Справа № 185/2976/18
Провадження № 2/185/336/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 листопада 2019 року м.Павлоград

Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі головуючого судді - Зінченко А.С., за участю секретаря судового засідання - Кучеренко Ю.М., позивача ОСОБА_1 , представника позивача - адвоката Савченка С.А., відповідача ОСОБА_2 , представника відповідача - адвоката Ткач Т.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу ЄУ № 185/2976/18 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Нотаріус Першої Павлоградської державної нотаріальної контори Тимченко О.М., про встановлення факту сумісного проживання однією сім`єю, як чоловіка та жінка без реєстрації шлюбу, встановлення права на спадкування,-

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 , третя особа нотаріус Першої Павлоградської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області Тимченко О.М., про встановлення факту проживання однією сім`єю, як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу, визнання права власності на спільну сумісну власність. Позовні вимоги складаються з наступного: встановлення факту проживання ОСОБА_1 із ОСОБА_3 однією сім`єю без реєстрації шлюбу за адресою: АДРЕСА_1 в період з 1995 року часу розірвання першого шлюбу по 2001 рік часу повторної реєстрації шлюбних відносин, визнання квартири за адресою: АДРЕСА_1 , яка була придбана в 2000 році на Павлоградський товарній біржі та зареєстрованої реєстраційний № 09/33- ГІД Колективним підприємством Павлоградського міжміського бюро технічної «25» квітня 2001 році, спільною частковою власністю ОСОБА_3 у розмірі 1/2 частки та ОСОБА_1 у розмірі 1/2 частки та витребування 1/2 частки квартири за адресою: АДРЕСА_1 , у спосіб визнання права власності за ОСОБА_1

Ухвалою від 31.05.2018 відкрито загальне позовне провадження по справі та призначено підготовче судове засідання.

07.06.2018 позивачем подано уточнену позовну заяву, відповідно до якої позивач просить встановити факт проживання однією сім`єю, як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу, його та ОСОБА_4 з 2000 року по час смерті ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1, встановити, що він є відповідно спадкоємцем четвертої черги спадкування, встановити, що він має права на спадкування разом зі спадкоємцем першої черги спадкування, відповідачем по справі сином ОСОБА_3 - ОСОБА_2 .

В обґрунтування позовної заяви позивач посилалася на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3 . Після її смерті відкрилася спадщина у виді квартири за адресою АДРЕСА_1 , в якій вони проживали разом з 2000 року. У встановлений законом строк він звернувся до нотаріальної контори з заявою про видачу спадщини, але йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки не встановлено факту родинних відносин між ним та померлою ОСОБА_3 , також нотаріус повідомила, що є спадкоємець першої черги за законом син померлої ОСОБА_3 - ОСОБА_2 . Вважає, що він має право на спадкування за законом після померлої ОСОБА_3 як спадкоємець четвертої черги згідно зі ст. 1264 Цивільного кодексу України з наступних підстав. Вони з померлою 25.09.1987 уклали шлюб, спільних дітей у них не було, але був син ОСОБА_3 від першого шлюбу - відповідач по справі. 23.02.1995 шлюб між ними було розірвано, але вони продовжували проживати однією сім`єю. З 2000 року разом придбали та переїхали у квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , та по день смерті ОСОБА_3 проживали однією сім`єю, вели спільне господарство. 12.01.2001 вони знову зареєстрували шлюб, який 16.12.2011 знову розірвали, але продовжили проживати однією сім`єю по день смерті ОСОБА_3 , вели спільне господарство. Після смерті ОСОБА_3 він є спадкоємцем тільки четвертої черги, але згідно ч. 2 ст. 1259 ЦК України фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Зазначає, що він доглядав за ОСОБА_3 , коли вона хворіла і перебувала у лікарні в тяжкому стані, піклувався про неї, купував ліки та сплачував її обстеження, витрати на реанімаційні заходи, але вона нажаль померла. Поховання ОСОБА_3 здійснював він за власні кошти. Тому, вважає, що ч. 2 ст. 1259 ЦК України розповсюджується і на нього.

06.07.2018 відповідачем подано відзив на позовну заяву, відповідно до якого він позовні вимоги не визнає в повному обсязі, в позові просить відмовити. Зазначає, що з 1995 по 11.01.2001 мати проживала з ним, в вересні 2000 року мати придбала спірну квартиру. Зазначає, що які відносини позивач підтримував з матір`ю йому не відомо, але постійно він з ними не проживав, а з 2012-2014 був зареєстрований за іншою адресою. Вважає, що позивачем не надано доказів перебування його матері в безпорадному стані та потреби у сторонньому догляді, допомоги та піклуванні, які здійснював позивач, як він зазначає, для підтвердження підстав зміни черговості спадкування. Мати не хворіла, на обліку не перебувала, сама себе доглядала, обслуговувала, забезпечувала, та не потребувала постійного стороннього догляду, її стан здоров`я погіршився різко 14.01.2017, а ІНФОРМАЦІЯ_1 вона померла.

Ухвалами суду від 20.09.2018 позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Нотаріус Першої Павлоградської державної нотаріальної контори Тимченко О.М., про встановлення факту сумісного проживання однією сім`єю, як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу, визнання права власності витребування майна, встановлення права на спадкування в частині вимог про встановлення факту проживання ОСОБА_1 із ОСОБА_3 однією сім`єю без реєстрації шлюбу за адресою: АДРЕСА_1 в період з 1995 року часу розірвання першого шлюбу по 2001 рік часу повторної реєстрації шлюбних відносин, визнання квартири за адресою: АДРЕСА_1 , яка була придбана в 2000 році на Павлоградський товарній біржі та зареєстрованої реєстраційний № 09/33- ГІД Колективним підприємством Павлоградського міжміського бюро технічної «25» квітня 2001 році, спільною частковою власністю ОСОБА_3 у розмірі 1/2 частки та ОСОБА_1 у розмірі 1/2 частки та витребування 1/2 частки квартири за адресою: АДРЕСА_1 , у спосіб визнання права власності за ОСОБА_1 - залишені без розгляду за заявою позивача. Закрито підготовче провадження по справі, та справу призначено до судового розгляд по суті.

У судовому засіданні представник позивача, позивач підтримали позовні вимоги в повному обсязі, дали пояснення відповідно до позову та уточненого позову, та просили суд задовольнити їх у повному обсязі. Позивач зазначив, що вони все життя 32 роки прожили разом як одна сім`я, були сварки, вони розривали шлюб, потім знову одружувались, він уходив на невеликий час, але вони все одно продовжували проживати однією сім`єю. Останній раз вони розходились в 2011 році, коли він дізнався що ОСОБА_3 переоформила на себе спірну квартиру за адресою : АДРЕСА_1 , яку вони разом купували і в якій разом робили ремонт та жили всі останні роки. Потім в 2011 році вони знову помирились и продовжили жити разом як одна сім`я. Заповіт ОСОБА_3 не залишила, чому не вирішили питання спільної власності на квартиру за адресою АДРЕСА_1 , сказати не може. Він завжди допомагав їй по дому, господарству, піклувався про неї, вона хворіла в 2016, він давав гроші на ліки, так щоб ОСОБА_3 злягла, не могла себе обслуговувати, тяжка хвороба - такого не було. В неї були головні болі, остеохондроз, в грудні 2016 році вона потрапила до лікарні і потім померла.

У судовому засіданні відповідач, представник відповідача дали пояснення відповідно до відзиву на позовну заяву, просили в задоволенні позову відмовити. Відповідач зазначив, що він є єдиним сином ОСОБА_3 та єдиним спадкоємцем. Мати спірну квартиру бажала залишити онукам, у позивача з матір`ю були різні відносини, вони то жили разом , то не жили. Мати ніколи не перебувала в лікарнях, не жалілась на здоров`я, працювала до 2016 року.

Представник третьої особи Першої Павлоградської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області в судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, при ухваленні рішення покладається на розсуд суду.

В судовому засіданні були допитані свідки ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , які підтвердили факт проживання позивача з ОСОБА_3 з 2011 до її смерті однією сім`єю як чоловіка та жінки, ведення спільного господарства, спільного бюджету, турботи один про одного, вони збирались знову одружуватись, купувати квартиру у моря, деякі свідки зазначили, що навіть не знали, що вони не перебувають у шлюбі. Також свідки підтвердили, що ОСОБА_3 була активна жінка, довго працювала, сама про себе на сім`ю піклувалась, позивач їй допомагав до господарству, до смерті на тяжку хворобу не хворіла, догляду не потребувала, хворіла як всі.

Суд, вислухавши учасників процесу, свідків, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню за наступних підстав.

Статтею 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , виданим ІНФОРМАЦІЯ_1 Павлоградським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області.

Після смерті ОСОБА_3 залишилось спадкове майно у виді квартири за адресою: АДРЕСА_1 , яка належала спадкодавцю на праві приватної власності відповідно договору дарування серії ВАО № 222042 від 11.09.2003, витягом про реєстрацію права власності (а.с. 28,29).

19.09.2017 до нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадину після смерті ОСОБА_3 , звернувся позивач, який є колишнім чоловіком померлої.

Факт відсутності заповітів після смерті ОСОБА_3 визнано та підтверджено сторонами в ході судового розгляду.

Постановою від 20.09.2017 позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_3 , їх брак на момент смерті ОСОБА_3 розірвано та не встановлено факту родинних відносин між ним та померлою.

Частиною 2 статті 315 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Відповідно до роз`яснень, даних у п. 1 постанови № 5 Пленуму Верховного суду від 31 березня 1995 року "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення", справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян, розглядаються у судовому порядку, коли чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення.

З урахуванням роз`яснень, які містяться в п. 21 постанови № 7 від 30 травня 2008 року Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про спадкування" при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємця за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 Сімейного кодексу України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом.

Статтею 3 Сімейного кодексу України встановлено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Судом встановлено, що шлюб між позивачем та ОСОБА_3 було розірвано перший раз 23.02.1995, що підтверджується свідоцтво про розірвання шлюбу (а.с. 15) , 12.01.2001 вони знову одружились, що підтверджується свідоцтвом про одруження (а.с. 27), та 16.12.2011 шлюб між позивачем та ОСОБА_3 було знову розірвано, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії НОМЕР_2 (а.с. 30), але позивач та ОСОБА_3 після розірвання шлюбу продовжили проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу, вели спільне господарство, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки як чоловік та жінка.

На підтвердження факту проживання однією сім`єю з ОСОБА_3 позивачем надано акт ОСББ «Крала Маркса, 44/50» м. Павлограда від 15.12.2017, довідку № 10 від 11.10.2017, видану ОСББ «Крала Маркса, 44/50» , з яких вбачається, що ОСОБА_1 дійсно проживав з ОСОБА_3 з 2000 року та на момент смерті останньої в квартирі АДРЕСА_1 , як подружжя, вели спільне господарство.

Крім того, згідно копії паспорта громадянина України ОСОБА_1 серії НОМЕР_3 , останній зареєстрований за адресою: квартира АДРЕСА_1 , з 04.06.2014.

У судовому засіданні факт того, що позивач дійсно проживав однією сім`єю як чоловік та жінка з ОСОБА_3 після розірвання шлюбу і до її смерті, вони були пов`язані спільним побутом, взаємними права та обов`язками подружжя, підтвердили всі допитані в судовому засіданні свідки.

Доказів того, що у період спільного проживання без реєстрації шлюбу позивач або ОСОБА_3 перебували у будь-якому іншому шлюбі не надано.

Статтею 8 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено право кожного на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. При цьому органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. Також ст.12 Конвенції встановлено і право на шлюб.

Статтею 3 СК України визначено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Виходячи з аналізу вказаної норми СК України, сім'єю є соціальна група, яка складається з людей, які зазвичай перебувають у шлюбі, їхніх дітей (власних або прийомних) та інших осіб, поєднаних родинними зв`язками з подружжям, кровних родичів, і здійснює свою життєдіяльність на основі спільного економічного, побутового, морально-психологічного укладу, взаємної відповідальності, виховання дітей.

Відповідно до ч. 2 ст. 3 Сімейного кодексу України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Частиною 2 ст. 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Крім того, у ч. 6 ст. 81 ЦПК України визначено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

З урахуванням досліджених судом під час розгляду справи доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовна вимога ОСОБА_1 про встановлення факту проживання однією сім`єю з ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , без реєстрації шлюбу до смерті ОСОБА_3 обґрунтована і доведена належними і допустимими доказами, тому підлягає задоволенню частково, так як позивач та ОСОБА_3 перебували в зареєстрованому шлюбі з 12.01.2001 по 15.12.2011, шлюбі між позивачем та ОСОБА_3 було розірвано 16.12.2011, тому факт їх проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу можливо встановити лише після розірвання шлюбу і до дня смерті ОСОБА_3 .

Разом із тим, у задоволенні позовної вимоги щодо зміни черговості у спадкуванні, суд вважає за необхідне відмовити, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Статтею 1261 ЦК України визначено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народженні після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Відповідно до ст. 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

За правилами ч. 2 ст. 1259 ЦК України фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Отже, зміна черговості одержання права на спадкування у судовому порядку можлива за наявності таких обставин: спадкодавцю надавалася матеріальна або інша допомога з боку спадкоємця; така допомога надавалася протягом тривалого часу; безпорадний стан самого спадкодавця; фізична особа відноситься до кола спадкоємців за законом.

У Законі міститься вичерпний перелік обставин, за наявності яких можлива зміна черговості, що не потребує розширеного тлумачення. Відсутність хоча б однієї із таких обставин зумовить застосування загального порядку черговості спадкування, визначеного у ст. 1258 ЦК. При цьому факт проживання із спадкодавцем протягом певного часу і відповідна взаємна турбота осіб, які проживають разом, не є підставою для зміни черговості спадкування.

За змістом ч. 5 ст. 11 ЦК України у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду.

Відповідно до Постанови ВСУ від 30.05.2008р. №7 «Про судову практику у справах про спадкування» проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення в них права на спадкування за законом у першу чергу на підставі статті 1261 ЦК.

Відповідно п.5.2 Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» N 24-753/0/4-13 від 16.05.2013р. черговість одержання права на спадкування може бути змінена шляхом договору між спадкоємцями, які прийняли спадщину (ч. 1 ст. 1259 ЦК), або на підставі рішення суду (ч. 2 ст. 1259 ЦК). Судовий порядок зміни черговості застосовується на підставі задоволення позову спадкоємця наступних черг до спадкоємців тієї черги, які безпосередньо закликаються до спадкування. Право на пред`явлення позову про зміну черговості спадкування мають лише спадкоємці за законом. Підставами для задоволення такого позову є сукупність наступних юридичних фактів, встановлених у судовому порядку: 1) здійснення опіки над спадкодавцем, тобто надання йому нематеріальних послуг (спілкування, поради та консультації, поздоровлення зі святами); 2) матеріальне забезпечення спадкодавця; 3) надання будь-якої іншої допомоги спадкодавцеві, тобто такої допомоги, яка має матеріалізоване вираження, - прибирання приміщення, приготування їжі, ремонт квартири; 4) тривалий час здійснення дій, визначених у пунктах 1 - 3; 5) безпорадний стан спадкодавця, тобто такий стан, під час якого особа неспроможна самостійно забезпечувати свої потреби, викликаний похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом. Для задоволення позову необхідна наявність всіх п`яти вищезазначених обставин. В зазначеній категорії справ підлягає встановленню судом також факт належності сторін до спадкоємців за законом різних черг. Слід зазначити, що зміна черговості спадкування лише надає право спадкоємцю наступної черги на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, а не визнає його спадкоємцем цієї черги. Отримавши право на спадкування разом із спадкоємцями іншої черги, такий спадкоємець вважається спадкоємцем тієї черги, до якої він належить відповідно до статей 1261 - 1265 ЦК.

Таким чином, згідно змісту вказаної норми закону, при вирішенні питання про зміну черговості спадкування позивач повинен довести факт опікування, матеріального забезпечення спадкодавця протягом тривалого часу та перебування спадкодавця в безпорадному стані, тобто стані, обумовленому похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли особа не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

Пунктом 6 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30 травня 2008 року роз`яснено, що безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

При цьому, суд враховує, що поняття «тривалий час» належить до оціночних категорій і саме суд повинен визначитися з його змістом, ураховуючи конкретні обставини справи та виходячи із засад розумності, добросовісності і справедливості.

У судовому засіданні встановлено, що дійсно ОСОБА_3 перебувала на стаціонарному лікуванні з приводу гіпертонічного кризу, який трапився різко з 14.01.2107 по день смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується виписним епікризом № 299. Відповідно до довідки КЗ «Павлогрдаська міська лікарня № 4» ДОР» № 960 від 15.04.2019 ОСОБА_3 ні лікуванні з 2012 по 2017 роки в закладі не перебувала. Наведене не дає підстави вважати, що спадкодавець ОСОБА_3 тривалий час хворіла, перебувала у безпорадному стані, через який потребувала опікування з боку позивача.

Також, у судовому засіданні з`ясовано, зазначено та визнано сторонами, що за життя ОСОБА_3 працювала до 2016 року, мала збереження, отримувала пенсію. Вказане дає підстав вважати, що позивач матеріально не забезпечував спадкодавця повністю, а в них був спільний бюджет.

Отже, посилання позивача на те, що він на протязі тривалого часу матеріально забезпечував спадкодавця, який перебував у безпорадному стані і який не міг самостійно забезпечити умови свого життя та потребував стороннього догляду та піклування не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні, а доводи про те, що позивач має право на спадкування разом із спадкоємцем першої черги, відповідачем по справі, є на думку суду безпідставними, тому у задоволенні позовних вимог про зміну черговості отримання права на спадкування та надання права на спадкування разом із спадкоємцем першої черги слід відмовити.

Факт віднесення позивач до четвертої черги спадкування після смерті ОСОБА_3 не потребує встановлення, так як відповідно до ст. 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Тобто після встановлення рішенням суду факту проживання позивача разом зі спадкодавцем ОСОБА_3 з 16.12.2011 року до її смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 однією сім`єю без реєстрації шлюбу, віднесення позивача до четвертої черги спадкування закріплено на законодавчому рівні ст. 1264 ЦК України, і не потребує додаткового встановлення рішенням суду.

Керуючись ст. 5,12,13, 81, 89, 258,259,263-265,268,273 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Нотаріус Першої Павлоградської державної нотаріальної контори Тимченко О.М., про встановлення факту сумісного проживання однією сім`єю, як чоловіка та жінка без реєстрації шлюбу, встановлення права на спадкування - задовольнити частково.

Встановити факт проживання однією сім`єю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , без реєстрації шлюбу в період з 16.12.2011 до ІНФОРМАЦІЯ_1.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_4 , місце проживання зареєстроване за адресою: АДРЕСА_3 .

Відповідач: ОСОБА_2 , РНОКПП: НОМЕР_5 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_4 .

Третя особа: Нотаріус Першої Павлоградської державної нотаріальної контори Тимченко О.М., місце знаходження: вул. Харківська, 114 , м. Павлоград, Дніпропетровська область .

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі в 30-денний строк, з дня його проголошення, апеляційної скарги.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга може бути подана через Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження відповідно та в порядку і строки, визначені ст. 354 ЦПК України.

Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене).

Рішення знаходиться в Єдиному державному реєстрі судових рішень за веб-адресою: http://reyestr.court.gov.ua.

Суддя А. С. Зінченко