ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2805/19 Справа № 185/9577/17 Суддя у 1-й інстанції - Бондаренко В. М. Суддя у 2-й інстанції - Куценко Т. Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2019 року Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

Головуючого - Куценко Т.Р.

суддів: Демченко Е.Л., Макаров М.О.

за участю секретаря - Синенка Є.А.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу

за апеляційною скаргою

ОСОБА_1,

на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 01 листопада 2018 року по справі за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3, яка діє в своїх інтересах та інтересах малолітньої дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Служба у справах дітей Павлоградської міської ради Дніпропетровської області, про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням, -

ВСТАНОВИЛА:

У грудні 2017 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до суду з позовною заявою до ОСОБА_3, яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітньої дитини: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням, в якій просили суд визнати відповідачів, такими, що втратили право користування жилим приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_1 /а.с.3-4/.

В обґрунтування позову посилалися на те, що позивачам на праві спільної часткової власності належить квартира АДРЕСА_1 а саме, ОСОБА_1 належить 1/3 частина квартири на підставі свідоцтва про право власності на житло НОМЕР_1 від 04 березня 1996 року виданного Павлоградським механічним заводом, а ОСОБА_2 - 2/3 частини квартири на підставі свідоцтва про право власності на житло НОМЕР_1 від 04 березня 1996 року виданного Павлоградським механічним заводом (1/3 частина) та на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 08 вересня 2007 року виданного державним нотаріусом Першої Павлоградської держнотконтори, зареєстрованого в реєстрі за № 1-4570 (1/3 частина). На даний час у спірній квартирі зареєстровані відповідач, яка є колишньою дружиною ОСОБА_2, разом з малолітньою дитиною - ОСОБА_4, яка є дочкою позивача та відповідача. Шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 розірваний відповідно до рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 26 жовтня 2016 року. Згідно актів складених комісією ОСББ «Балашовська, 4» від 05 грудня 2016 року, 09 січня 2017 року, 09 лютого 2017 року, 10 березня 2017 року, 10 квітня 2017 року, 10 травня 2017 року, 05 червня 2017 року, 06 липня 2017 року, 08 серпня 2017 року, 05 вересня 2017 року, 07 жовтня 2017 року, 08 листопада 2017 року, 01 грудня 2017 року відповідач, разом з малолітньою дитиною виїхали з квартири 26 листопада 2016 року добровільно, в квартирі ніхто не проживає, зазначені особи не є членами сім'ї позивачів та не несуть тягар утримання спірної квартири, тоді як факт реєстрації зазначених осіб у зазначеній квартирі створює перешкоди позивачам у реалізації їх прав щодо відчуження даної квартири.

Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 01 листопада 2018 року відмовлено в задоволені заявлених позовних вимог /а.с.116-118/.

Не погоджуючись з вказаним рішенням позивачі, подали апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, оскільки при ухваленні рішення судом першої інстанції не були враховані обставини та норми закону на які заявники посилалася у своїй позовній заяві /а.с.121-122/.

Правом надання відзиву на апеляційну скаргу учасники справи не скористалися, будь-яких заперечень проти доводів апеляційної скарги суду надано не було.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивачам на праві спільної часткової власності належить квартира № 37, яка знаходиться в житловому будинку № 4, розташованому по вулиці Балашовській в місті Павлограді Дніпропетровської області, а саме, ОСОБА_1 належить 1/3 частина квартири на підставі свідоцтва про право власності на житло НОМЕР_1 від 04.03.1996 року виданого Павлоградським механічним заводом, а ОСОБА_2 - 2/3 частини квартири на підставі свідоцтва про право власності на житло НОМЕР_1 від 04.03.1996 року виданого Павлоградським механічним заводом (1/3 частина) та на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 08.09.2007 року виданого державним нотаріусом Першої Павлоградської держнотконтори, зареєстрованого в реєстрі за № 1-4570 (1/3 частина).

Відповідно до довідки № 16693 від 28.11.2017 року ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, разом з малолітньою ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3 зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1.

Крім того, згідно рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніропетровської області від 26 жовтня 2016 року шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 розірваний.

Згідно актів складених комісією ОСББ «Балашовська, 4» від 05 грудня 2016 року, 09 січня 2017 року, 09 лютого 2017 року, 10 березня 2017 року, 10 квітня 2017 року, 10 травня 2017 року, 05 червня 2017 року, 06 липня 2017 року, 08 серпня 2017 року, 05 вересня 2017 року, 07 жовтня 2017 року, 08 листопада 2017 року, 01 грудня 2017 року ОСОБА_3, разом з малолітньою дитиною ОСОБА_4, не проживають за адресою: АДРЕСА_1 з 26 листопада 2016 року.

Під час розгляду справи у районному суду відповідач посилалась на те, що між позивачем ОСОБА_1, як співвласником спірної квартири, та відповідачем ОСОБА_3 склалися неприязнені стосунки з приводу користування спірною квартирою після розірвання шлюбу відповідача з ОСОБА_2, та остання вимушена була покинула спірне житло, разом з дитиною. Проте, дані обставини не підтверджені належними та допустимими доказами в розумінні ст.77-78 ЦПК України та заперечувались позивачами, у зв'язку з чим колегія суддів не може їх прийняти, як поважні причини відсутності за основним місцем проживання.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку про доведеність обставин відносно відсутності відповідачів за місцем реєстрації понад рік без поважних причин.

Згідно ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Відповідно до ст.156 ЖК України члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Згідно ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

За умовами ч.1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно ч. 1 ст. 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, зобов'язані протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання.

Згідно ч.1 ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачі змінивши своє місце проживання не знялися з реєстраційного обліку з місця попереднього проживання.

Згідно ст.405 ЦК України члени сім'ї власника житла, що проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Встановлено, що відповідачі у належній позивачам на праві власності квартирі не проживають, залишив її добровільно, особистих речей у ній немає, комунальні послуги та витрати по утриманню будинку (поточний ремонт) не несе, так само як і інших витрат, а також не приймає участі у спільному побуті, доказів які б спростували дані обставини сторонами надано не було.

З вищезазначених актів перевірки житлово - побутових умов мешканців квартири за адресою: АДРЕСА_1, вбачається, що відповідачі, будучи зареєстрованим за даною адресою у квартирі не проживають з 26 листопада 2016 року.

Отже, відповідачі, будучи зареєстрованими у квартирі позивачів, порушує їх права та законні інтереси на свій розсуд володіти, користуватись і розпоряджатись належним майном, що передбачені законодавством України.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

З урахуванням вищевикладеного рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, з ухваленням нового судового рішення, яким позовні вимоги підлягають задоволенню шляхом визнання відповідачів такими, що втратили право користування квартирою АДРЕСА_1 .

керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:,

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 01 листопада 2018 року - скасувати.

Позовні вимоги ОСОБА_1, ОСОБА_2 - задовольнити.

Визнати ОСОБА_3 та малолітню доньку ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_3 такими, що втратили право користування квартирою АДРЕСА_1

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Постанова суду може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий: Т.Р. Куценко

Судді: Е.Л. Демченко

М.О. Макаров