Справа № 366/2442/19
Провадження № 2/366/734/19
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

22 листопада 2019 року Іванківський районний суд Київської області в складі: головуючого судді Ткаченка Ю.В., при секретарі Онищенко В.В., Євтушенко В.Д., за участю сторін: позивача ОСОБА_1 , відповідача ОСОБА_2 , розглянувши в судовому засіданні в смт.Іванків справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 700 грн. (сімсот гривень) та моральної шкоди в розмірі 5000 грн. (п`ять тисяч гривень).

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що 12 лютого 2019 року близько 21 год. 30 хв. ОСОБА_2 перебуваючи в нетверезому стані, безпідставно, з хуліганських мотивів, в приміщенні будинку АДРЕСА_1 гуртожиток), грюкав (бив ногою) в двері, а коли він відчинив двері, то відповідач почав кидатись до нього з кулаками, ображав нецензурною лайкою, кидався в бійку, порвав на позивачу футболку.

Своїми діями ОСОБА_2 скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ст.173 Кодексу України про адміністративні правопорушення, за що постановою Іванківського районного суду Київської області від 05.04.2019 року його було визнано винним. Постанова набрала законної сили. Під час розгляду даної справи, відповідач свою вину у вчиненому адмінправопорушенні визнав повністю.

Конфлікт між сторонами виник внаслідок того, що відповідач пошкодив стіну його кімнати площею 9 кв.метрів. На пропозицію позивача відшкодувати шкоду в добровільному порядку, ОСОБА_2 відмовився.

Сума нанесених позивачу витрат матеріальної шкоди становить 700 грн. (сімсот гривень), яка складається з наступного:

-вартості пошкодженої (порваної) відповідачем футболки 150 грн.;

-вартості фарбування пошкодженої відповідачем стіни в розмірі 450 грн. вартість фарбування 1 кв. метра стіни становить 50 грн., вартість фарбування 9 кв.. метрів становить 450 грн.);

-вартість фарби для фарбування стіни, - вартістю 100 грн.

Крім того, діями відповідача була нанесена позивачу і моральна шкода, яку позивач оцінює в сумі 5000 грн. (п`ять тисяч гривень), яка виявилася в пережитому ним нервовому потрясіння, яке він переніс в момент несподіваного нападу відповідача на нього, переживань (страху) за своє життя та здоров`я, нервовий струс, який він пережив при нападі відповідача на нього (тривалий час перебував на лікуванні), необхідності додаткових зусиль для поновлення нормального положення в сім`ї позивача, до сих пір погано себе почуває.

В судовому засіданні позивач свої позовні вимоги підтримав, наполягав на їх задоволенні з наведених в позовній заяві підстав.

У судовому засіданні відповідач проти позову заперечував, обгрунтовуючи свою позицію тим, що стіну яку він пошкодив, є стіною загального користування, яка розташована вздовж східців між першим та другим поверхами, і утеплювати стіни позивач мав з вулиці, а не з середини, тобто в під`їзді.

Вважає позов необґрунтованим та безпідставним. Просив відмовити в задоволенні позову. Відзиву та клопотань до суду від ОСОБА_2 не надходило.

Суд вислухавши думку позивача, відповідача, дослідивши матеріали справи, всебічно та в повному обсязі проаналізувавши всі обставини справи, належність та допустимість доказів, вважає, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити з наступних підстав.

Відповідно положень до ст.ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, яке вона може здійснити шляхом звернення до суду у визначеному ЦПК України порядку (ст. 4 ЦПК України) і що також гарантовано ст.124 Конституції України.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У п. 33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 року у справі "Христов проти України" суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч.1 ст. 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав.

У справі Bellet v. France Суд зазначив, що "стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права".

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з вимогами ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Правилами ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до частини першої статті 81 зазначеного вище Кодексу кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (ч. 5 ст. 81 ЦПК України).

Під час розгляду цієї цивільної справи судом були створені всі умови для реалізації прав та виконання обов`язків учасниками справи, у тому числі й в частині подання ними доказів та заяви клопотань з приводу забезпечення доказів.

Судом встановлено, що постановою Іванківського районного суду Київської області від 05.04.2019 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.173 КУпАП за те, що ОСОБА_2 12.02.2019 року близько 21 год. 30 хв. в смт. Іванків Іванківського району Київської області в смт.Іванків по вул.Зоряна,10 вчинив дрібне хуліганство відносно ОСОБА_1 , а саме: кидався в бійку та порвав футболку, чим порушив громадський порядок та ображав ОСОБА_1 при цьому нецензурною лайкою.

Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо доведе, що шкоди завдано не з її вини.

На підтвердження позовних вимог ОСОБА_1 надав суду лише постанову Іванківського районного суду Київської області від 05.04.2019 року.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 22 ЦК України реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

Частиною другою статті 1192 ЦК України передбачено, що розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Дані докази як підтвердження матеріальних збитків суд оцінює критично. При цьому враховує, що дані рахунки є орієнтовні, складені особою без підтвердження доказами.

Оскільки позивач не надав суду належних та допустимих доказів, не заявлено клопотань про їх витребування, у разі складнощів в їх отриманні, щодо завданої матеріальної шкоди, тому позовні вимоги про відшкодування шкоди в цій частині відповідачем не підлягають задоволенню.

Положеннями ч. 4 ст. 23 ЦК України передбачено, що моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Згідно роз`яснень Верховного Суду України, що містяться в п.п. 3, 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

У п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз`яснено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Отже, наявність шкоди ще не породжує обов`язку її компенсації, так як необхідно довести наявність всіх складових цивільно-правової відповідальності, при цьому правильно визначивши суб`єкта такої відповідальності.

Право особи на відшкодування моральної шкоди виникає за умови порушення права цієї особи, наявність такої шкоди та причинного зв`язку між порушенням та моральною шкодою.

Таким чином, предметом доказування для позивача у цій справі є протиправність дій відповідача та причинно-наслідковий зв`язок із такими діями та наслідками у вигляді моральних страждань.

Враховуючи пояснення позивача щодо моральної шкоди, враховуючи засади розумності та справедливості, наявність встановлених фактів, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог про відшкодування моральної шкоди в розмірі 1000 грн. У решті позовних вимог суд відмовляє, оскільки матеріали справи не містять доказів того, що позивач отримав моральну шкоду в заявленому розмірі.

Таким чином, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

З матеріалів справи слідує, що позивач являється учасником бойових дій, що відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» дає право на звільнення від сплати судового збору в усіх судових інстанціях.

Вимогами частини 6 статті 141 ЦПК України передбачено, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Так як позов задоволено частково, то з відповідача на користь держави на підставі ст.141 ЦПК України слід стягнути судові витрати в сумі 768,40 грн. за подачу позивачем позовної заяви до суду.

Керуючись ст.ст. 22, 23, 1166, 1177, 1192 ЦК України, ст. ст. 12, 13, 76, 77, 78, 81, 259, 265, 273, 354 ЦПК України,

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди в розмірі 1000 грн. (одна тисяча гривень).

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 768,40 грн. (сімсот шістдесят вісім гривень сорок копійок).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Відповідно до пункту 15.5 Перехідних положень ЦПК України, до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи до Київського апеляційного суду через Іванківський районний суд, а матеріали справи витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повний текст рішення виготовлено 02 грудня 2019 року.

Суддя