КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа №22ц/824/1711/19
Доповідач - Панченко М.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 січня 2019року м.Київ

Київський апеляційний суд у складі:

Судді-дповідача Панченка М.М.

Суддів Волошиної В.М., Слюсар Т.А.

При секретарі Кемському В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу Служби у справах дітей та сім»ї Солом»янської районноїу м.Києві державної адміністрації в інтересах малолітніх дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на заочне рішення Солом»янського районного суду м.Києва від 23 квітня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про поділ спільного майна подружжя,-

В С Т А Н О В И В :

У вересні 2017 року ОСОБА_7, в інтересах позивача, громадянина Австралії ОСОБА_5, звернулась до суду з позовом до дружини позивача, громадянки України ОСОБА_6 і просила винести рішення, яким поділити майно, яке є спільною сумісною власністю цього подружжя.

Зокрема, просила поділити спільне сумісне майно сторін, виділивши у власність позивача ОСОБА_5 житловий будинок АДРЕСА_1, вартістю 1.557.700 грн., а відповідачці виділити у власність моторний човен, вартістю 294.525 грн.; мотоцикл НОND, вартістю 88.488 грн., автомобіль БМВ вартістю 314.160 грн. мотоцикл HARLEY DAVIDSON вартістю 235.620 грн., мотоцикл HARLEY DAVIDSON вартістю 225.803 грн., автомобіль МАZDА-3 вартістю 418.880 грн., а всього, на суму 1.577.476 грн.

Рішенням Солом»янського районного суду м.Києва від 23 квітня 2018 року позов задоволено повністю /а.с.100-103/.

В поданій апеляційній скарзі Служба у справах дітей та сім»ї Солом»янської районної у м.Києві державної адміністрації, до якої приєдналась ОСОБА_8, як законний представник малолітніх ОСОБА_3 та ОСОБА_4, посилаючись на порушення судом норм матеріального а процесуального права, просили скасувати рішення суду першої інстанції та постановити нове рішення, яким відмовити у позові ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про поділ майна, оскільки у спірному будинку АДРЕСА_1 є зареєстрованими і проживають: невістка відповідачки ОСОБА_6 - ОСОБА_8 та її малолітні діти ОСОБА_3, який є онуком відповідачки ОСОБА_6, та ОСОБА_4.

Скаржники вважали, що рішенням суду першої інстанції порушуються житлові права дітей, які будучи зареєстрованими на спірному житлі, мають право на користування цим житлом, з тих підстав, що ОСОБА_5, як власник будинку може вжити заходи для виселення з нього малолітніх дітей.

Заслухавши доповідь по справі, вивчивши матеріали справи, заслухавши учасників справи та обговоривши апеляційну скаргу в межах заявлених доводів, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить відхилити, а рішення залишити без змін з таких підстав.

Згідно принципу диспозитивності суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст.13 ЦПК України).

Відповідно до ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як слідує з матеріалів справи, громадянин Австралії позивач ОСОБА_5 та громадянка України відповідачка ОСОБА_6 на час розгляду справи перебувають у зареєстрованому шлюбі, укладеному на території Австралії 29.10.2006 року/а.с.10/.

Спільних дітей сторони не мають.

З пояснень представника позивача адвоката ОСОБА_7 та матері малолітніх дітей ОСОБА_8, як законного представника малолітніх дітей, встановлено, що сторони по справі ОСОБА_5 та ОСОБА_6 постійно мешкають в Австралії.

Встановлено, що в період спільного проживання у шлюбі сторонами за спільні кошти у розмірі 1.557.700 грн., відповідно до договору купівлі-продажу від 24.04.2015 року, придбано приватний житловий будинок загальною площею 137 кв.м., розташований по АДРЕСА_1, який зареєстрований на відповідачку ОСОБА_6/а.с.44-47, 48/.

Крім того, сторонами в період шлюбу за спільні кошти придбано рухоме майно, яке є предметом поділу: моторний човен, вартістю 294.525 грн.; мотоцикл НОND, вартістю 88.488 грн., автомобіль БМВ вартістю 314.160 грн. мотоцикл HARLEY DAVIDSON вартістю 235.620 грн., мотоцикл HARLEY DAVIDSON вартістю 225.803 грн., автомобіль МАZDА-3 вартістю 418.880 грн., які знаходяться в Австралії, за місцем проживання сторін.

Відносно переліку майна та його вартості, яке підлягає поділу, спору між сторонами не існує.

В указаному будинку, після його придбання у 2015 році, з дозволу відповідачки, як власника будинку, були поселені та зареєстровані: син відповідачки ОСОБА_10, його дружина - невістка відповідачки, ОСОБА_8, а також малолітні діти - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, який є онуком відповідачки ОСОБА_6, та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, який є сином ОСОБА_8 від попереднього шлюбу.

Встановлено, що син відповідачки ОСОБА_10, батько малолітнього ОСОБА_3 та чоловік ОСОБА_8, помер ІНФОРМАЦІЯ_4, що підтверджується копією Свідоцтва про смерть, виданого ІНФОРМАЦІЯ_4 Відділом державної реєстрації смерті Головного територіального управління юстиції у м.Києві /а.с.132/.

З пояснень представників скаржника Служби у справах дітей та сім»ї Солом»янської районної у м.Києві державної адміністрації та ОСОБА_8, як законного представника малолітніх дітей, яка приєдналась до апеляційної скарги, встановлено, що на час розгляду справи у спірному будинку АДРЕСА_1 є зареєстрованими з 2015 року: відповідачка ОСОБА_6, її невістка ОСОБА_8, а також малолітні діти ОСОБА_3 та ОСОБА_4, що підтверджується довідкою ЖЕД №901 від 22.02.2017 року /а.с.86/.

З пояснень у судовому засіданні представників скаржника Служби у справах дітей та сім»ї Солом»янської районної у м.Києві державної адміністрації, а також з пояснень матері дітей ОСОБА_8, як законного представника малолітніх дітей, встановлено, що іншого житла, крім будинку АДРЕСА_1 указані малолітні діти - не мають.

Крім вище зазначеного будинку, сторонами за спільні подружні кошти придбане також і інше, майно, яке є предметом поділу, зокрема: моторний човен, вартістю 294.525 грн.; мотоцик НОND, вартістю 88.488 грн., автомобіль БМВ вартістю 314.160 грн. мотоцикл HARLEY DAVIDSON вартістю 235.620 грн., мотоцикл HARLEY DAVIDSON вартістю 225.803 грн., автомобіль МАZDА-3 вартістю 418.880 грн

Відповідачка ОСОБА_6 проти задоволення позову щодо поділу спільного майна у порядку, запропонованому позивачем, не заперечувала, що підтверджується її заявою до суду першої інстанції /а.с.67/.

Отже, судом першої інстаніії, в порядку поділу спільного майна подружжя, визнано право власності: за позивачем ОСОБА_5 - на будинок АДРЕСА_1, вартістю 1.557.700 грн., а за відповідачкою ОСОБА_6 - на моторний човен, вартістю 294.525 грн.; мотоцик НОND, вартістю 88.488 грн., автомобіль ВМW, вартістю 314.160 грн. мотоцикл HARLEY DAVIDSON вартістю 235.620 грн., мотоцикл HARLEY DAVIDSON вартістю225.803 грн., автомобіль МАZDА-3 вартістю 418.880 грн.

Згідно п.22 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» слідує, що поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та ст.372 ЦК України.

Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди, виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Відповідно до вимог ст.69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. .

А згідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 16 від 12.06.1998 року «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім'ю України» (а відповідно і Сімейного Кодексу України), вирішуючи спори між подружжям про майно, суду необхідно з'ясовувати джерело і час придбання зазначеного майна.

Сторони по справі не заперечували, що джерелом походження майна, яке підлягає поділу, є спільно нажиті сторонами кошти, а спір щодо вартості цього майна, яке підлягає поділу, між сторонами відсутній. Відповідачка погоджується з вартість майна, яка зазначена позивачем у позовній заяві.

Згідно ст.70 СК України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Відповідно до ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Згідно ч.1 ст.68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу.

В силу ч.2 ст.372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Між тим, оскаржуючи указане судове рішення, скаржник Служба у справах дітей та сім»ї Солом»янської районної у м.Києві державної адміністрації вважає, що, вирішуючи спір, суд першої інстанції ухвалив рішення, яким порушуються житлові права малолітніх дітей ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, які постійно проживають і є зареєстрованими у ІНФОРМАЦІЯ_3, з посиланням на те, що будинок, згідно судового рішення, перейшов у власність позивача ОСОБА_5, який не має родинних стосунків з дітьми, на відміну від відповідачки ОСОБА_6, яка є, зокрема, бабусею ОСОБА_3, який був поселений на спірне житло за згодою відповідачки. А факт реєстрації дітей в указаному будинку свідчить про наявність у них права користування цим будинком.

При цьому, скаржники посилалаися на те, що в силу ч.4 ст.12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей» слідує, що для вчинення будь-яких правочинів щодо нерухомого майна, право власності на яке, або право користування яким, мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону.

Таким чином, як вважали скаржники, оскільки спір судом першої інстанції розглянуто за відсутності такої попередньої згоди органів опіки та піклування, скаржники просили задовольнити скаргу та скасувати рішення суду першої інстанції, як ухваленого всупереч зазначеної норми, та ухвалити нове рішення по суті, яким визначити інший порядок поділу спірного майна, яке є предметом поділу між подружжям ОСОБА_5 та ОСОБА_6.

Колегія суддів, дійшовши висновку про відхилення апеляційної скарги вважає, що, рішенням суду першої інстанції житлові права малолітніх дітей не порушуються будь-яким чином, оскільки рішенням, що оскаржується, малолітні діти ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не позбавляються права користування спірним будинком АДРЕСА_1.

При цьому, колегія суддів вважає, що посилання скаржників на ч.4 ст.12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей», є безпідставним, оскільки в указаній нормі йдеться про «вчинення будь-яких правочинів щодо нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти». А, із аналізу ст.202 ЦК України, поділ майна між його спільними власниками, не є правочином.

Крім того, у разі ухвалення нового рішення про визначення іншого порядку поділу спільного майна, як того вимагають скаржники, суд апеляційної інстанції тим самим порушить такий принцип цивільного судочинства, як диспозитивність (п.5 ч.3 ст.2 ЦПК), відповідно до якого, згідно ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше, як за звернення особи, поданим відповідного до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбаченому цим Кодексом випадках.

Доводи в судовому засіданні представників скаржника відносно того, що даний спір в силу Закону України «Про міжнародне приватне право» підлягає розгляду в Австралії, оскільки сторони мешкають у цій країні, колегія суддів не бере до уваги, оскільки в силу ст.73 указаного Закону «іноземні особи, особи без громадянства, іноземні юридичні особи, іноземні держави (їх органи та посадові особи) та міжнародні організації (далі - іноземні соби) мають право звертатися до судів України для захисту своїх прав, свобод чи інтересів».

З урахуванням викладеного, колегія суддів дійшла висновку про залишення без змін рішення суду першої інстанції, як ухваленого на повно з»ясованих обставинах з дотриманням вимог матеріального та процесуального права, а доводи, викладені в апеляційній скарзі не спростовують висновків суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст.374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Служби у справах дітей та сім»ї Солом»янської районної у м.Києві державної адміністрації в інтересах малолітніх дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4 відхилити, а рішення Солом»янського районного суду м.Києва від 23 квітня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає чинності з дня її прийняття, і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено 25 січня 2019 року.

Суддя-доповідач

Судді