Справа № 713/1292/19
Провадження №2/713/532/19
27.11.2019 м. Вижниця
Вижницький районний суд Чернівецької області в складі: головуючого судді Кибич І.А. , з участю секретаря судових засідань Мірчевої О.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Вижниця в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , інтереси якої згідно договору про надання правничої допомоги №24 від 30.05.2019 року представляє адвокат Ткач Валентина Василівна до ОСОБА_2 , про поділ майна подружжя та визнання права власності на 1/2 частину спільного майна подружжя, -
Стислий виклад позиції позивачки.
Позивачка ОСОБА_1 , інтереси якої згідно договору про надання правничої допомоги №24 від 30.05.2019 року представляє адвокат Ткач В.В. звернулась в суд з позовом про поділ майна подружжя та визнання права власності на 1/2 частину спільного майна подружжя до відповідача ОСОБА_2 .
Свої позовні вимоги обґрунтувала наступним.
З 26.04.2002 року по 31.01.2017 року, перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 . В шлюбі, ІНФОРМАЦІЯ_2 у них народилася донька - ОСОБА_3 . На підставі рішення мирового судді Савельєвої О.В, судової ділянки №80 м.Санкт-Петербурга від 29.12.2016 року про що 25.04.2017 року зроблено запис акта про розірвання шлюбу №283 та видано свідоцтво про розірвання шлюбу ОСОБА_1 серії НОМЕР_2 від 25.04.2017 року. В період перебування у вказаному шлюбі, разом з ОСОБА_2 , за спільні кошти побудували домоволодіння, тобто два житлові будинки, а саме: Житловий будинок літ. «А» загальною площею 296,40 кв.м. і житловою площею 108,10 кв.м. та житловий будинок літ. «Б» загальною площею 154,90 і житловою площею 70,30 кв.м. з належними до них господарськими будівлями та спорудами: Сарай літ. «В»; Гараж літ. «Г»; Огорожа №1; Вигрібна яма літ. «В.я», які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .
20.02.2019 року була проведена технічна інвентаризація їхнього домоволодіння, яка визначила схематичний та поповерхневий план будинковолодіння, експлікацію до плану будівлі, характеристику будинку та прилеглих до нього будівель і споруд, а також уточнено загальну і житлову площу двох будинків: Житловий будинок літ. «А» загальною площею 300,4 кв.м. та житловою площею 104,8 кв.м. та Житловий будинок літ. «Б» загальною площею 154,9 кв.м. і житловою площею 69,70 кв.м.
Заяви (клопотання) учасників справи.
В судове засідання позивачка ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_4 не з`явились, належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи. До початку розгляду справи від представника позивачки ОСОБА_4 надійшла заява про розгляд справи у її відсутність та у відсутність позивачки ОСОБА_1 , позовні вимоги підтримує, просить задовольнити, не заперечує щодо заочного порядку розгляду справи.
В судове засідання відповідач ОСОБА_2 не з`явився, належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, про що є відомості в матеріалах справи, про причини неявки суд не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності суду не надано, відзив не надано, в зв`язку з чим суд вважає за можливе розглянути справу за його відсутності.
Процесуальні дії у справі.
На підставі ст. 280 ЦПК України, враховуючи думку представника позивача, суд ухвалив провести заочний розгляд справи.
Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, врахувавши думку позивачки та її представника щодо заочного порядку розгляду справи, прийшов до висновку, що позов ОСОБА_1 обґрунтований і підлягає частковому задоволенню.
В силу ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів .
На підставі ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.
В силу ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.
Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.
Судом встановлено, що позивачка ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 з 26 квітня 2002 року перебували в зареєстрованому шлюбі, який 31 січня 2017 року - розірвано, що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу, виданого 25.04.2017 року Відділом ЗАЦС Колпинського району Комітета по справах ЗАЦС Уряда Санкт-Петербурга, актовий запис №283.
Від шлюбу у сторін є неповнолітня дитина: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується копією свідоцтва про народження Серія НОМЕР_4 , повторно виданого 23.01.2008 року Відділом ЗАЦС Колпинського району Комітета по справах ЗАЦС Уряду Санкт- Петербурга , актовий запис №883.
На підтвердження позовних вимог позивачкою та її представником надано наступні докази:
Копія свідоцтва про право власності на нерухоме майно Серія НОМЕР_3 , виданого 08.02.2012 року з даних якого вбачається, що ОСОБА_2 є власником домоволодіння, загальною площею 451,30 кв.м., житловою площею 178,40 кв.м.: житловий будинок А, загальною площею 296,40 кв.м., житловою площею 108,10 кв.м.; житловий будинок Б, загальною площею 154,90 кв.м., житловою площею 70,30 кв.м.; сарай, В, гараж, Г, огорожа, №1, вигрібна яма, В.я, що розташоване в АДРЕСА_1 .
Копія витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно Серія СЕВ №693402 від 08.02.2012 року з даних якого вбачається, що ОСОБА_2 є власником домоволодіння, що розташоване в АДРЕСА_1 . Підстава виникнення права власності: Свідоцтво про право власності/ НОМЕР_3 /08.02.2012 року/ виконавчий комітет Вижницької міської ради згідно рішення виконкому №27/1 від 01.02.2012 року взамін свідоцтва про право власності виданого 01.08.2007 року Вижницькою районною державною адміністрацією.
Копія технічного паспорту на садибні будинки з господарськими будівлями і спорудами, що розташовані в АДРЕСА_1 з даних якого вбачається, що домоволодіння, що розташоване в АДРЕСА_1 складається з житлового будинку А-ІІ: А1-1 прибудова; а1-1, а1-2 тераса, ганок та житлового будинку з мансардою Б-ІІ: б1-1 - ганок; В - сарай; Г - гараж; Д- камін; № - огорожа; В.Я. - вигрібна яма; К - колодязь.
Висновок інженерно-технічної експертизи №517 від 25.03.2019 року з даних якого вбачається наступне:
2. Загальна площа двоповерхового житлового будинку літ.А-ІІ з підвальним поверхом, яка буде використовуватись при розподілі між співвласниками по АДРЕСА_1 складає 300,40 кв.м., що в грошовому виразі становить 1610658,00 гривень, в тому числі по приміщенням відповідно до таблиці.
Загальна площа двоповерхового житлового будинку літ. Б-ІІ з мансардним поверхом, яка буде використовуватись при розподілі між співвласниками по АДРЕСА_1 складає 154,90 кв.м., що в грошовому виразі становить 901118,00 гривень, в тому числі по приміщенням згідно таблиці.
Загальна площа житлових будинків літ. «А-ІІ» і літ. «Б-ІІ» становить: 455,30 кв.м.(300,40 + 154,90), що в грошовому виразі становить: 2511776,00 (два мільйони п`ятсот одинадцять тисяч сімсот сімдесят шість) гривень. При грошовому розподілі будинковолодіння кожному співвласнику по 1/2 частки повинно належати 1773852,00 (один мільйон сімсот сімдесят три тисячі вісімсот п`ятдесят дві) гривні. При грошовому розподілі житлових будинків літ. «А-ІІ» і літ. №Б-ІІ» співвласникам по 1/2 частки повинно належати 227,65 кв.м. загальної площі, що в грошовому виразі складає 1255888,00 (один мільйон двісті п`ятдесят п`ять тисяч вісімсот вісімдесят вісім) гривень.
Виділ в натурі в частках по 1/2 житлових будинків літ.«А-ІІ, Б-ІІ» з господарськими будівлями і спорудами між співвласниками, що знаходиться в АДРЕСА_1 поділити між сторонами в окремі ізольовані частини технічно можливо.
На підставі вищевикладеного експертом запропоновано два варіанти розподілу житлових будинків з господарськими будівлями і спорудами як проектні пропозиції з мінімальними роботами по переплануванню.
Позивачка ОСОБА_1 звертаючись з даним позовом просить здійснити поділ та виділення у спільному майні подружжя згідно другого варіанту поділу розподілу домоволодіння з господарськими будівлями і спорудами, як першому співвласнику згідно висновку інженерно-технічної експертизи №517 від 25.03.2019 року.
Відповідно до другого варіанту розподілу:
1-му співвласнику 1/2 частки пропонується надати слідуючі приміщення підвалу і І-поверху будинку літ.А-ІІ і приміщення житлового будинку літ. Б-ІІ, а саме:
Всього по житловому будинку літ. «А-ІІ», площею 43,0 кв.м., вартістю 211175,00 гривень.
З надвірних будівель і споруд: сарай літ.«В», вартістю 156100,00 грн.; гараж літ. «Г», вартістю 212862,00 гривень.
Відповідно до другого варіанту розподілу:
2-му співвласнику 1/2 частки пропонується надати слідуючі приміщення житлового будинку літ.А-ІІ, а саме:
2-му співвласнику 1/2 частки пропонується надати слідуючі будівлі і споруди, а саме:
При зверненні з даним позовом до суду позивачка ОСОБА_1 посилається на загальні вимоги щодо інституту спільної сумісної власності подружжя.
За положеннями ч.1, 2 ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану.
За правилами ч.2 ст.3 Сімейного кодексу України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.
Відповідно до ст.ст. 60, 61, 63 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.
Відповідно до п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року №11, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановити обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясувати джерело і час його придбання.
Відповідно до ч.4 ст.368 ЦК України, майно набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі.
Відповідно до ст.68 СК України, розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до цивільного кодексу.
Відповідно до ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до ч.1 ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.
При вирішенні справи судом застосовано наступні норми права.
Відповідно до роз`яснень у п.п.23, 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї (ч. 4ст. 65 СК).
Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи цю норму права (статтю 60 СК України) та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.
Тобто критеріями, які дозволяють надати майну статус спільної сумісної власності, є: час набуття такого майна; кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття); мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий статус спільної власності подружжя.
Норма статті 60 СК України вважається застосованою правильно, якщо набуття майна відповідає цим критеріям. Вказана позиція викладена у постанові Верховного Суду України №6-2333цс15 від 25.11.2015 року.
Таким чином, аналізуючи зазначені норми закону, повно та всебічно з`ясувавши вищевказані обставини, які стосуються предмету доказування, та оцінивши належність, допустимість, достовірність наданих сторонами у справі доказів, суд вважає, що позивачкою ОСОБА_1 надано належні докази, які підтверджують той факт, що домоволодіння з господарськими будівлями та спорудами, що розташоване в АДРЕСА_1 , побудоване за спільні кошти, у період спільного проживання як подружжя, а тому є об`єктом спільної сумісної власності подружжя..
Відповідно до ст.355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).
Згідно ч.1 ст.364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності.
Згідно ч.3 ст.364 ЦК України у разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий поділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації.
Відповідно до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Відповідно до ч.2 п.1 ст.71 СК України якщо дружина та чоловік не домовились про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.
Відповідно до ст. 370 ч.1. ч.2 ЦК України співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду.
Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.
Відповідно до ч.1, 5, 6 ст.81 ЦПК України, Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до ст.102 ЦПК України, висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством.
Відповідно до п.п.6, 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 04 жовтня 1991 року № 7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності на житловий будинок», вбачається, що при вирішенні справ про виділ в натурі часток жилого будинку, що є спільною частковою власністю, судам належить мати на увазі, що це можливо, якщо кожній із сторін може бути виділено відокремлену частину будинку з самостійним виходом (квартиру). Виділ також може мати місце при наявності технічної можливості переобладнати приміщення в ізольовані квартири…
Відповідно до ч.2 ст.41 Конституції України, право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.
Згідно ч.1 ст.182 ЦК України, право власності на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.
Відповідно до ст.27 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" Державна реєстрація права власності та інших речових прав, крім державної реєстрації права власності на об`єкт незавершеного будівництва, проводиться на підставі: 1) укладеного в установленому законом порядку договору, предметом якого є нерухоме майно, речові права на яке підлягають державній реєстрації, чи його дубліката; 2) свідоцтва про право власності на частку у спільному майні подружжя у разі смерті одного з подружжя, виданого нотаріусом або консульською установою України, чи його дубліката; 3) свідоцтва про право на спадщину, виданого нотаріусом або консульською установою України, чи його дубліката; 4) виданого нотаріусом свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів) та свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів), якщо прилюдні торги (аукціони) не відбулися, чи їх дублікатів; 5) свідоцтва про право власності, виданого органом приватизації наймачам житлових приміщень у державному та комунальному житловому фонді, чи його дубліката; 6) свідоцтва про право власності на нерухоме майно чи його дубліката, виданого до 1 січня 2013 року органом місцевого самоврядування або місцевою державною адміністрацією, чи його дубліката; 7) рішення про закріплення нерухомого майна на праві оперативного управління чи господарського відання, прийнятого власником нерухомого майна чи особою, уповноваженою управляти таким майном; 8) державного акта на право приватної власності на землю, державного акта на право власності на землю, державного акта на право власності на земельну ділянку або державного акта на право постійного користування землею, виданих до 1 січня 2013 року; 9) рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно; 10) ухвали суду про затвердження (визнання) мирової угоди; 11) заповіту, яким установлено сервітут на нерухоме майно; 12) рішення уповноваженого законом органу державної влади про повернення об`єкта нерухомого майна релігійній організації; 13) рішення власника майна, уповноваженого ним органу про передачу об`єкта нерухомого майна з державної у комунальну власність чи з комунальної у державну власність або з приватної у державну чи комунальну власність; 13-1) договору, яким встановлюється довірча власність на нерухоме майно, та акта приймання-передачі нерухомого майна, яке є об`єктом довірчої власності; 14) інших документів, що відповідно до законодавства підтверджують набуття, зміну або припинення прав на нерухоме майно.
Відповідно до ст. 392 Цивільного кодексу України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
В зв`язку з вищевикладеним, на думку суду, необхідно провести поділ домоволодіння з господарськими будівлями та спорудами, що розташоване в АДРЕСА_1 , відповідно до другого варіанту розподілу згідно висновку інженерно-технічної експертизи №517 від 25.03.2019 року, оскільки саме такий варіант розподілу є технічно обґрунтований та відповідає вище дослідженим нормам закону.
Відповідно до п. 30 Постанови Пленуму ВСУ від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», при вирішенні спору про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, суд згідно з частинами 2, 3 ст. 70 СК в окремих випадках може відступити від засади рівності часток подружжя, враховуючи обставини, що мають істотне значення для справи, а також інтереси неповнолітніх дітей, непрацездатних повнолітніх дітей (за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування). Під обставинами, що мають істотне значення для справи, потрібно розуміти не тільки випадки, коли один із подружжя не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї, але і випадки коли один із подружжя не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку чи доходу (ч.1 ст. 60 СК). Рішення суду повинно містити мотиви та обґрунтування відступу від засади рівності часток подружжя у їхньому спільному майні.
Відповідно до ст.141 з відповідача ОСОБА_2 підлягає стягненню на користь позивачки ОСОБА_1 сплачений судовий збір в сумі 5763,00 грн.
На підставі ст.ст.60, 63, 70, 71 СК України, ст.182, 328, 355, 364, 368, 370, 392 ЦК України, ст. 27 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", п.23, 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», керуючись ст.ст. 4, 13, ст.76, 77, 81, 110, 258-265, 280-282, 354 ЦПК України, Суд, -
Позовні вимоги ОСОБА_1 - задовольнити частково.
Визнати домоволодіння з господарськими будівлями та спорудами, що розташоване в АДРЕСА_1 , загальною площею 154,90 кв.м., житловою площею 69,70 кв.м., спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .
З надвірних будівель і споруд виділити у власність та визнати за ОСОБА_1 , в порядку поділу, право власності на сарай літ.«В», вартістю 156100,00 грн.; гараж літ. «Г», вартістю 212862,00 гривень. Всього майна на загальну суму 1791678,00, (Один мільйон сімсот дев`яносто одну тисячу шістсот сімдесят вісім) гривень
Припинити право спільної сумісної власності на домоволодіння з господарськими будівлями та спорудами, що розташоване в АДРЕСА_1 .
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , судові витрати, а саме судовий збір в сумі 5763,00 (П`ять тисяч сімсот шістдесят три) гривні.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом 30 днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Апеляційна скарга подається до Чернівецького апеляційного суду через Вижницький районний суд Чернівецької області.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , (РНОКПП - НОМЕР_1 ), зареєстроване місце проживання АДРЕСА_4 .

Відповідачі: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , (РНОКПП - НОМЕР_7 ), зареєстроване місце проживання с.Розтоки, Косівського району Івано-Франківської області.

Суддя І. А. Кибич