КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________
Апеляційне провадження
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

3 грудня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Київського апеляційного суду у складі:

судді-доповідача Рейнарт І.М.

суддів Кирилюк Г.М., Семенюк Т.А.

при секретарі Коліснику В.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Воротинцева Єгора Васильовича на ухвалу судді Солом`янського районного суду міста Києва від 16 вересня 2019 року (суддя Козленко Г.О.) про відмову у відкритті провадження у цивільній справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Департамент з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради про встановлення факту, що має юридичне значення,

встановила:

у вересні 2019р. заявник звернувся до суду із заявою про встановлення факту володіння ним на праві приватної власності трьохкімнатною квартирою АДРЕСА_1 , зареєстровану в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, реєстраційний номер 37807257, посилаючись на те, що оригінал договору купівлі-продажу квартири від 5 жовтня 2012 року ним втрачено.

Ухвалою судді Солом`янського районного суду міста Києва від 16 вересня 2019 року відмовлено у відкритті провадження по даній справі.

У поданій апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - адвокат Воротинцев Є.В. просить ухвалу судді скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Представник заявника посилається на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, оскільки право власності на квартиру ніким не оспорюється, а ставиться питання лише про встановлення факту володіння квартирою на праві приватної власності, так як оригінал договору купівлі-продажу вищезазначеної квартири втрачено, а отримати його дублікат не має можливості.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Учасники справи, будучи належним чином повідомленими про день та час розгляду апеляційної скарги (с.с.32-33), у судове засідання не з`явилися, клопотання про його перенесення не подали, тому відповідно до положень ст. 372 ЦПК України колегія суддів провела судовий розгляд у їх відсутність.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що вона задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Відмовляючи у відкритті провадження у даній справі, суддя першої інстанції виходив з того, що зі змісту заяви вбачається спір про право.

Колегія суддів вважає, що такий висновок судді ґрунтується на нормах процесуального права.

Частиною 1 ст. 293 ЦПК України визначено, що окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Перелік справ, які розглядаються у порядку окремого провадження, наведено у ч. 2 ст. 293 ЦПК України, зокрема, встановлення фактів, що мають юридичне значення(пункт 5).

У частині 1 статті 315 ЦПК України зазначений перелік справ про встановлення факту, що має юридичне значення.

Даний перелік не містить норму, відповідно до якої встановлення факту належності на праві власності нерухомого майна можливе у порядку окремого провадження.

Частиною 2 статті 315 ЦПК України передбачено, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Статтею 392 ЦК України передбачено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Таким чином, законом передбачений порядок визнання права власності у разі втрати власником правовстановлюючого документу шляхом пред`явлення відповідного позову, а тому дане питання не може розглядатися у порядку окремого провадження.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом не були враховані роз`яснення, надані у п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31 березня 1995р. «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», колегія суддів вважає безпідставним.

Пунктом 17 вищезазначеної постанови дійсно передбачено встановлення факту володіння громадянином жилим будинком на праві власності, якщо власником був втрачений правовстановлюючий документ на цей будинок, і немає можливості підтвердити наявність права власності не в судовому порядку. В таких справах заявник має подати докази про відсутність можливості одержання чи відновлення відповідного документу про право власності та про те, що на підставі цього документа жилий будинок належав йому на праві власності.

Однак, зазначена постанова пленуму була прийнята в 1995р. та єдині зміни до неї внесені в 1998р.

Разом з цим, у 2004р. набрав чинності новий ЦК, у якому наявна стаття 392, яка безпосередньо передбачає право власника майна пред`явити позов про визнання його права власності у разі втрати ним документа, який засвідчує право власності.

На вказані обставини також було звернуто увагу суддів у аналізі Верховного Суду України судової практики розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення, за 2010-2011р.р.

Згідно ч. 4 ст. 315 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду.

Згідно ч. 6 ст. 294 ЦПК України, якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.

Аналіз вказаних норм процесуального права свідчить про те, що у порядку окремого провадження не може бути розглянута справа, розгляд якої нормами права передбачено у порядку позовного провадження.

Звертаючись до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, ОСОБА_1 просив встановити факт володіння ним на праві приватної власності трьохкімнатною квартирою АДРЕСА_1 у зв`язку із втратою оригіналу договору купівлі-продажу квартири від 5 жовтня 2012 року.

За таких обставин, його порушене право підлягає захисту відповідно до положень ст. 392 ЦК України.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не навів достатнього обґрунтування наявності спору про право, колегія суддів вважає правомірними.

Разом з цим, відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Допущений судом першої інстанції недолік не призвів до постановлення помилкової ухвали.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи, що судом першої інстанції правомірно постановлена ухвала про відмову у відкритті провадження за заявою ОСОБА_1 , поданою у порядку окремого провадження, колегія суддів не вбачає підстав для її скасування та задоволення апеляційної скарги.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381- 383 ЦПК України, колегія суддів

постановила:

апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Воротинцева Єгора Васильовича залишити без задоволення, ухвалу судді Солом`янського районного суду міста Києва від 16 вересня 2019 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 6 грудня 2019 року.

Суддя-доповідач І.М. Рейнарт

Судді Г.М. Кирилюк

Т.А. Семенюк