КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

4 грудня 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Ігнатченко Н.В.,

суддів: Голуб С.А., Таргоній Д.О.,

за участю секретаря судового засідання - Войтенко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Подільського районного суду міста Києва від 30 вересня 2019 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в:

У серпні 2016 року ПАТ «ВТБ Банк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Заочним рішенням Подільського районного суду м. Києва від 30 листопада 2018 року позов задоволено в повному обсязі.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «ВТБ Банк» заборгованість за кредитним договором від 31 липня 2012 року у загальному розмірі 290 450,05 грн, яка виникла станом на 2 серпня 2016 року, та судовий збір у розмірі 4 356,75 грн.

23 вересня 2019 року відповідач звернувся до суду із заявою про перегляд вказаного заочного рішення.

Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 30 вересня 2019 року заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення від 30 листопада 2018 року залишено без розгляду.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що заява про перегляд заочного рішення подана відповідачем з пропуском встановленого законом строку за відсутності відповідного клопотання про поновлення пропущеного строку, тому її необхідно залишити без розгляду.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду, відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить її скасувати, з мотивів невідповідності висновків суду обставинам справи та порушення норм процесуального права, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

На обґрунтування апеляційної скарги відповідач зазначив, що про розгляд справи по суті він не був повідомлений належним чином, копію заочного рішення не отримував, а всі поштові відправлення, у тому числі із копією рішення, які направлялися на адресу, за якою він фактично не проживає, були повернуті до суду першої інстанції з відмітками поштового відділення - за закінченням встановленого строку зберігання. У відповідності до вимог статті 287 ЦПК України він має право на поновлення строку для подання заяви про перегляд заочного рішення, оскільки копію рішення отримав лише 5 вересня 2019 року безпосередньо в суді та 23 вересня 2019 року направив заяву, до якої додав клопотання про поновлення пропущеного строку, але суд першої інстанції безпідставно не взявши його до уваги, дійшов помилкового висновку про його обізнаність щодо ухваленого заочного рішення.

Відзив позивача на апеляційну скаргу до суду не надходив.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити з таких підстав.

За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Ці засади є конституційними гарантіями права на судовий захист. Однією з таких гарантій права сторони на судовий захист є право оскарження судових рішень (стаття 129 Конституції України).

Європейський суд з прав людини, розглядаючи справи щодо порушення права на справедливий судовий розгляд, тлумачить вказану статтю Конвенції як таку, що не лише містить детальний опис гарантій, наданих сторонам у цивільних справах, а й захищає у першу чергу те, що дає можливість практично користуватися такими гарантіями - доступ до суду.

Отже, право на справедливий судовий розгляд, закріплене в пункті 1 статті 6 Конвенції, необхідно розглядати як право на доступ до правосуддя.

Україна, як учасниця Конвенції, повинна створювати умови щодо забезпечення доступності правосуддя як загальновизнаного міжнародного стандарту справедливого судочинства.

Право на доступ до суду має «застосовуватися на практиці і бути ефективним» (Белле проти Франції, § 38). Для того, щоб право на доступ було ефективним, особа «повинна мати реальну можливість оскаржити дію, що порушує його права» (Белле проти Франції, § 36; Нун`єш Діаш проти Португалії).

Суворе трактування національним законодавством процесуального правила (надмірний формалізм) можуть позбавити заявників права звертатись до суду (Перес де Рада Каванил`ес проти Іспанії).

Згідно з положеннями статті 284 ЦПК України, заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Відповідно до частини четвертої статті 287 ЦПК України у разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Таким чином, ЦПК України встановлює для відповідача особливий порядок оскарження заочного рішення - шляхом подання до суду, що його ухвалив, заяви про перегляд цього рішення (стаття 284 ЦПК України), а також загальний порядок - апеляційне оскарження (частина четверта статті 287 ЦПК України).

Судом встановлено, що 30 листопада 2018 року Подільський районний суд м. Києва ухвалив у даній справі № 758/10120/16-ц заочне рішення про задоволення позову ПАТ «ВТБ Банк», яким стягнув з ОСОБА_1 на користь банку заборгованість за кредитним договором від 31 липня 2012 року у загальному розмірі 290 450,05 грн, яка виникла станом на 2 серпня 2016 року, та судовий збір у розмірі 4 356,75 грн.

Копія вказаного рішення суду була направлена відповідачу поштовим відправленням на адресу реєстрації його місця проживання ( АДРЕСА_1 ), однак конверт з рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, як і всі інші судові повістки у справі, повернувся до суду з відміткою поштового відділення - за закінченням встановленого строку зберігання.

5 вересня 2019 року ОСОБА_1 ознайомився з матеріалами справи, отримав копію ухвали про відкриття провадження у справі від 26 серпня 2016 року, матеріали позовної заяви, а також копію заочного рішення суду від 30 листопада 2018 року.

23 вересня 2019 року відповідач звернувся до Подільського районного суду м. Києва із заявою про перегляд вказаного заочного рішення, до якої додав клопотання про поновлення строку.

Відповідно до частин четвертої, п`ятої та одинадцятої статті 272 ЦПК України за заявою учасника справи копія повного судового рішення вручається йому під розписку безпосередньо в суді.

Учасникам справи, які не були присутні в судовому засіданні, або якщо судове рішення було ухвалено поза межами судового засідання чи без повідомлення (виклику) учасників справи, копія судового рішення надсилається протягом двох днів з дня його складення у повному обсязі в електронній формі у порядку, визначеному законом, - у випадку наявності у особи офіційної електронної адреси, або рекомендованим листом з повідомленням про вручення - якщо така адреса відсутня.

Днем вручення судового рішення є: 1) день вручення судового рішення під розписку; 2) день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення на офіційну електронну адресу особи; 3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення; 4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; 5) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

У випадку розгляду справи за матеріалами в паперовій формі судові рішення надсилаються в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

У пунктах 47, 48 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі № 752/11896/17-ц (провадження № 14-507цс18) вказано, що приписи ЦПК України як на момент ухвалення заочного рішення, так і на момент розгляду справи Великою Палатою Верховного Суду не дозволяють дійти висновку, що повернення повістки про виклик до суду з вказівкою причини повернення «за закінченням терміну зберігання» є доказом належного інформування відповідача про час і місце розгляду справи. Окрім того, за змістом висновків Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду повернення повістки про виклик до суду з вказівкою причини повернення «за закінченням терміну зберігання» не свідчить про відмову сторони від одержання повістки чи про її незнаходження за адресою, повідомленою суду (пункт 31 постанови від 20 червня 2018 року у справі № 127/2871/16-ц).

Згідно підпункту 15.1 пункту 15 частини першої Розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи (далі - ЄСІТС) подання, реєстрація, надсилання процесуальних та інших документів, доказів, формування, зберігання та надсилання матеріалів справи здійснюються в паперовій формі.

ЄСІТС починає функціонувати через 90 днів з дня опублікування Державною судовою адміністрацію України у газеті «Голос України» та на веб-порталі судової влади оголошення про створення та забезпечення функціонування ЄСІТС.

Згідно із частинами першою, третьої статті 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення. Якщо інше не встановлено законом, заява про поновлення процесуального строку, встановленого законом, розглядається судом, у якому належить вчинити процесуальну дію, стосовно якої пропущено строк без повідомлення учасників справи.

Встановлено, що дана справа № 758/10120/16-ц по суті була розглянута судом першої інстанції за матеріалами в паперовій формі і станом на день ухвалення заочного рішення ЄСІТС не розпочала свого функціонування в порядку визначеному Розділом XIII «Перехідні положення» ЦПК України.

ОСОБА_1 не був присутнім в судовому засіданні, в якому було ухвалене заочне рішення суду, тому в розумінні статті 272 ЦПК України днем вручення йому судового рішення Подільського районного суду м. Києва від 30 листопада 2018 року є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення.

Утім поштове відправлення повернулося до суду з відміткою - за закінченням встановленого строку зберігання, копію заочного рішення, яке відповідач просив переглянути, він отримав безпосередньо в суді 5 вересня 2019 року, а відповідну заяву з клопотанням про поновлення пропущеного строку направив 23 вересня 2019 року, тобто протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного судового рішення.

За таких обставин ОСОБА_1 мав, передбачене статтею 284 ЦПК України, право на поновлення строку на подання заяви про перегляд заочного рішення суду.

Суд першої інстанції в порушення вказаних вище норм процесуального закону на наведене уваги не звернув, взагалі не надав оцінки клопотанню відповідача про поновлення пропущеного строку на подання заяви про перегляд заочного рішення та дійшов неправильного висновку про залишення такої заяви без розгляду з підстав, визначених у частини другій статті 126 ЦПК України.

Отже, висновок районного суду про те, що відповідач не навів поважних причин пропуску встановленого законом строку є помилковим, а ухвала про залишення заяви про перегляд заочного рішення без розгляду такою, що постановлена з порушенням норм процесуального права.

Відповідно до пункту 6 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

За таких обставин, колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Київського апеляційного суду вважає, що доводи апеляційної скарги заслуговують на увагу, а висновок суду щодо залишення без розгляду заяви відповідача про перегляд заочного рішення є необґрунтованим та не відповідає нормам діючого законодавства, тому відповідно до статті 379 ЦПК України ухвала підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Згідно положень статей 141, 382 ЦПК України питання розподілу судових витрат у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції не вирішується, оскільки спір по суті не розглядався.

Керуючись статтями 367 - 369, 374, 379, 381 - 384 ЦПК України, суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Подільського районного суду міста Києва від 30 вересня 2019 року скасувати, справу № 758/10120/16-ц направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів до Верховного Суду.

Головуючий Н.В. Ігнатченко

Судді: С.А. Голуб

Д.О. Таргоній