, що вона, виходячи зі своїх інтересів, не прийняла б цих умов за наявності у неї можливості брати участь у визначенні умов договору.

Банк зобов'язаний укласти договір банківського рахунка з клієнтом, який звернувся з пропозицією відкрити рахунок на оголошених банком умовах, що відповідають закону та банківським правилам (ч.2 ст.1067 ЦК України).

Особливістю договору приєднання є те, що позичальник приймає й погоджується із запропонованими кредитором умовами без права вносити свої пропозиції щодо цих умов.

Дослідивши матеріали справи колегія суддів приходить до висновку, що саме такий договір був укладений і виконувався сторонами.

Відповідно до ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Оскільки кредитний договір є двостороннім договором, то права й обов'язки виникають у кожного контрагента.

Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно із ч.4 ст.267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст.257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок (ст.253 ЦК України).

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст.261 ЦК України).

Початок перебігу строку давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язання за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Згідно зі ст.266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.

Строк дії картки вказаний на лицевій стороні карти (місяць і рік), і вона діє до останнього календарного дня зазначеного місяця, строк погашення процентів за кредитом визначено щомісячними платежами, а строк погашення кредиту в повному обсязі є останнім днем місяця, указаного на картці (поле MONTH).

Аналогічні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду України від 01 жовтня 2014 року (справа №6-134цс14), від 12 листопада 2014 року (справа №6-167цс14).

Нормою ч.3 ст.267 ЦК України встановлено, що суд застосовує позовну давність лише за заявою сторони у спорі, зробленою до ухвалення судом рішення.

Виходячи з основних засад цивільного права, які характеризуються загальним підходом до певної групи цивільних правовідносин, принципу рівності правового регулювання окремого виду правовідносин і аналізуючи норми розділу V ЦК України "Строки та терміни. Позовна давність" у їх сукупності, слід дійти висновку про поширення норми ч.3 ст.267 ЦК України як на загальну, так і спеціальну позовну давність.

Отже, без заяви сторони у спорі ні загальна, ні спеціальна позовна давність застосовуватися не може за жодних обставин, оскільки можливість застосування позовної давності пов'язана лише з наявністю про це заяви сторони. Таким чином, суд за власною ініціативою не має права застосувати позовну давність.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач ОСОБА_2 у заяві від 07 травня 2018 року, тобто до ухвалення судом першої інстанції рішення по справі, просила застосувати строк позовної давності до вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» та відмовити йому у задоволенні позову (а.с.44-45).

Банком до позовної заяви додано копію заяви позичальника ОСОБА_2, з читабельної частини якої вбачається, що ПАТ КБ «ПриватБанк» надав їй кредитну картку саме на номером НОМЕР_1 (а.с.7), а тому довідка банку про те, що на підставі спірного договору без номеру від 19 березня 2009 року були видані картки НОМЕР_2, НОМЕР_3 НОМЕР_4, остання з яких мала термін дії до останнього дня 06/2016 року (а.с.67), а тому строк позовної давності ними не пропущено до уваги не приймаються, оскільки іншими належними та допустимими доказами даний факт не підтверджується.

Позивачем не доведено, що картка перевипускалася, а для перевипуску картки до закінчення строку її дії клієнт повинен звернутися у відділення банку

Погашення заборгованості повинно здійснюватися у період з 20 по 25 числа кожного місяця.

Оскільки відповідно до Умов та правил надання банківських послуг строк погашення процентів за кредитом визначено щомісячними платежами, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а тому й початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення.

Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредиту, погашення якого відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

З розрахунку заборгованості вбачається, що останній платіж було здійснено 12 червня 2014 року, тобто право банку було порушено з 25 липня 2014 року а з позовом вони звернулись 04 грудня 2017 року, а тому колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про пропуск строку позовної давності.

Позовна давність за кредитом та періодичними платежами відповідно спливла в будь-якому випадку з часу здійснення 12 червня 2014 року останнього платежу.

Позивачем не доведено належними та допустимими доказами факт того, що строк позовної давності ними не пропущено.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі, не можуть бути взяті до уваги колегією суддів, оскільки вони фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте відповідно до вимог ст.89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена. Таким чином суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про наявність підстав для відмови в позові. Вирішуючи даний спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов'язки сторін, обставини по справі, перевірив доводи і дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджені письмовими матеріалами справи та поясненнями учасників процесу.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального й процесуального права, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду має бути залишена без змін.

Керуючись ст.ст.367,374,375,381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" залишити без задоволення.

Рішення Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 06 червня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий: Демченко Е.Л.

Судді: Куценко Т.Р.

Макаров М.О.