Сарненський районний суд
_________________________________________________
Справа № 572/1546/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 грудня 2019 року м. Сарни

Сарненський районний суд Рівненської області в склад1і судді Довгого І.І.,

за участю секретаря судових засідань Мигаль Н.В.,

позивачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

представників позивачів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

відповідача ОСОБА_5 ,

представника відповідача ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_7 , ОСОБА_1 до ОСОБА_8 , Селищенська сільська рада, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Рівненське обласне бюро технічної інвентаризації, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні позивача ОСОБА_9 , про визнання незаконним та скасування рішення виконавчого комітету сільської ради, визнання недійсним свідоцтва про право власності на нерухоме майно та скасування державної реєстрації права власності на нерухоме майно,

В С Т А Н О В И В:

Позивачі ОСОБА_2 , ОСОБА_7 , ОСОБА_2 звернулися до суду з позовом до ОСОБА_5 , Селищанської сільської ради про визнання незаконним та скасування рішення виконавчого комітету сільської ради, визнання недійсним свідоцтва про право власності на нерухоме майно та скасування державної реєстрації права власності на нерухоме майно. Свою заяву обґрунтовують тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер їхній батько. Відповідно до виписки з погосподарської книги їхньому батькові на праві власності належав житловий будинок з надвірними будівлями по АДРЕСА_1 . На момент смерті, батько будь-якого розпорядження, щодо майна не залишив. Вони та ОСОБА_5 як діти померлого, є спадкоємцями першої черги за законом, згідно ст.126 ЦК України. На момент смерті батька в будинку проживали він та ОСОБА_5 , тому вважаються такими, що прийняли спадщину і не мали свого особистого житла, то всі спадкоємці першої черги в усній домовленості погодились, щоб вони залишились проживати в будинку. В грудні 2017 року відповідачка повідомила, що хоче зареєструвати місце проживання свого чоловіка в будинку АДРЕСА_1 , оскільки всі були проти цього, вона повідомила, що є власницею даного будинку і надала свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 21.12.2004 року. Підставою для видачі даного свідоцтва, стало рішення виконкому Селищенської сільської ради від 15.12.2004 року за №90. Дане рішення виконком Селищенської сільської ради прийняв на підставі заяви від 06.12.2004 року, якої їхній батько дав згоду на те, щоб ОСОБА_5 оформила на своє прізвище право власності на спірний будинок. Однак дана заява написана самою відповідачкою і покійний батько її не підписував. Крім того, їхній покійний батько не міг в грудні 2004 року дати таку згоду, оскільки в зимовий період 2004-2005 років, проживав у ОСОБА_1 в с. Забороль Рівненського району Рівненської області і додому не приїжджав, так як після перенесеної операції на грижу, проходив курс реабілітації в Рівненській обласній лікарні, а тому проживати зручніше було у ОСОБА_2 щоб простіше добиратися до лікарні. Відповідач ОСОБА_5 обманним шляхом подала заяву про оформлення права власності на будинковолодіння за нею, достовірно знаючи, що власником будинку є їхній батько і який неодноразово наголошував, що будинок він буде заповідати на всіх дітей. Виконавчий комітет Селищенської сільської ради, був не вправі розглядати та приймати рішення про видачу свідоцтва про право власності на нерухоме майно, всупереч діючому законодавству, тому просить визнати його незаконним, а також визнати недійсним свідоцтво про право власності на нерухоме майно видане ОСОБА_10 .

24 липня 2018 року ухвалою Сарненського районного суду відкрито провадження по справі.

24 вересня 2018 року від ОСОБА_5 надійшов відзив на позовну заяву, якою відповідачка позову не визнає. Відповідно до відзиву ОСОБА_5 вказує, що згідно погосподарської книги №26 за 1991-1995 роки житловий будинок по АДРЕСА_1 рахувався за батьком ОСОБА_11 З 1991 року вона разом з батьками та братами ОСОБА_12 , ОСОБА_2 проживали у вищевказаному будинку. Після смерті брата ОСОБА_12 в 1994 році та матері ОСОБА_13 в 1995 році вона стала проживати в будинку разом з батьком та братом ОСОБА_2 заперечує той факт, що батько перебував ус. Забороль Рівненського району в 2004 році, оскільки він хворів і не міг самостійно нікуди поїхати, вона змушена була розрахуватися з роботи і доглядати за батьком. Позивачі не надали жодного епікризу чи заключення лікарів, яке підтверджувало проведення операції . Також вона заперечує той факт, що позивачі не знали про те, що вона оформила на себе право власності на будинок. У зв`язку з тим, що вона постійно проживала у будинку батька, іншого житла не мала, доглядала за батьком, тому ніхто не заперечував проти оформлення на неї права власності на будинок. Про оформлення нею права власності на будинок позивачам стало відомо ще в 2004 році тому ними пропущено строк звернення до суду з даним позовом. Також вона звертає увагу суду на те. що їхній батько ще в 2003 році склав заповіт, яким заповідав їй даний житловий будинок з надвірними будівлями. Позивачі. Як спадкоємці першої черги не зверталися до державної нотаріальної контори, як спадкоємці першої черги з заявами про прийняття спадщини, ні з заявами про визнання заповіту недійсним, ні з позовом про встановлення їм додаткового строку для прийняття спадщини. Вважає, що права позивачів порушені не були.

15 квітня 2019 року від позивачів надійшла заява про зміну предмета позову згідно якої позивачі просять визнати незаконним та скасувати рішення виконавчого комітету сільської ради від 15 грудня 2004 року за №90, визнати недійсним свідоцтво про право власності на нерухоме майно та скасувати державну реєстрацію права власності на нерухоме майно. Визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину житлового будинку з надвірними будівлями, що знаходяться по АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_11 та встановити порядок користування земельною ділянкою під житловим приміщенням.

23 травня 2019 року ухвалою Сарненського районного суду Рівненської області до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на стороні позивача ОСОБА_9 .

17 липня 2019 року від представника відповідача ОСОБА_5 адвоката Сулковського Б.П. надійшла заява про застосування строків позовної давності та в зв`язку з цим відмовити у задоволенні позовних вимог.

03 жовтня 2019 року від позивачів надійшла заява про поновлення строку звернення до суду за захистом своїх прав. Покликаються на те, що в грудні 2017 року ОСОБА_5 повідомила позивачів стосовно того, що вона є власницею спірного будинку і надала документи, що підтверджують її право власності на будинковолодіння, серед яких було свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 21.12.2004 року. Таким чином, позивачам про порушення своїх майнових прав стало відомо в грудні 2017 року, лише після чого, позивачі використали можливість звернутись до суду для відновлення порушеного права.

13 листопада 2019 року від ОСОБА_5 надійшли заперечення на заяву про поновлення строків. В своїй заяві вказує, що позивачі не навели жодних доказів поважності пропуску строку подачі до суду. Також наголосила, що в 2003 році їхній батько склав заповіт, яким заповідав ОСОБА_10 житловий будинок з надвірними будівлями. Їхній батько помер в 2005 році і ОСОБА_2 , який проживав в одному будинку з нею, мав вільний доступ до документів на даний будинок. Також на протязі 14 років позивачів не цікавило питання стосовно права власності на будинок. Також вважає, що дана справа не відноситься до юрисдикції загальних судів. Тому суд своєю ухвалою має закрити провадження у даній справі на підставі п.1 ч.1 ст. 255 ЦПК України.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_2 позовні вимоги підтримав повністю, пояснив, що після того, як відповідачка ОСОБА_5 хотіла зареєструвати свого чоловіка в будинку, дізналися про те. що вона є власником будинку, який належав на праві власності їхньому батьку. Також вказав, що батько з грудня 2004 року по березень 2005 року перебував в с. Забороль Рівненського району Рівненської області. За станом здоров`я батько не міг писати, тому він не міг написати заяву, якою дає згоду на оформлення права власності за ОСОБА_5 , і на даній заяві стоїть не підпис батька. В спірному будинку проживали він, батько та ОСОБА_5 . Після смерті батька, в будинку стали проживати він та його сестра. Проте, що був складений заповіт на відповідачку ніхто з позивачів не знав. В сільській раді йому повідомляли, що будинок, який належав батькові повинен ділитися на всіх його дітей. В сільську раду про прийняття спадщини не звертався, оскільки постійно проживав в даному будинку.

Представник позивача ОСОБА_2 адвокат Данильчик В.М. суду пояснив, що після смерті ОСОБА_11 сторони по справі домовились, що в будинку будуть проживати ОСОБА_5 та ОСОБА_2 , інші сторони претендувати на будинок не будуть, оскільки у всіх було житло. Проте, що існує заповіт на будинок ніхто не знав, тому його і не оскаржували. Заяв про реєстрацію права власності позивачі не подавали.

Представник позивачів ОСОБА_7 та ОСОБА_2 - ОСОБА_4 позовні вимоги підтримала, підтвердила,що ОСОБА_11 не міг написати заяви про надання дозволу на оформлення права власності за ОСОБА_5 , оскільки в грудні 2004 року він перебував у них в с. Забороль Рівненського району. Відповідачка не ставлячи нікого до відома сама написала від батька заяву і оформила на себе право власності на будинок. Так,. що будинок був приватизований позивачі не знали, також ніхто після смерті батька, не звертався з заявами про прийняття спадщини до нотаріуса. На день смерті батька в будинку проживали ОСОБА_14 та ОСОБА_15 . На даний час позивач ОСОБА_2 проживає у свого брата в с. Забороль Рівненського району, після того, як чоловік відповідачки його побив. Відповідачка не мала права оформляти на себе будинок батька.

Відповідачка ОСОБА_5 в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, пояснила, що оскільки батько не міг писати за станом здоров`я, вона власноручно написала заяву про те, що батько дає згоду на оформлення права власності на будинок за нею. Під час того як вона писала заяву в будинку були присутні вона, батько та секретар сільської ради. Право власності на будинок оформляла секретар сільської ради за згодою батька та брата ОСОБА_1 . Після смерті батька вона писала заяву про прийняття спадщини. В документах було дві заяви від ОСОБА_7 та ОСОБА_2 про відмову від спадщини датовані 6 грудня 2004 року. Сторони по справі знали про те, що вона оформила на себе право власності на будинок і ніхто не заперечував стосовно цього. Про засідання виконавчого комітету Селищенської сільської ради від 15.12.2004 року, на якому розглядалось питання про оформлення права приватної власності на будинковолодіння, сторони по справі були проінформовані. Вона була присутня на засіданні, коли вирішувалося дане питання. До того, як вона оформила на себе право приватної власності на будинок, він не був ні на кого зареєстрований. ОСОБА_14 міг претендувати на будинок на протязі шести місяців, після смерті батька, а зараз коли всі документи оформлені на неї, він права на спірний будинок не має. ОСОБА_14 не має власного житла, тому він може проживати в даному будинку, він там зареєстрований. Просила звернути увагу на те, що будинок по АДРЕСА_1 не є об`єктом спадкового майна, оскільки в грудні 2004 року вона даний будинок оформила на себе.

Представник відповідача Селищенської сільської ради Примич М.А. позовні вимоги визнав частково, пояснив, що на підставі заяви власника будинку приймалося рішення про оформлення права власності на будинок. Всі заяви розглядаються членами виконкому сільської ради. Вже минуло п`ятнадцять років, тому не може стверджувати чи була підписана заява власником будинку ОСОБА_11 . Якщо людина сама не може підписати заяву, то має бути два свідки, які б могли підтвердити волевиявлення володільця. Всі члени сім`ї Захарчуків були повідомлені про засідання виконкому сільської ради, яке відбулось 15 грудня 2004 року. ОСОБА_16 від імені всіх братів і сестри дав згоду на оформлення спадщини на ОСОБА_10 . На той час було достатньо заяви власника житла для оформлення права власності на ОСОБА_10 . Заперечує проти неправомірності винесення рішення про визнання права власності за ОСОБА_10 , але і ОСОБА_17 потрібна частка в будинку, де б він міг проживати.

Представник третьої особи ОСОБА_9 - ОСОБА_4 позовні вимоги підтримала, просить їх задовольнити.

Представник третьої особи Рівненського обласного бюро технічної інвентаризації відповідно до заяви просять справу розглядати у їх відсутність.

Вислухавши думку сторін, дослідивши письмові докази суд прийшов до наступного.

В ході судового розгляду відповідач ОСОБА_5 подала заяви про застосування до позовних вимог строку позовної давності.

Позивачі подали до суду заяву про поновлення строку звернення до суду.

Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Суд знаходить обґрунтованими пояснення позивачів про те, що власником спірного будинку стала ОСОБА_5 , вони дізнався в 2017 році, коли відповідачка хотіла зареєструвати в спірному будинку свого чоловіка і пред`явила їм свідоцтво про право власності.

Судом встановлено, що позивачі дізналися про своє порушене право в 2017 році.

Докази, що свідчили б про обізнаність позивачів з свідоцтвом про право власності на будинковолодіння, виданим Селищенською сільською радою, суду не надані. Суду не надані також і інші докази про те, що позивачі знали і могли знати про порушення свого права понад три роки назад.

На підставі наведеного суд не вбачає підстав для застосування строку позовної давності у цьому спорі. Визнає строк позовної давності позивачами пропущений з поважних причин і вважає, що слід поновити строк звернення до суду з позовом.

Порядок реєстрації нерухомості в Українській РСР на час будівництва спірного будинку регулювався Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, Міністерства комунального господарства Української РСР від 31 січня 1966 року. Відповідно до п. 20 цієї Інструкції, факт наявності запису у погосподарській книзі є достатнім обґрунтуванням права власності на будинок і сільській місцевості.

Наявність записів в погосподарських книгах Селищенської сільської ради за 1986-2005 роки свідчать про те,що ОСОБА_11 був головою господарства по АДРЕСА_2 . Рішенням Селищенської сільської ради №195 від 03.08.2005 року вулицю АДРЕСА_2 перейменовано АДРЕСА_1 .

Згідно ч. 8 п. 8.1, 8.2 Тимчасового положення про порядок державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно (Наказ Мінюсту № 7/5 від 7 лютого 2002 р.), який втратив чинність 1 січня 2013 р., оформлення права власності проводилось органами місцевого самоврядування з видачею свідоцтва про право власності за заявою про оформлення права власності на нерухоме майно фізичним та юридичним особам на підставі документів, які підтверджують право власності на об`єкти нерухомого майна та не віднесені до правовстановлюючих документів, передбачених у додатку 2 до Положення (в тому числі, свідоцтво про право на спадщину, видане нотаріусом; свідоцтво про право власності на нерухоме майно, видане органом місцевого самоврядування). До заяви про оформлення права власності на нерухоме майно додаються матеріали технічної інвентаризації об`єкта нерухомого майна, а також інші документи, визначені Положенням.

З досліджених письмових доказів встановлено, що заявою від 6.12.2004 року ОСОБА_11 дав свою згоду на оформлення права приватної власності на свій житловий будинок, який знаходиться в АДРЕСА_2 на ім`я дочки ОСОБА_18 6.12.2004 року на даний житловий будинок був виготовлений технічний паспорт, власником якого зазначена ОСОБА_10 та зареєстровано за №1-127-16.

Як вбачається з даної заяви вона була написана відповідачкою від імені батька і не підписана самим ОСОБА_11

ОСОБА_10 6.12.2004 року звернулася з заявою до сільського голови Селищенської сільської ради про оформлення права власності на будинковолодіння АДРЕСА_2 .

Рішенням виконавчого комітету Селищенської сільської ради Сарненського району Рівненської області №90 від 15 грудня 2004 року вирішено оформити право власності на будинковолодіння АДРЕСА_3 на ім`я ОСОБА_10 даним рішенням було встановлено, що згідно записів по господарської книги №7 особовий рахунок № НОМЕР_1 будинковолодіння належить на праві приватної власності ОСОБА_10

21 грудня 2004 року виконкомом Селещенської сільської ради на підставі рішення виконкому Селищенської сільської ради від 16 грудня 2004 року видав свідоцтво про право власності серії НОМЕР_2 .

Відповідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно 25.01.2005 року комунальне підприємство «Рівненське обласне бюро технічної інвентаризації прийнято рішення про реєстрацію права власності будинку по АДРЕСА_2 за ОСОБА_10 .

Відповідно до свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_3 ОСОБА_10 одружилася з ОСОБА_19 і змінила прізвище на ОСОБА_20 .

На підтвердження пояснень позивачів стосовно того, що ОСОБА_11 в грудні 2004 року не міг написати заяву про надання дозволу на оформлення права власності за ОСОБА_5 були допитані свідки ОСОБА_21 та ОСОБА_22 , які показали, що вони є сусідами ОСОБА_1 і підтверджують, що ОСОБА_11 в період з грудня 2004 року по березень 2005 року перебував у свого сина ОСОБА_1 в с. Забороль Рівненського району. В той період він проходив лікування. Також підтвердили, що ОСОБА_2 часто забирав до себе батька, переважно зимою.

Твердження відповідачки стосовно того, що вона прийняла спадщину на підставі заповіту від 07.05.2003 року, який був посвідчений по місцю проживання заповідача у зв`язку з його хворобою, не береться судом до уваги, оскільки право власності вона оформила на підставі рішення сільської ради, яке оскаржується позивачами. Доказів того, що вона зверталася до нотаріуса про прийняття спадщини суду не надано.

Допитана в судовому засіданні ОСОБА_23 дала показання стосовно того, що вона є сусідкою ОСОБА_5 і часто бувала у них дома. Її батько до 2005 року міг сам пересуватися по будинку, ходив з паличкою. Ніколи з ним не розмовляла про спадщину. Також показала, що сторонам по справі було відомо, про те, що ОСОБА_5 оформляє право власності на будинок на себе. ОСОБА_16 сам привозив спеціалістів, щоб виготовити технічний паспорт на ОСОБА_10 . Про те, що в 2004 році оформлявся технічний паспорт та право власності, їй говорила сама ОСОБА_5 .

В судовому засіданні в якості свідка був допитаний позивач ОСОБА_16 , який показав, що у нього добрі стосунки між братами та сестрами. Головою домогосподарства по АДРЕСА_1 був його батько ОСОБА_11 . На день його смерті в будинку проживали ОСОБА_2 та ОСОБА_10 . В кінці 2017 року із документів, які надала відповідачка, дізнався про те, що власником будинку є ОСОБА_5 . Коли ще батько був здоровий, він завжди говорив, що будинок належить всім дітям. Також батько не міг написати заяву 6 грудня 2004 року про надання права на оформлення права власності на будинок, оскільки в цей період він перебував у нього в с. Забороль Рівненського району. На початку осені 2004 року вони мали зробити технічний паспорт на будинок, він особисто привозив працівників БТІ, які все заміряли, оформляли документи. Готовий технічний паспорт забирала вже ОСОБА_5 паспорт мав оформлятися на батька. Між собою вони домовились, що будинок буде залишатися на батька. Із заявами до сільської ради про оформлення права власності та із заявами до нотаріуса про прийняття спадщини не зверталися, оскільки між собою домовились, що будинок буде залишатися ОСОБА_5 та ОСОБА_2 . Йому не було відомо, що батько склав заповіт на ОСОБА_5 .

В судовому засіданні був прослуханий звукозапис розмови голови сільської ради ОСОБА_24 з ОСОБА_9 яка відбулася в грудні 2017 року відповідно до якої голова сільської ради запевняв ОСОБА_9 стосовно того, що ОСОБА_5 не могла оформити на себе право власності на будинок, оскільки на будинок мають право всі діти ОСОБА_11

ОСОБА_24 надав додаткові пояснення стосовно того, що на підставі заяви батька ОСОБА_11 було прийнято рішення про оформлення права власності на будинок за його дочкою ОСОБА_5 .

В рішенні Селищенської сільської ради № 90 від 15 грудня 2004 року про оформлення права власності на спірний житловий будинок не зазначено на підставі яких норм закону воно прийнято.

При прийнятті даного рішення орган місцевого самоврядування не встановив усі обставини стосовно підстав оформлення права власності на житловий будинок іншими членами сім`ї.

Так згідно довідки №02-08/135 від 12.04.2018 року наданої виконавчим комітетом Селищанської сільської ради згідно погосподарської книги №7 за 2000-2005 роки за адресою АДРЕСА_2 головою домогосподарства значиться ОСОБА_11 , та зареєстровані були дочка ОСОБА_10 та ОСОБА_2 .

Відповідно до даної довідки згідно погосподарської книги №12 за 2006-2010 роки за адресою АДРЕСА_1 були зареєстровані голова домогосподарства ОСОБА_10 та брат ОСОБА_2 Земельна ділянка, яка розташована за вищевказаною адресою згідно рішення виконкому від 16.04.1997 року №20 була передана у власність ОСОБА_11 , після його смерті дана земельна ділянка перебуває у користуванні ОСОБА_5 .

При наявності зазначених обставин, та не врахувавши інтереси співвласника будинку ОСОБА_2 , який на час прийняття рішення виконкому Селищенської сільської ради від 15 грудня 2004 року № 90 та видачу свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 21.12.2004 року проживав в будинку разом із своїм батьком та сестрою, виконавчий комітет Селищенської сільської ради безпідставно без згоди іншого співвласника розглянув звернення ОСОБА_5 та своїм рішенням за №90 від 15.12.2004 року оформив останній право власності в цілому на будинок АДРЕСА_2 .

Відповідно до ч. 1 ст. 21 ЦК України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Частиною 1 ст. 393 ЦК України передбачено, що правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується.

Враховуючи, що рішення виконкому Селищенської сільської ради від 15 грудня 2004 року №90 «Про оформлення права приватної власності на будинковолодіння» суперечить закону та порушує права позивачів, а тому таке рішення підлягає визнанню незаконним та скасуванню.

Крім цього, суд при досліджені витягу про реєстрацію права власності будинку по АДРЕСА_2 за ОСОБА_10 , серії НОМЕР_2 від 21.12.2004 року встановив його невідповідність, оскільки оформлення та видача цього свідоцтва проведена на підставі рішення від 16 грудня 2004 року, а не фактичного рішення, яке приймалося 15 грудня 2004 року, що є безумовною підставою для визнання такого свідоцтва недійсним.

Беручи до уваги те, що реєстрацію та видачу свідоцтва про право власності на об`єкт нерухомого майна в АДРЕСА_2 за ОСОБА_5 оформили на підставі правового акту органу місцевого самоврядування, який не відповідав закону та підлягає скасуванню, недійсним слід визнати і вище зазначене свідоцтво про право власності на нерухоме майно.

Позивачами також заявлена вимога про визнання за ОСОБА_2 права власності на 1/2 частину житлового будинку з надвірними будівлями по АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_11 та встановити порядок користування земельною ділянкою під житловим будинком.

Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_4 підтверджується, що батьками ОСОБА_2 були ОСОБА_11 та ОСОБА_13 .

Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_5 ОСОБА_11 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Згідно ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до положень ст.392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Частина 3 статті 1268 ЦК України, передбачає, якщо спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї.

Як вже було встановлено судом на день смерті ОСОБА_11 з ним проживали ОСОБА_2 та ОСОБА_5 , які до нотаріальної контори з заявами про відмову від спадщини не зверталися.

Позивачі ОСОБА_2 , ОСОБА_7 , третя особа ОСОБА_9 , які є спадкоємцями першої черги не заперечують проти визнання за позивачем ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину будинку, від своєї частки у спадковому майні відмовляються.

З урахуванням наведеного суд приходить до висновку про те, що за позивачем слід визнати право власності на 1/2 частину майна, в порядку спадкування майна за законом, після смерті ОСОБА_11 .

У частинах 1 та 2 ст. 120 ЗК встановлено, що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти, до особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

Статтею 377 ЦК України передбачено, що до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

Таким чином, за загальним правилом, закріпленим у ч. 4 ст. 120 ЗК України, особа, яка набула право власності на частину будівлі чи споруди, стає власником відповідної частини земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику, якщо інше не передбачено у договорі відчуження нерухомості.

При цьому при застосуванні положень ст. 120 ЗК України у поєднанні з нормою ст. 125 цього Кодексу слід виходити з того, що у випадку переходу права власності на об`єкт нерухомості у встановленому законом порядку право власності на земельну ділянку в набувача нерухомості виникає одночасно з виникненням права власності на зведені на земельній ділянці об`єкти. Це правило стосується й випадків, коли право на земельну ділянку не було зареєстроване одночасно з правом на нерухомість, однак земельна ділянка раніше набула ознак об`єкта права власності.

Зазначена норма закріплює загальний принцип цілісності об`єкту нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований. За цією нормою визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість.

Оскільки за ОСОБА_2 визнано право власності на 1/2 частину будинку тому необхідно встановити спільний порядок користування земельною ділянкою під житловим будинком між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 .

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

В ході судового розгляду позивачі та їхні представники навели докази в обґрунтування своїх вимог, які дають суду підстави для задоволення позовних вимог.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідачів (470+470+470+257+257+257) = 2181/2=1090,50 грн.

На підставі викладеного, ст.ст. 257, 328, 392, 1268 ЦК України, керуючись ст.ст. 263-265, ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

Поновити ОСОБА_17 , ОСОБА_7 , ОСОБА_1 строк звернення до суду за захистом своїх прав.

Позов ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_6 ), ОСОБА_7 ( АДРЕСА_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_7 ), ОСОБА_16 ( АДРЕСА_5 реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_8 ) до ОСОБА_20 ( ОСОБА_18 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) НОМЕР_9 ), Селищенська сільська рада Сарненського району Рівненської області (вул. 40-річчя Перемоги, 2, с. Селище Сарненського району Рівненської області), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Рівненське обласне бюро технічної інвентаризації (вул. І. Вишневського, 4А, м. Рівне), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні позивача ОСОБА_9 ( АДРЕСА_5 ) про визнання незаконним та скасування рішення виконавчого комітету сільської ради, визнання недійсним свідоцтва про право власності на нерухоме майно та скасування державної реєстрації права власності на нерухоме майно та визнання права власності на 1/2 частину житлового будинку з надвірними будівлями задовольнити.

Визнати незаконним та скасувати рішення виконавчого комітету Селищенської сільської ради Сарненського району Рівненської області від 15 грудня 2004 року за № 90 в частині «Про оформлення права приватної власності на будинковолодіння АДРЕСА_2 на ім`я ОСОБА_18 ».

Визнати недійсним свідоцтво про право власності на нерухоме майно серії ЯЯЯ №220341 від 21 грудня 2004 року, видане виконавчим комітетом Селищенської сільської ради Сарненського району Рівненської області на будинковолодіння АДРЕСА_2 на ім`я ОСОБА_18 та скасувати державну реєстрацію від 25 січня 2005 року КП «Рівненське обласне бюро технічної інвентаризації» (реєстраційний номер 9198998).

Визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину житлового будинку з надвірними будівлями, що знаходиться по АДРЕСА_2 в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_11 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 та встановити спільний порядок користування земельною ділянкою під житловим будинком ОСОБА_15 та ОСОБА_2 .

Стягнути з ОСОБА_15 на користь ОСОБА_2 , ОСОБА_7 , ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 1090 гривень 50 коп.

Стягнути з Селищенської сільської ради Сарненського району Рівненської області на користь ОСОБА_2 , ОСОБА_7 , ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 1090 гривень 50 коп.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Рівненського апеляційного суду через Сарненський районний суд Рівненської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 (тридцяти) днів з дня вручення повного рішення суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення буде складене 06.12.2019 року.

Суддя: