Справа № 647/2651/18
№ провадження 2/647/51/2019
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.03.2019 року Бериславський районний суд Херсонської області

у складі: головуючого судді Миргород В.С.

при секретарі Татаровській Т.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в м. Бериславі Херсонської області цивільну справу №647/2651/18 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на батька,

за участю представників сторін:

від позивача представник адвокат ОСОБА_3

від відповідача представник за довіреністю ОСОБА_4,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Бериславського районного суду Херсонської області з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на батька. Свої позовні вимоги обгрунтовує тим, що він з 15.06.1991 року перебував у зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_5. Від шлюбу має двох дітей - сина ОСОБА_2,ІНФОРМАЦІЯ_1, та дочку ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2. 29.04.2015 року шлюбу між ним та ОСОБА_5 було розірвано. В теперішній час проживає один, хворіє з 1991 року, стан його здоров'я значно погіршився, став інвалідом 2 групи по загальному захворюванню, не може стояти на ногах та самостійно пересуватися, в зв'язку з чим потребує постійної сторонньої допомоги та курортного лікування. Пенсія становить 1 452 грн., на яку не взмозі утримувати себе, купляти необхідні ліки та одяг, а також пройти санаторне-курортне лікування. Відповідач працює, отримує заробітну плату, необмежений стягненнями по виконавчих документах, має достатньо коштів для надання допомоги на утримання. Однак відповідач ОСОБА_2 ніякої допомоги не надає та ухиляється від своїх родинних обов'язків. У звязку з чим, позивач просить суд стягнути з ОСОБА_2 аліменти на користь ОСОБА_1 у розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно до зняття інвалідності та судові витрати.

Ухвалою суду від 31.10.2018 року було відкрито провадження по справі, призначено справу до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та надано відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву.

Ухвалою суду від 31.10.2018 року в задоволенні клопотання представника позивача про витребування доказів у ОСОБА_2, а саме: свідоцтва про його народження і довідку про заробітну плату, відмовлено.

Ухвалою суду від 13.11.2018 року за клопотання позивача вирішено перейти від розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до розгляду за правилами загального позовного провадження у вказаній справі із призначенням підготовчого засідання.

Ухвалою суду від 30.11.2018 року оголошено перерву в підготовчому судовому засіданні для надання можливості представнику відповідача підготувати заперечення на відповідь на відзив до позовної заяви та надання додаткових доказів.

Ухвалою суду від 28.01.2019 року було призначено до судового розгляду по суті.

20.11.2018 року на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача просить відмовити у задоволенні позову, оскільки позивач ОСОБА_1, будучи батьком відповідача ОСОБА_2 та його сестри ОСОБА_6, не належним чином виконував своїх батьківських обовязків. Через зловживання позивачем алкоголем, протягом всього життя, в сім»ї була обстановка психологічного насилля, батько сварився з матірю, ламав меблі, вживав нецензурні вирази при дітях. Напружена обстановка в сім'ї розряджалася, коли батько виїжджав на роботу в Росію, а коли повертався, то зловживання алкоголем продовжувалося і зароблені гроші здебільшого пропивав. В 2006 році ОСОБА_1 залишив сім'ю і з того часу ніякої допомоги від нього відповідач не отримував, аліментів позивач не платив, дітьми не цікавився. В позовної заяві ОСОБА_1 зазначив, що відповідач ніякої допомоги йому не надає, але це не відповідає дійсності, оскільки останній неодноразово пропонував батьку лікуватися від псоріазу, але з умовою, що він пройде лікування від алкоголізму, проте позивач не погодився і наполягав на те, що йому потрібні гроші, а не лікування. Між іншим, існування псоріазу не надало можливості хірургам в серпні 2017 року відновити зламану кістку стегна, після чого ОСОБА_1 отримав інвалідність 2 групи. Позивач звернувся до суду про стягнення аліментів з тієї підстави, що йому необхідні кошти на санаторне - курортне лікування. Держава надає можливість отримати санаторне-курортне лікування для інвалідів 2 групи безкоштовно, але він туди навіть не звертався. ОСОБА_1 вважає, що аліменти не погіршать майнового становища ОСОБА_2, що свідчить про повну відсутність відомостей у батька про сімейне становище сина. ОСОБА_2 перебуває в шлюбі, має дитину ІНФОРМАЦІЯ_3, дружина вагітна, живе в найманій квартирі в м. Києві, свого житла не має. Крім того, ОСОБА_2 не погоджується з розміром витрат на правову допомогу, так як в додатках до позовної заяви, наданих до суду, розрахунку судових витрат позивача та доказів їх сплати немає.

30.11.2018 року на адресу суду надійшла відповідь на відзив, відповідно до якої представник позивача зазначає, що обставини, на які посилається відповідач не відповідають фактичним, не підтверджуються належними і достовірними доказами та не можуть бути прийняті до уваги. Так, позивач алкоголем не зловживав, аліменти не сплачував тому, що працював і проживав разом із дітьми, утримував їх, піклувався про них та забезпечив здобуття ними повної середньої освіти, тобто не ухилявся від виконання своїх батьківський обов'язків, тому твердження відповідача про те, що позивач неналежно виконував свої батьківські обов'язки не відповідає дійсності. Позивач не звертався за санаторно-курортним лікуванням тому, що проживає разом із матір'ю ОСОБА_7, якій 84 роки, тому не може залишити матір одну у зимовий період року. Санаторне-курортне лікування позивач має намір отримати у весняний або літній періоди, а додаткові витрати необхідні для проїзду та супроводі позивача до місця лікування, тому що він не може стояти на ногах. Крім того, сімейне становище відповідача не є підставою для звільнення його від обов'язків утримувати батька, позивача по справі. Що стосується посилання відповідача на те, що не має розрахунку та доказів сплати витрат на правову допомогу, то воно також не відповідає дійсності тому, що до позову була додана квитанція на суму 6 800 грн. про оплату правничої допомоги, надання якої підтверджується договором №141 від 26.09.2018 року, довідковим листом про участь адвоката у цивільній справі та актом про виконання послуг від 29.11.2018 року.

10.12.2018 року до суду надійшло заперечення від відповідача з якого вбачається, що твердження позивача ОСОБА_1 про те, що він працював та піклувався про дітей не підтверджуються достовірними доказами. Позивачем не представлено до суду документів, які свідчать про його трудовий стаж з 2000 року до 2017 року, коли позивач отримав інвалідність. Забезпеченням здобуття дітьми повної середньої освіти займалася виключно матір ОСОБА_2 та ОСОБА_6 - ОСОБА_5, яка проживала разом із дітьми. Навпроти, позивач ОСОБА_1 з 2006 року з дітьми не проживав та матеріальної допомоги дітям не надавав, так як ніде не робив і жив за рахунок матері - пенсіонерки. В час, коли батько покинув сімю, відповідачу було 14 років, а його сестрі ОСОБА_6 - менше 10 років. Позивачем не надано ніяких доказів належного виконання з його боку батьківських обовязків в частині матеріальної допомоги дітям, або в частині забезпечення здобуття ними повної середньої освіти, або в частині спокійної психологічної обстановки в сім ї. Відповідачем викладені деякі факти сімейного становища з метою доказати, що батько своїми дітьми не інтересувався коли діти були неповнолітніми, не знав де вони є і що з ними відбувається, не знав, коли відповідач отримував вищу освіту, а лише зловживав спиртними напоями.

В судовому засіданні представник позивача на позовних вимогах наполягав з підстав викладених в позовній заяві та відповіді на відзив.

Представник відповідача в судовому засіданні просила в задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

Відповідач в судовому засіданні надав аналогічні покази, які зазначив у відзиві на позовну заяву. Крім того, пояснив, що на даний час працює в органах Національної поліції України, має дохід близько 11 тисяч гривень. Також має на утриманні двох малолітніх дітей та дружина не працює, знаходиться у відпустці по догляду за новонародженою дитиною, є матеріально незабезпеченим, окрім цього сім»я проживає на найманій квартирі. Батько у 2006 році покинув сім»ю на не інтересувався, не піклувався про дітей, аліментів не сплачував, дітей матеріально не утримував. Натомість він неодноразово пропонував допомогу в лікуванні батькові, але спочатку просив батька пройти лікування від алкоголізму, при цьому сказав, що сам сплатить за лікування, натомість батько відмовлявся, мовляв йому потрібні готівкові кошти. Аліменти на його утримання, не дивлячись на окреме проживання з 2006 року, з батька не стягувалися, оскільки мати знала про матеріальне становище батька, який не працює, нічим не міг допомогти та і не мав взагалі бажання такого та стан здоровя позивача. Коли батько зламав ногу, то лікар повідомив, що для початку потрібно вилікуватися від псоріазу, на що він, ОСОБА_2 погодився надати таку допомогу, проте батько від неї відмовився. Про перебування ОСОБА_1 на обліку у лікаря стосовно алкоголізму йому невідомо. Вважає, що готівкові кошти ОСОБА_1 потрібні не на лікування.

Вислухавши пояснення представника позивача, пояснення відповідача та його представника, дослідивши письмові докази по справі та всі обставини, на яких ґрунтуються вимоги, об'єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, врахувавши предмет та підставу позову, встановивши фактичні дані та відповідні їм правовідносини, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню виходячи з наступних підстав:

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Суд, відповідно до ст. ст. 81, 13, ч.5 ст.263 ЦПК України розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Положення ст.4 ЦПК України, ст. 15 ЦК Україні, а також положення ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, гарантують кожній особі право на захист її порушених, оспорюваних чи невизнаних прав а також охоронюваних законом інтересів судом..

Під час розгляду цієї цивільної справи судом були створені всі умови для реалізації прав та виконання обов»язків учасниками судового розгляду, у тому числі й в частині надання доказів на підтвердження позовних вимог.

З огляду на копію паспорту громадянина України серії МО 806948, що ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4 з 18.06.1985 року був зареєстрований за адресою ІНФОРМАЦІЯ_5, з 01.02.2006 року по теперішній час зареєстрований за адресою ІНФОРМАЦІЯ_6, 15.06.1991 зареєстрував шлюб із ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_7 (а.с.2-3).

Із свідоцтва про розірвання шлюбу серії І-КГ №061931 вбачається, що шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 розірвано, про що зроблено відповідний актовий запис №09 від 29.04.2015 року (а.с.4).

Рішенням Бериславського районного суду Херсонської області від 16.08.2018 року за ОСОБА_1 визнано право власності на 1/2 частину двокімнатної квартири АДРЕСА_1 (а.с.69-71).

Також судом встановлено, що від шлюбу сторони мають двох повнолітніх дітей: сина, відповідача по справі ОСОБА_2,ІНФОРМАЦІЯ_1, та дочку ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Обов'язок повнолітніх дітей піклуватися про своїх непрацездатних батьків закріплений в статті 51 Конституції України.

Відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» непрацездатними особами, зокрема, є особи, які досягли встановленого законом пенсійного віку або визнані інвалідами.

З виписних епікризів з історії хвороби №430 з 03.09.2013 року по 23.09.2013 року, та № 181 з 27.03.2013 року по 18.04.2013 року, вбачається, що ОСОБА_1 перебував на лікуванні з діагнозом псоріатична еритродермія, прогресивна стадія (а.с.6, 7).

Відповідно до епікризів №04393 та №02077 ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, з 18.08.2017 року по 07.10.2017 року перебував на лікуванні з діагнозом закритий чрезвертельний перелом лівої стегнової кисті зі зміщенням, та з 18.04.2018 року по 08.05.2018 року перебував на лікуванні з діагнозом неправильно зрослий перелом в/3 лівої стегнової кістки. Комбінована контрактура лівого кульшового суглобу. ПФС- 1 ст. Двобічний вторинний гонартроз 3 ступеню. Стійка згинальна контра структура обох колінних суглобів. ПФС ст. Вкорочення лівого стегна на 3 см (а.с.8, 9).

Позивач є інвалідом 2 групи загального захворювання з 06.06.2018 року по 01.07.2019 року, що підтверджується копією довідки до акту огляду медико-соціальною експертною комісією серія 12 ААА №680469 від 06.06.2018 року, йому протипоказана праця пов»язана зі стоянням на ногах. Рекомендовані заходи щодо відновлення працездатності: відвідування травматолога 2 рази на рік, лікаря дерматолога 2 рази на рік, санаторно-курортне лікування (а.с.10) та отримує станом на серпень 2018 року пенсію у розмірі 1452 грн., щомісяця (а.с.15)

Відповідно до індивідуальної програми реабілітації інваліда №277 від 06.06.2018 року ОСОБА_1 призначено курс реабілітації (а.с.11-14).

Відповідно до довідки Управління соціального захисту населення Бериславської РДА від 13.11.2018 року вбачається, що ОСОБА_1 не отримує ніяких видів державних соціальних допомоги (а.с.55).

Згідно довідки Бериславської РДА Херсонської області від 10.12.2018 року ОСОБА_1 забезпечений кріслом колісним (а.с.68).

З довідки Бериславської РДА Херсонської області від 13.11.2018 року ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_8 перебуває на обліку в управлінні соціального захисту населення Бериславської РДА, як особа з інвалідністю 2 групи. За санаторно-курортним лікуванням не звертався, в черзі на забезпечення санаторно-курортним лікуванням не перебуває (а.с.41).

Відповідно до свідоцтва про шлюб серії І-ОК №148063 відповідач ОСОБА_2 03.08.2013 року зареєстрував шлюб з ОСОБА_9 (а.с.38). Від шлюбу мають малолітніх дітей ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_9, та ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_10, що підтверджується відповідними свідоцтвами про народження (а.с.39, 93).

Згідно довідки Національної поліції України ГУНП у м.Києві від 06.11.2018 року вбачається, що дружина відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_12 перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку з 23.07.2017 року по 13.05.2020 рік (а.с.54).

Відповідно до довідки Національної поліції України ГУНП у м.Києві про доходи від 06.11.2018 року сума доходу ОСОБА_2 за період з 05.2018 року по 10.2018 року становить 73 205, 95 грн.(а.с.102).

Згідно ч.1 ст. 202 Сімейного кодексу України, повнолітні дочка, син зобов'язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги.

Непрацездатним, в розумінні ч. 3 ст. 75 СК України, вважається той з батьків, хто досяг пенсійного віку, встановленого законом, або є інвалідом I, II чи III групи.

Згідно ч.1 ст. 205 Сімейного кодексу України, суд визначає розмір аліментів на батьків у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін.

Як роз'яснено в п. 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 № 3, обов'язок повнолітніх дочки, сина утримувати своїх непрацездатних батьків, які потребують матеріальної допомоги (ст. 202 СК), не є абсолютним. У зв'язку з цим суд на вимогу дочки, сина, до яких пред'явлено позов про стягнення аліментів, зобов'язаний перевірити їхні доводи про ухилення батьків від виконання своїх обов'язків щодо них (ст. 204 СК). Згідно з ч. 2 ст. 205 СК при визначенні розміру аліментів на непрацездатних батьків необхідно враховувати можливість отримання ними матеріальної допомоги від інших дітей, до яких не пред'явлено позову про стягнення аліментів, а також від дружини, чоловіка та своїх батьків.

Тобто, виходячи із зазначених норм, обов'язок повнолітніх дітей по утриманню своїх батьків виникає на підставі складу юридичних фактів:1) походження дитини від матері, батька 2) непрацездатність матері, батька; 3) потреба матері, батька в матеріальній допомозі. Зобов'язання повнолітніх дітей по утриманню батьків не виникає у разі відсутності хоча б однієї із вказаних обставин.

З огляду на вищевикладене вбачається, що право на утримання від дочки, сина, мати та батько матимуть за умови, якщо вони є непрацездатними та потребують матеріальної допомоги. Непрацездатними вважається той з батьків, хто досяг загального пенсійного віку або є інвалідом I, II чи III групи. А необхідність матеріальної допомоги визначається в кожному конкретному випадку в залежності від матеріального становища батьків. До уваги приймається отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність у батьків майна, що може приносити дохід тощо. Сам факт непрацездатності батьків не зумовлює виникнення у дітей обов'язку надання їм утримання - стан непрацездатності має супроводжуватися необхідністю отримувати сторонню матеріальну допомогу.

Право на утримання (аліменти) має непрацездатна особа, яка не забезпечена прожитковим мінімумом.

Зазначений правовий висновок викладено Верховним Судом України у постанові від 13 квітня 2016 року у справі № 6-3066цс15.

При цьому, аналогічна правова позиція зазначена в постановах Верховного Суду від 19 вересня 2018 року по справі № 494/1682/15-ц та від 10 жовтня 2018 року по справі № 301/160/17.

Згідно ст. 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2018 рік" установлено у 2018 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі з 1 січня 2018 року - 1700 гривень, з 1 липня - 1777 гривень, з 1 грудня - 1853 гривні, а для основних соціальних і демографічних груп населення: дітей віком до 6 років: з 1 січня 2018 року - 1492 гривні, з 1 липня - 1559 гривень, з 1 грудня - 1626 гривень; дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2018 року - 1860 гривень, з 1 липня - 1944 гривні, з 1 грудня - 2027 гривень; працездатних осіб: з 1 січня 2018 року - 1762 гривні, з 1 липня - 1841 гривня, з 1 грудня - 1921 гривня; осіб, які втратили працездатність: з 1 січня 2018 року - 1373 гривні, з 1 липня - 1435 гривень, з 1 грудня - 1497 гривень.

Норма ст..202 Сімейного кодексу України є зобов'язальною, але позивач повинен довести потребу у матеріальній допомозі.

Однак позивачем та його представником не надано до суду доказів (належних, переконливих, достовірних) про стан здоров'я позивача та щомісячний розмір понесених ним витрат на лікування.

При цьому маючи другу групу інвалідності позивач не працевлаштувався, за санаторно-курортним лікуванням не звертався, отримує пенсію в розмірі 1452 грн. та має на праві власності ? частину двокімнатної квартири.

Посилання позивача на те, що розмір отримуваної ним пенсії не дозволяє йому забезпечити собі гідне існування , а визначений законодавством розмір прожиткового мінімуму не забезпечує всіх потреб позивача , без надання доказів такої потреби, не може бути підставою для задоволення позову та визначення аліментів у будь-якому розмірі.

Рішення суду не може бути прийнято на припущеннях.

Також не було надано до суду жодних доказів, що позивач має скрутне матеріальне становище, а інших переконливих доказів, які підтверджували б викладені позивачем обставини ні позивачем, ні представником позивача до суду не надано.

Твердження позивача про недостатність пенсії для лікування не підтверджено належними та допустимими доказами про розмір необхідних витрат, що позбавляє суд визнати позивача таким, що потребує матеріальної допомоги.

Із наданих позивачем довідок про розмір пенсії по інвалідності, вбачається, що розмір пенсії є не нижче прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

Окрім зазначеного вище, як пояснили допитані у судовому засіданні свідки позивач ухилявся від виконання своїх обов'язків щодо своїх дітей, так:

Свідок ОСОБА_13 в судовому засіданні пояснила, що з 1996 року проживала у гуртожитку по сусідству. Віктор пішов з сімї перед народження доньки, та повернувся лише після її народження. ОСОБА_1 часто був без роботи, вживав алкогольні напої. Після вживання алкогольних напоїв вчиняв сварки, свідками яких були всі сусіди. Інколи їздив на заробітки, проте заробляв небагато, а зароблені гроші частково давав матері та брату, лише частина коштів йшла на утримання дітей. Основним вихованням та навчанням дітей займалася ОСОБА_14, яка тяжко працювала, щоб підняти дітей на ноги. Віктор майже не цікавився життям дітей.

Свідок ОСОБА_15 в судовому засіданні пояснила, що знайома із матірю відповідача ОСОБА_5 з 1987 року, разом проживали у гуртожитку. Спочатку у родини ОСОБА_5 були нормальні стосунки, проте ОСОБА_5 вдруге завагітніла, а її чоловік не хотів ще дітей, пішов від них. Після народження доньки, ОСОБА_1 повернувся. Віктор частко вживав алкогольні напої, сварився з дружиною на очах у дітей, весь гуртожиток це знав. Поліцію під час сварок не викликали, бо вважали, що це була не їх справа. Мати відповідача сама займалася вихованням та навчанням дітей, батько взагалі не приймав участі в житті дітей, через постійне вживання алкоголю чи відсутність коштів. Незважаючи на це, ОСОБА_2 хвилювався за батькове здоровя та телефонував йому.

Свідок ОСОБА_16 в судовому засіданні пояснила, що проживала із сімєю ОСОБА_1 в одному гуртожитку, де всі про всіх знали все. Коли дружина позивача -ОСОБА_5 була на другому місяці вагітності за другою дитиною, ОСОБА_1 покинув їх з сином, та повернувся лише, коли дочці ОСОБА_17 було два роки. Сімя була цікава, кожен з подружжя мав свій бюджет, ОСОБА_5 витрачала свої кошти на продукти харчування та дітей, а ОСОБА_1 відкладав на машину, але потім позичив свої гроші в борг та йому їх не повернули. Дружина позивача ОСОБА_18 завжди займалася дітьми, водила їх на гуртки, слідкувала за їх навчанням, відвідувала батьківські збори. Періодично спілкуючись з ОСОБА_1, він повідомив, що дзвонив ОСОБА_2 пропонував допомогти з лікуванням, проте спочатку потрібно вилікуватися від алкогольної залежності, а він це сприйняв дуже агресивно.

Свідок ОСОБА_5 в судовому засіданні пояснила, що позивач її колишній чоловік, а відповідач її син. Батько належним чином не виконував своїх батьківських обовязків. У ОСОБА_1 не було бажання забезпечувати сімю, планів на майбутнє не було. З утриманням сімї допомагали її батьки, які часто передавали продукти, гроші. Після заробітків грошей привозив небагато, та й ті частково роздавав та йшли на не сімейні потреби. Під час другої вагітності взагалі покинув сім»ю, періодично навідувався, але не допомагав. З дітьми її було важко, але вона як могла робила все для них, на відмінну від чоловіка, який не приділяв належної уваги дітям, своєму здоровю, частко вживав горілку. Син ОСОБА_19 хотів лікувати батька, з першої отриманої заробітної плати спохватився телефонувати батькові, щоб запропонувати допомогу, на що той сказав, що йому потрібні лише гроші. В ОСОБА_2 вже своя сімя, має двох доньок, які також потребують матеріального забезпечення, оскільки хворіють, а молодшій взагалі потрібна операція. Діти проживають у найманій квартирі. Колишній чоловік веде аморальний образ життя, через що в нього і всі проблеми.

Свідок ОСОБА_6 в судовому засіданні пояснила, що вона є донькою позивача та сестрою відповідача. Вважає позов недоцільним, оскільки батька в їх з братом житті не було, тим паче в дитинстві. Від батька ніколи не відчувала батьківської турботи, виховання та уваги, матеріальної допомоги.

З пояснень свідка ОСОБА_20 в судовому засіданні вбачається, що відповідач, як син не відмовляв батьку-позивачу у справі у наданні матеріальної допомоги, але за умови, що останній пройде курс лікування від алкоголізму.

З пояснень в судовому засіданні свідка ОСОБА_21, який є рідним братом позивача, вбачається, що свого часу брат працював у музичній школі, потім їздив на заробітки, бо діти росли та потребували більших матеріальних затрат. Коли позивач перебував в лікарні на лікуванні, то скаржився, що діти матеріально не допомагають, та навіть не телефонують, щоб поцікавитися станом батька.

Згідно ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

В той же час, позивачем суду не було надано належних та достовірних доказів, в розумінні Цивільного процесуального кодексу України, в підтвердження необхідності в отриманні сторонньої допомоги з боку відповідача. Факт непрацездатності останнього та отримання ним пенсійних виплат, у незначній на його думку сумі, не є підставою для стягнення аліментів на його утримання. Крім того, з наданих суду доказів суд позбавлений можливості встановити факт можливості надання такої матеріальної допомоги з боку відповідача.

Статтею 89 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Аналізуючи зазначене, те, що позивач отримує щомісячний дохід, який складає прожитковий мінімум встановлений законодавством, факт потреби матеріальної допомоги позивачем не доведено, що виключає можливість застосування ч.1 ст. 202 СК України, враховуючи матеріальне становище відповідача, стан його здоров'я та членів його сім'ї, недоведеність наявності можливості утримувати батька, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню.

Як на додаткову підставу для відмови в задоволенні позову суд вважає за необхідне зазначити і те, що в судовому засіданні представником відповідача доведено, що позивач ухилявся від його утримання, не приймав участі в його вихованні, аліментів на його утримання не платив.

Наявні у справі докази свідчать про те, що позивач не вживав ніяких заходів спрямованих на виконання своїх батьківських обов'язків по відношенню до відповідача, що також є підставою для відмови у задоволенні позову.

До вказаного висновку суд прийшов, виходячи не тільки із вимог національного законодавства України, а і з висновків Європейського Суду з прав людини.

Відповідно до рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Бочаров проти України" (остаточне рішення від 17 червня 2011 року) суд при оцінці доказів керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом". Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів.

Тому, хоч в судовому засіданні і встановлено, що у відповідача не виникло обов'язку сплачувати аліменти на користь позивача, та обставина, що позивач як батько ухилявся від виконання батьківських обов'язків по відношенню до відповідача як сина, в контексті ст.204 СК України (дочка, син можуть бути звільнені судом від обов'язку утримувати матір, батька та обов'язку брати участь у додаткових витратах, якщо буде встановлено, що мати, батько ухилялися від виконання своїх батьківських обов'язків) є додатковою підставою для відмови в задоволенні позову.

Крім того, згідно ст.5 Закону України Про судовий збір від сплати судового збору звільняються позивачі за подання позовів про стягнення аліментів.

Згідно ч.6ст.141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Керуючись ст.ст.12,13,77,81,259,263-265,268 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на батька відмовити за його необґрунтованістю.

З текстом рішення можна ознайомитись в Єдиному державному реєстрі судових рішень за посиланням http://reyestr.court.gov.ua

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до апеляційного суду Херсонської області, шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення, однак з врахуванням п. 15.5 розділу ХII "Перехідні положення" ЦПК України, тобто до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи до Херсонського апеляційного суду через Бериславський районний суд Херсонської області.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного рішення суду.

Повне рішення складено 26.03.2019 року.

Позивач ОСОБА_1, 74300, Херсонська область, м. Берислав, вул.Гагаріна, буд. 47, РНКОПП НОМЕР_1.

Представник позивача адвокат ОСОБА_3, 74900, Херсонська область, м. Нова Каховка, проспект Дніпровський, б. 29, РНКОПП невідомий.

Відповідач ОСОБА_2, 74300, АДРЕСА_2., РНКОПП НОМЕР_2.

Представник відповідача ОСОБА_4, 74300, АДРЕСА_3, РНКОПП НОМЕР_3.

Суддя В. С. Миргород