суддів Великої Палати Верховного Суду Бакуліної С. В., Рогач Л. І.
26 листопада 2019 року
справа № 438/610/14-ц
провадження № 14-577цс19
за касаційною скаргою Малого приватного підприємства «Перспектива» на рішення Апеляційного суду Львівської області від 9 березня 2017 року та за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Владо» на рішення Бориславського міського суду Львівської області від 12 червня 2015 року та рішення Апеляційного суду Львівської області від 9 березня 2017 року у справі за позовом Малого приватного підприємства «Перспектива» (далі - МПП «Перспектива») до приватного нотаріуса Бориславського міського нотаріального округу Львівської області Фірмана Бориса Ілліча (далі - приватний нотаріус Фірман Б.І.), третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю «Владо» (далі - ТОВ «Владо»), про визнання нотаріальної дії незаконною щодо видачі свідоцтва про право власності на майно бювету мінеральних вод, визнання незаконним та скасування цього свідоцтва.
Відповідно до змісту частини третьої статті 35 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) суддя, не згодний з рішенням, може письмово викласти свою окрему думку; про наявність окремої думки повідомляються учасники справи без оголошення її змісту в судовому засіданні.
У травні 2014 року МПП «Перспектива» звернулось до суду з позовом до приватного нотаріуса Фірмана Б. І., ТОВ «Владо» про визнання незаконною нотаріальної дії щодо видачі свідоцтва про право власності на майно бювету мінеральних вод, визнання незаконним та скасування цього свідоцтва.
Рішенням Бориславського міського суду Львівської області від 12 червня

2015 року позов задоволено.

Рішенням Апеляційного суду Львівської області від 5 листопада 2015 року рішення суду першої інстанції скасовано та в задоволенні позову відмовлено.

Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ 7 грудня 2016 року у складі: головуючого судді - Ткачука О. С., суддів Висоцької В. С., Гримич М. К., Умнової О. В., Фаловської І. М., за наслідками розгляду касаційної скарги МПП «Перспектива», рішення Апеляційного суду Львівської області від 5 листопада 2015 року скасував, справу передав до суду апеляційної інстанції на новий розгляд.

Рішенням Апеляційного суду Львівської області від 9 березня 2017 року рішення Бориславського міського суду Львівської області від 12 червня 2015 року в частині визнання незаконною нотаріальної дії, вчиненої 17 жовтня 2013 року приватним нотаріусом Бориславського міського нотаріального округу Львівської області Фірманом Б. І., скасовано та в цій частині ухвалено нове рішення про відмову в задоволені позову.

Вказане рішення оскаржили у квітні 2017 року МПП «Перспектива» та ТОВ «Владо».

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ відкрито касаційне провадження за вказаними касаційними скаргами.

15 грудня 2017 року розпочав роботу Верховний Суд і набрав чинності Закон України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», яким ЦПК України викладений у новій редакції.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

11 вересня 2019 року Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду відповідно до частини шостої статті 403 ЦПК України передав справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду.

Зазначена справа надійшла до Великої Палати Верховного Суду та відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27 вересня 2019 року її було передано судді-доповідачеві Ткачуку О. С.

26 листопада 2019 року до Великої Палати Верховного Суду із заявою про самовідвід звернувся суддя Ткачук О. С., посилаючись на неможливість участі у розгляді цієї справи на підставі пункту 5 частини першої статті 36 ЦПК України, адже він вже брав участь у перегляді цієї справи в суді касаційної інстанції та постановленні ухвали від 7 грудня 2016 року, висловивши тим самим свою правову позицію, в тому числі з приводу юрисдикції цього спору.

Ухвалою від 26 листопада 2019 року Велика Палата Верховного Суду задовольнила заяву про самовідвід та відвела суддю Великої Палати Верховного Суду Ткачука О. С. від участі у розгляді справи № 438/610/14-ц.

За висновками Великої Палати Верховного Суду вказана вище заява про самовідвід судді Ткачука О. С. є такою, що ґрунтується на вимогах закону та підлягає задоволенню, оскільки не виключено, що його участь у розгляді цієї справи може викликати у сторонніх спостерігачів сумнів щодо неупередженості.

Зміст окремої думки

Не погоджуючись із такою позицією, вважаємо за необхідне викласти окрему думку стосовно ухвали Великої Палати Верховного Суду від 26 листопада 2019 року, ухваленої за наслідком розгляду заяви про самовідвід від участі у розгляді справи № 438/610/14-ц судді Великої Палати Верховного Суду Ткачука О. С.

За змістом частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, від 4 листопада 1950 року ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року (далі - Конвенція), кожен має право при визначенні його цивільних прав і обов`язків на справедливий публічний розгляд справи протягом розумного строку незалежним і безстороннім судом, створеним на підставі закону.

За змістом статті 6 Конвенції суд у межах своїх повноважень має бути неупередженим. Неупередженість зазвичай означає відсутність упередженості або суб`єктивного ставлення, що може бути оцінене багатьма способами (рішення Європейського суду з прав людини від 21 грудня 2000 року у справі «Ветштайн проти Швейцарії»). Щодо суб`єктивного критерію, то презумпція особистої неупередженості судді діє доти, доки не з`являться докази на користь протилежного. Згідно з об`єктивним критерієм необхідно встановити, чи існують факти, які можна встановити та які можуть ставити під сумнів безсторонність судді.

Підстави для самовідводу (відводу) судді закріплені у статті 36 ЦПК України за змістом частини першої якої суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо: 1) він є членом сім`ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім`ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу; 2) він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання або надавав стороні чи іншим учасникам справи правничу допомогу в цій чи іншій справі; 3) він прямо чи побічно заінтересований у результаті розгляду справи; 4) було порушено порядок визначення судді для розгляду справи; 5) є інші обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді.

За змістом частини першої статті 39 ЦПК України з підстав, зазначених у статтях 36, 37 і 38 цього Кодексу, суддя, секретар судового засідання, експерт, спеціаліст, перекладач зобов`язані заявити самовідвід.

Заява судді Ткачука О. С. про самовідвід на підставіпункту 5 частини першої статті 36 ЦПК України (є інші обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді) мотивована тим, що він вже брав участь у перегляді цієї справи в суді касаційної інстанції та постановленні ухвали від 7 грудня 2016 року, в якій висловив свою правову позицію, в тому числі з приводу юрисдикції цього спору.

Дійсно, ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 грудня 2016 року, на яку посилається суддя Ткачук О. С. як на підставу для відводу від участі у розгляді справи № 438/610/14-ц, за наслідками розгляду касаційної скарги МПП «Перспектива» скасовано рішення Апеляційного суду Львівської області від 5 листопада 2015 року, а справу передано до цього ж суду на новий розгляд.

Однак за частиною четвертою статті 36 ЦПК України незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу. Таким чином, участь судді Ткачука О. С. в складі колегії суддів при постановленні ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 грудня 2016 року та висловлена ним в ухвалі правова позиція законодавцем виключені з таких правових підстав, що можуть об`єктивно ставити під сумнів безсторонність судді.

Таким чином зі змісту заяви судді Ткачука О. С. про самовідвід від розгляду справи № 438/610/14-ц не вбачається підстав для її задоволення, оскільки наведені доводи на її обґрунтування не містять даних про наявність обставин, які викликають сумнів у неупередженості судді у розгляді справи та не можуть бути підставою, у розумінні статей 35, 36 ЦПК України, для самовідводу судді від розгляду цієї справи.

Відтак, на нашу думку, у задоволенні заяви судді Великої Палата Верховного Суду Ткачука О. С. про самовідвід від розгляду справи № 438/610/14-ц слід було б відмовити.

Судді С. В. Бакуліна

Л. І. Рогач