Ухвала

09 грудня 2019 року

місто Київ

справа № 553/3455/17

провадження № 61-21356ск19

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Погрібного С. О. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 11 вересня 2019 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 04 листопада 2019 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 про визначення порядку користування квартирою, що є спільною власністю,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом, в якому просив встановити порядок користування квартирою АДРЕСА_1 наступним чином: ОСОБА_2 виділити у користування кімнату, площею 11, 0 кв. м, та балкон, площею 2, 4 кв. м, а ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 виділити кімнати, площами 15, 9 кв. м та 9, 7 кв. м, балкон, площею 1, 0 кв. м, та комору, площею 1, 0 кв. м, залишивши у спільному користуванні місця загального користування з відступом від розмірів ідеальних часток співвласників.

Рішенням Ленінського районного суду м. Полтави від 11 вересня 2019 року, залишеним без змін постановою Полтавського апеляційного суду від 04 листопада 2019 року, позов задоволено. Визначено порядок користування квартирою, що є спільною власністю, за адресою: АДРЕСА_1 , відповідно до варіанту порядку користування зазначеною квартирою, визначеного висновком від 24 липня 2017 року №1005, складеним судовим експертом Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз імені заслуженого професора М. С. Бокаріуса. Виділено у користування позивачу ОСОБА_2 кімнату площею 11, 0 кв. м. та балкон площею 2, 4 кв. м, відповідачам у справі, ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , виділено кімнати площами 15, 9 кв. м., 9, 7 кв. м, балкон площею 1, 0 кв. м, комору площею 1, 0 кв. м, залишивши у спільному користуванні місця загального користування з відступом від ідеальних часток співвласників.

Рішення судів першої та апеляційної інстанцій обґрунтовувалися тим, що співвласники зазначеної квартири неналежно утримують належні їм частки житлового приміщення, не здійснюють оплату комунальних послуг, такий обов`язок несе позивач одноосібно, між співвласниками постійно виникають конфліктні ситуації, у зв`язку з чим сторони не можуть дійти згоди щодо порядку користування спірною квартирою. Судами встановлено розмір часток відповідачів у житловому приміщенні та з метою визначення порядку його користування враховано висновок від 24 липня 2017 року № 1005, складений судовим експертом Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз імені заслуженого професора М. С. Бокаріуса.

26 листопада 2019 року ОСОБА_1 із застосуванням засобів поштового зв`язку звернулася до Верховного Суду із касаційною скаргою на зазначені судові рішення, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального та матеріального права, просила скасувати рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 11 вересня 2019 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 04 листопада 2019 року, ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд зробив висновок про наявність підстав для відмови у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційну скаргу подано на судові рішення, ухвалені у малозначній справі, які не підлягають касаційному оскарженню.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, зазначених у цій статті Кодексу.

Відповідно до пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

За правилом частини дев`ятої наведеної статті для цілей цього Кодексу розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення.

Згідно з частиною четвертою статті 274 ЦПК України ця справа за зазначеним спором не відноситься до тієї категорії справ, що не можуть бути розглянуті в порядку спрощеного позовного провадження.

Предметом спору у справі є вирішення вимоги про визначення порядку користування квартирою АДРЕСА_1 . Зазначена справа не становить значної складності для вирішення судами та не належить до винятків із цієї категорії, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України.

Малозначна справа є такою в силу своїх властивостей, тому незалежно від того, чи визнавав її такою суд першої чи апеляційної інстанції, ураховуючи, що частина шоста статті 19 ЦПК України належить до Загальних положень цього Кодексу, які поширюються й на касаційне провадження, Верховний Суд визнає за можливе, користуючись власними повноваженнями, визнати цю справу малозначною.

У касаційній скарзі не обґрунтовується наявність умов застосування винятків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню.

При цьому, Верховний Суд дав оцінку та врахував: предмет позову, складність справи, значення справи для сторін і суспільства в цілому, за результатами чого не встановив наявності випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, у тому числі касаційна скарга не стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики.

Згідно з пунктом 8 частини другої статті 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Таким чином, конституційним принципом судочинства є забезпечення права на касаційне оскарження судових рішень виключно у випадках, визначених законом.

Цьому конституційному принципові відповідає загальне правило пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України щодо того, що усі судові рішення у малозначних справах не підлягають касаційному оскарженню. Це означає, що рішення суду апеляційної інстанції у таких справах є остаточними і подальшому оскарженню не підлягає.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, необхідно вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справі: «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» від 19 грудня 1997 року, заява № 26737/95).

З урахуванням наведеного, оскільки касаційна скарга подана на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі необхідно відмовити.

Верховний Суд додатково роз`яснює заявнику, відповідно до пункту третього частини першої статті 7 Закону України «Про судовий збір», право на подання заяви про повернення сплаченого судового збору.

Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 2 частини шостої статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 11 вересня 2019 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 04 листопада 2019 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 про визначення порядку користування квартирою, що є спільною власністю, відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити скаржнику.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та оскарженню не підлягає.

Суддя С. О. Погрібний