Ухвала

Іменем України

25 березня 2019 року

м. Київ

справа № 607/23825/18

провадження № 61-4093ск19

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Стрільчука В. А. (суддя-доповідач), Карпенко С. О., Кузнєцова В. О.,

розглянувши касаційну скаргу представника ОСОБА_4 - адвоката Башуцького Ігоря Ярославовича на ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 20 листопада 2018 року та постанову Тернопільського апеляційного суду від 01 лютого 2019 року в справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_4, Комунального підприємства «Агентство державної реєстрації та інвентаризації» Заводської селищної ради Чортківського району Тернопільської області, треті особи: ОСОБА_7, ОСОБА_8, Публічне акціонерне товариство «Банк Форум», приватний виконавець виконавчого округу Тернопільської області Мелих Анатолій Іванович, про визнання незаконним та скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2018 року ОСОБА_6 звернулася до суду з указаним позовом, який обґрунтувала тим, що рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 14 червня 2016 року стягнуто з ОСОБА_7, в інтересах якої діє ОСОБА_8, на її користь в межах вартості одержаного у спадщину майна після смерті ОСОБА_10, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1, грошові кошти в сумі 348 308,36 грн в рахунок погашення заборгованості за договором позики від 15 жовтня 2011року, 1 183,45 грн судового збору та 2 304 грн витрат на проведення експертизи. На виконання рішення суду відкрито виконавче провадження та ухвалою суду від 13 вересня 2018 року надано дозвіл приватному виконавцю на звернення стягнення на житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. Після постановлення вказаної ухвали 01 жовтня 2018 року державним реєстратором зареєстровано за ОСОБА_4 право власності на вказане домоволодіння на підставі договору іпотеки та договору про відступлення права вимоги за іпотечним договором.

Разом з позовною заявою ОСОБА_6 подала до суду заяву про забезпечення позову, в якій просила заборонити ОСОБА_4 вчиняти будь-які дії щодо відчуження житлового будинку з надвірними будівлями АДРЕСА_2

Заява мотивована тим, що отримавши копію позовної заяви, відповідач може відчужити спірне домоволодіння третім особам з метою унеможливлення повернення його у власність ОСОБА_7

Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 20 листопада 2018 року заяву задоволено. Заборонено ОСОБА_4 вчиняти будь-які дії щодо відчуження житлового будинку з надвірними побудовами та спорудами АДРЕСА_2

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що невжиття саме такого заходу забезпечення позову може істотно ускладнити поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів позивача, за захистом яких вона звернулася до суду.

Постановою Тернопільського апеляційного суду від 01 лютого 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишено без задоволено, ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 20 листопада 2018 року залишено без змін.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що ухвала суду першої інстанції постановлена з додержанням норм процесуального права.

21 лютого 2019 року представник ОСОБА_4 - адвокат Башуцький І. Я. подав засобами поштового зв'язку касаційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 20 листопада 2018 року та постанову Тернопільського апеляційного суду від 01 лютого 2019 року і ухвалити нове рішення, яким в задоволенні заяви про забезпечення позову відмовити, посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що на час укладення договору позики між ОСОБА_10 та ОСОБА_6 спірний житловий будинок перебував в іпотеці банку, який в подальшому відступив право вимоги за іпотечним договором ОСОБА_4 Новий іпотекодержатель в разі невиконання позичальником ОСОБА_8 забезпеченого іпотекою зобов'язання вправі одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника, зокрема набути право власності на предмет іпотеки. Заява про забезпечення позову не містить належного обґрунтування необхідності забезпечення позову у виді заборони вчиняти певні дії щодо відчуження житлового будинку, а зводиться лише до формального припущення ймовірності відчуження ОСОБА_4 житлового будинку третім особам з метою унеможливлення повернення його у власність ОСОБА_7 Необхідність забезпечення позову у виді заборони вчиняти певні дії щодо відчуження житлового будинку не обґрунтована та не підтверджена жодним доказом, а тому не доведено існування реальної загрози відчуження житлового будинку. Отже, судами першої та апеляційної інстанцій неправильно застосовано норми матеріального права та порушено норми процесуального права.

У відкритті касаційного провадження необхідно відмовити з таких підстав.

Відповідно до частин першої, другої статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно з пунктом 2 частини першої, частиною третьою статті 150 ЦПК України позов забезпечується забороною вчиняти певні дії. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, дійшов правильного висновку про те, що між сторонами існує спір, невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, і обґрунтовано забезпечив позов. Вид забезпечення позову є співмірним із заявленими вимогами.

Наведені у касаційній скарзі доводи були предметом розгляду апеляційного суду та їм дана належна правова оцінка.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду, як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді може бути більш формальною (рішення ЄСПЛ від 23 жовтня 1996 року у справі «Леваж Престейшинз Сервісиз проти Франції», рішення ЄСПЛ від 19 грудня 1997 року у справі «Бруалла Гомес де ла Торре проти Іспанії»).

Відповідно до частини другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з пунктом 5 частини другої статті 394 ЦПК України суд в порядку, передбаченому частинами четвертою, п'ятою цієї статті, відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою.

Пунктом 2 частини четвертої статті 394 ЦПК України визначено, що у випадку оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Із змісту касаційної скарги, оскаржуваних судових рішень вбачається, що скарга є необґрунтованою, правильне застосовування судами попередніх інстанцій норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, а наведені у скарзі доводи не дають підстав для висновку про незаконність судових рішень.

Відповідно до частини п'ятої статті 394 ЦПК України у разі якщо суддя-доповідач дійде висновку, що подана касаційна скарга є необґрунтованою, вирішення питання про відкриття провадження здійснюється постійною колегією суддів, до складу якої входить суддя-доповідач. Якщо жоден суддя із складу колегії не дійде висновку про необхідність відкриття касаційного провадження через необґрунтованість скарги, колегія суддів постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження.

Керуючись пунктом 5 частини другої, частинами четвертою та п'ятою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою представника ОСОБА_4 - адвоката Башуцького ІгоряЯрославовича на ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 20 листопада 2018 року та постанову Тернопільського апеляційного суду від 01 лютого 2019 року в справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_4, Комунального підприємства «Агентство державної реєстрації та інвентаризації» Заводської селищної ради Чортківського району Тернопільської області, треті особи: ОСОБА_7, ОСОБА_8, Публічне акціонерне товариство «Банк Форум», приватний виконавець виконавчого округу Тернопільської області Мелих Анатолій Іванович, про визнання незаконним та скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:В. А. Стрільчук

С. О. Карпенко

В. О. Кузнєцов