Справа № 128/947/19
Провадження № 22-ц/801/2490/2019
Головуючий у суді 1-ї інстанції Бондаренко О. І.
Доповідач:Сопрун В. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 грудня 2019 рокуСправа № 128/947/19м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:

головуючого Сопруна В.В.,

суддів Войтка Ю.Б., Матківської М.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу №128/947/19 за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на заочне рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 13 серпня 2019 року, яке ухвалене суддею Бондаренко О.І. в приміщенні Вінницького районного суду Вінницької області,

в с т а н о в и в :

В квітні 2019 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулось в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, мотивуючи позовні вимоги тим, що відповідно до умов кредитного договору №б/н від 05 квітня 2013 року, ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 14000 грн, у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку.

У зв`язку із неналежним виконанням умов кредитного договору відповідачем, станом на 18 березня 2019 року виникла заборгованість в розмірі 22164,03 грн, з яких: 9956,74 грн - заборгованість за тілом кредиту; 4554,41 грн - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 0,00 грн - заборгованість за нарахованими відсотками; 5393,54 грн - пеня за прострочене зобов`язання; 727,72 грн - пеня за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн, а також штрафи, відповідно до умов та правил надання банківських послуг: 500 грн - штраф (фіксована частина), 1031,62 грн - штраф (процентна складова).

Таким чином, позивач просив стягнути з відповідача на свою користь заборгованість в розмірі 22164,03 грн, за кредитним договором №б/н від 05 квітня 2013 року, а також судовий збір.

Заочним рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 13 серпня 2019 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором б/н від 05 квітня 2013 року в розмірі 9956,74 грн за тілом кредиту, а також судовий збір в розмірі 1921 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з вказаним заочним рішенням суду, АТ КБ «ПриватБанк» подало апеляційну скаргу, оскільки вважає, що заочне рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 13 серпня 2019 року є незаконним, суд першої інстанції зробив помилковий висновок про відсутність підстав для стягнення з відповідача заборгованості по простроченому тілу кредиту, оскільки відповідачем були підписані Умови та правила надання банківських послуг, чим грубо порушив норми матеріального права.

Просило рішення суду в частині відмовлених позовних вимог щодо стягнення заборгованості по простроченому тілу кредиту в розмірі 4554,41 грн скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, в іншій частині рішення суду залишити без змін. Стягнути з відповідача судові витрати.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 20 листопада 2019 року розгляд справи в апеляційній інстанції призначено без повідомлення учасників справи згідно ч.1 ст.369 ЦПК України.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за таких підстав.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Згідно ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Отже рішення суду в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту, за кредитним договором б/н від 05 квітня 2013 року в розмірі 9956,74 грн, а також в частині відмови в стягненні пені та штрафів, апеляційним судом не перевіряється, оскільки в цій частині рішення суду не оскаржується.

Згідно ч.1-3, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 264 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам судове рішення відповідає.

Задовольняючи частково позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту по кредитному договору №б/н від 05 квітня 2013 року в розмірі 9956,74 грн, суд першої інстанції виходив з того, що фактично отримані відповідачем кредитні кошти банку не повернуті, а тому, з урахуванням вимог частини 2 статті 530 ЦК України дійшов висновку, що позивач вправі вимагати захисту своїх прав шляхом зобов`язання боржника виконати обов`язок з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог в іншій частині, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та Правила банківських послуг, у анкеті-заяві відсутня домовленість сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані Банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов та Правил, не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджує вказаних обставин.

Судом першої інстанції встановлено, що з метою отримання банківських послуг відповідач звернувся до АТ КБ «ПриватБанк», де підписав анкету-заяву б/н від 05 квітня 2013 року, згідно якої отримав кредит у розмірі 14000 грн, у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту Банк керується п. 2.1.1.2.3. та п. 2.1.1.2.4. Договору, на підставі яких відповідач при укладанні Договору дав свою згоду щодо прийняття будь - якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою Банку (а.с.11 - 29).

У зв`язку з порушеннями зобов`язань за кредитним договором відповідач згідно наданого позивачем розрахунку, станом на 18 березня 2019 року має заборгованість в сумі 22164,03 грн, з яких: 9956,74 грн - заборгованість за тілом кредиту; 4554,41 грн - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 0,00 грн - заборгованість за нарахованими відсотками; 5393,54 грн - пеня за прострочене зобов`язання; 727,72 грн - пеня за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн, а також штрафи, відповідно до умов та правил надання банківських послуг: 500 грн - штраф (фіксована частина), 1031,62 грн - штраф (процентна складова) (а.с.5 - 10).

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

В апеляційній скарзі АТ КБ «Приватбанк» зазначає, що суд першої інстанції стягнув лише першу складову заборгованості за кредитом в розмірі 9956,74 грн, проте безпідставно не стягнув іншу складову, а саме заборгованість за простроченим кредитом в розмірі 4554,41 грн.

Колегія суддів, приходить до висновку, що такі доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу та спростовуються наданим позивачем розрахунком заборгованості за договором №б/н від 05 квітня 2013 року (а.с.5 - 10).

Згідно цього розрахунку станом на 01 листопада 2017 року у відповідача була відсутня заборгованість за договором №б/н від 05 квітня 2013 року.

В подальшому відповідач ОСОБА_1 з 06 листопада 2017 року по 18 березня 2019 року, здійснював витрати кредитних коштів, загальна сума яких становить 13143,18 грн.

Зокрема, відповідач здійснював внесення коштів на погашення заборгованості, яка з 06 листопада 2017 року по 18 березня 2019 року, становить 3484,48 грн.

Не повернута ОСОБА_1 сума кредитних коштів складає 9658,70 грн (13143,18 грн - 3484,48 грн).

Таким чином, спростовуються доводи апеляційної скарги в частині безпідставного не стягнення судом першої інстанції з відповідача на користь позивача заборгованості за простроченим кредитом в розмірі 4554,41 грн, оскільки такий борг у відповідача ОСОБА_1 перед АТ КБ «Приватбанк» відсутній.

Згідно з ч.6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції правильно застосував норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини з урахуванням правових висновків, викладених у постанові Великої Палати Верховного суду від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17.

За таких обставин, суд першої інстанції, повно та всебічно дослідивши обставини справи, надавши належну оцінку наявним у справі доказам, дійшов правильного висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, до яких суд дійшов шляхом повного та всебічного з`ясування обставин справи.

Рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» залишити без задоволення.

Заочне рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 13 серпня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення складено 02 грудня 2019 року.

Головуючий Сопрун В.В.

Судді Войтко Ю.Б.

Матківська М.В.