Справа № 509/661/19
25 березня 2019 року Овідіопольський районний суд Одеської області в складі:
головуючого судді - Кочко В.К.,
з участю секретаря - Савченко М.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у смт.Овідіополь в порядку загального позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до Овідіопольського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області про звільнення майна з-під арешту
Позивач звернувся до суду з позовною заявою про звільнення майна з-під арешту посилаючись на те, що постановою про арешт майна боржника від 12.08.2003 року, державним виконавцем Овідіопольського РВ ДВС управління юстиції Одеської області було накладено арешт на майно ОСОБА_2 , а саме: на земельну ділянку АДРЕСА_1 та житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований на земельній ділянці під № АДРЕСА_1. Позивач як спадкоємець за заповітом прийняв спадщину після смерті ОСОБА_2 та звернувся до державного реєстратора з метою реєстрації права власності, але йому було відмовлено у зв"язку з існуванням арешту на вказане вище майно, а тому він звернувся до суду з позовом.
В судове засідання позивач не з`явився, представник подав заяву про розгляд справи у його відсутність, та задоволення позовних вимог у повному обсязі.
В судове засідання представник відповідача не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи, повідомлявся належним чином, причини неявки суду невідомі.
Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов:1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
За наведених обставин, у відповідності до вимог ч. 1 ст. 281 ЦПК України, суд ухвалив провести заочний розгляд справи та ухвалити у справі заочне рішення.
Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.
Судом встановлено, що 12.08.2003 року державним виконавцем Овідіопольського РВ ДВС управління юстиції Одеської області винесено Постанову, якою накладено арешт на земельну ділянку АДРЕСА_1 та житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований на земельній ділянці під АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_2
З Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого мана щодо суб`єкта, сформованого 05.12.2018 року слідує, що 27.11.2008 року за № 8236176, №8238231 накладено арешт на земельну ділянку АДРЕСА_1 та житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований на земельній ділянці під № АДРЕСА_1 на підставі постанови Овідіопольського РВ ДВС управління юстиції Одеської області від 12.08.2003 року.
Як вбачається з рішення Овідіопольського районного суду Одеської області по цивільній справі за позовом прокурора Овідіопольського району Одеської області в інтересах Овідіопольської РЕМ ВАТ "Одесаобленерго" до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості від 31.05.2001 року, вирішено стягнути з ОСОБА_2 2754,73 грн. в рахунок відшкодування заподіяної шкоди та 51, 00 грн. держмита на користь держави.
Згідно довідки б/н Овідіопольського РЕМ АТ "Одесаобленерго" станом на 27.12.2018 року за адресою споживання електричної енергії : АДРЕСА_1 відсутня заборгованість.
Частиною 1 ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що у разі закінчення виконавчого провадження (крім офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження.
Приписами ч. 1 та п. 3 ч. 2 ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 року арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.
Відповідно до ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 у разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника.
Аналогічні положення наведені й в п.3.17 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 за №512/5.
Згідно зі ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.
За змістом ч.ч. 1 та 2 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.
Частиною 1 ст. 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Відповідно до ст. 41 Конституції України ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та законом.
Згідно ч. 1 ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Статтею 16 ЦК України встановлено, що власник має право вимагати відновлення свого порушеного права, в даному випадку - звільнення з-під арешту майна, яке належить йому на праві власності.
Між тим, статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої України приєдналась 17.07.1997 року відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо нього будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
В рішенні Європейського суду з прав людини в справі «Вендітеллі проти Італії» суд відзначив порушення в тому, що уряд не вжив швидких заходів для того, щоб знову надати в повноправне користування власність після закінчення відповідних розслідувань.
Також, Європейський суд з прав людини наголошує на тому, що для того, щоб втручання в право власності вважалося допустимим, воно повинно служити не лише законній меті в інтересах суспільства, а повинна бути розумна співмірність між використовуваними інструментами і тією метою, на котру спрямований будь-який захід, що позбавляє особу власності. Заходи щодо обмеження права власності мають бути пропорційними щодо мети їх застосування.
Тобто, наявність арешту на майно за відсутності правових підстав для цього порушує право власності позивача, внаслідок чого він позбавлений змоги в повному обсязі користуватися та розпоряджатися своїм майном та власний розсуд.
Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності та співставленні, належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також їх достатності та взаємному зв`язку позовна заява підлягає задоволенню.
На підставі вищевикладеного, керуючись вимогами ст.ст. 261, 509, 525, 526, 530, 553, 554, 559, 628, 1049, 1050, 1054 ЦК України, 12, 13, 48, 76-82, 141, 229, 259, 263-265, 268, 273, 280, 283, 353 ЦПК України
Позов ОСОБА_1 до Овідіопольського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області про звільнення майна з-під арешту - задовольнити.
Звільнити з-під арешту нерухоме майно, а саме: земельну ділянку АДРЕСА_1 та житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований на земельній ділянці під АДРЕСА_1 які належали ОСОБА_2 , та перебувають під арештом на підставі Постанови Овідіопольського районного відділу Державної виконавчої служби управління юстиції Одеської області від 12.08.2003 року, зареєстровані в реєстрі 27.11.2008 року за №8236176 та №8238231 реєстратором: Овідіопольською районною державною нотаріальною конторою.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду до Одеського апеляційного суду через Овідіопольський районний суд Одеської області протягом 30 днів з дня складання повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Суддя: Кочко В.К.