ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Справа № 671/23/19
Провадження № 22-ц/4820/651/19
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 березня 2019 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд у складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

Костенка А.М. (суддя-доповідач), Гринчука Р.С.,Спірідонової Т.В.

секретар судового засідання Кошельник В.М.

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 671/23/19 за апеляційною скаргою Волочиської міської об'єднаної територіальної громади в особі Волочиської міської ради на рішення Волочиського районного суду Хмельницької області від 7 лютого 2019 року у складі судді Павлової А.С. по цивільній справі за заявою Волочиської міської об'єднаної територіальної громади в особі Волочиської міської ради Хмельницької області про визнання спадщини відумерлою та передачу нерухомого майна в комунальну власність, заінтересована особа - Волочиська районна державна адміністрація Хмельницької області.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, суд

в с т а н о в и в :

В січні 2019 року Волочиська міська об'єднана територіальна громада в особі Волочиської міської ради Хмельницької області звернулася до суду із заявою про визнання спадщини відумерлою. На підтримання заявлених вимог Волочиська ОТГ зазначала, що після смерті ОСОБА_4 відкрилася спадщина, яка складається із земельної частки (паю) площею 2,7 в умовних кадастрових гектарах, розташованої на території Федірківської сільської ради. Право ОСОБА_4 на зазначену земельну ділянку підтверджено сертифікатом на земельну частку (пай) серії НОМЕР_1, який був виданий на підставі розпорядження Волочиської районної державної адміністрації від 29.09.2000 р. № 440 та зареєстрований 31.10.2000 р. у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) № 403.

Також заявник вказував, що згідно списку померлих громадян та належних їм земельних ділянок для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (не витребувані земельні частки (паї) щодо яких можливе визнання спадщини відумерлою на території Ріпнянського старостинівського округу ОСОБА_4 складено заповіт від 13.08.1988 року, проте нікого із спадкоємців на земельну частку (пай), які б прийняли спадщину у встановленому законом порядку немає, тому є законні підстави для визнання спадщини відумерлою.

Рішенням Волочиського районного суду Хмельницької області від 5 вересня 2018 року в задоволенні заяви відмовлено.

Волочиська міська об'єднана територіальна громада в особі Волочиської міської ради Хмельницької області не погодилася з таким рішенням суду першої інстанції подала апеляційну скаргу, в якій посилається на незаконність необґрунтованість такого рішення суду. Зокрема апелянт зазначає, що судом порушено вимоги ч. 4 ст.2 Закону України «Про власність», відповідно до якої визначено пріоритет держави у вирішенні питання про перехід права власності без правовстановлюючих документів перед іншими формами власності з посилкою тільки на ст. 555 ЦК УРСР, проте судом проігноровані зазначені норми права. Також, судом не застосовано положення п.п. 108, 109, 118 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 18.06.1994 р. № 18/5, якими регулюється порядок вчинення нотаріальних дій при переході майна за правом спадкоємства у власність держави та допущено їх вільне тлумачення.

Апелянт вказує, що спадщина у вигляді права на земельну частку (пай) в порядку, передбаченому ст. 555 ЦК УРСР 1963 року до держави не перейшла, тому для захисту інтересів держави подана заява має бути задоволена з огляду положення абз.2 п. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України в редакції з 1 січня 2004 року, якою визначено, що Правила книги шостої ЦК України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була ніким прийнята із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом, тому це є пряме посилання на застосування судом до даних правовідносин положень ст. 1277 цього Кодексу.

Перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України апеляційний суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Так судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року в с. Ріпна Волочиського району Хмельницької області померла громадянка ОСОБА_4

Після її смерті відкрилася спадщина, яка складається, зокрема, із права на земельну частку (пай) площею 2,7 умовних кадастрових гектарів, що підтверджується сертифікатом на право на земельну частку (пай) колишнього КСП «Ріпнянське» серії НОМЕР_1

На час смерті ОСОБА_4 була зареєстрована та проживала в житловому будинку в с. Ріпна Волочиського району Хмельницької області, на день її смерті з нею ніхто не проживав і не був зареєстрований.

13 серпня 1988 року ОСОБА_4 склала заповіт, однак даний заповіт суду наданий не був. Також в ОСОБА_4 є син ОСОБА_5, місце проживання якого невідоме.

Однак спадщину після смерті ОСОБА_4 ніхто не прийняв та спадкова справа після смерті ОСОБА_4 не заводилася.

Вказані обставини судом встановлені правильно та підтверджуються наявними в матеріалах справи та дослідженими судом доказами.

Відповідно до п.п. 4, 5 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України він застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності.

Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.

Правила книги шостої Цивільного кодексу України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом.

Правила статті 1277 Цивільного кодексу України про відумерле майно застосовуються також до спадщини, від дня відкриття якої до набрання чинності цим Кодексом спливло не менше одного року.

Пунктом 5 ч. 1 ст. 555 Цивільного кодексу Української РСР 1963 року було встановлено, що спадкове майно за правом спадкоємства переходить до держави, якщо жоден із спадкоємців не прийняв спадщину.

Цивільний кодекс УРСР ст. 555 Цивільного кодексу Української РСР 1963 року не обмежував строк для отримання свідоцтва про право на спадщину за законом або заповітом, у тому числі й для держави. Тому, якщо упродовж встановленого шестимісячного строку ніхто зі спадкоємців за законом або за заповітом не прийняв спадщину, вважається, що спадщина переходить до держави.

Відповідно до ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені у цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Згідно ч. 1 ст. 1277 ЦК України у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття орган місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини, а якщо до складу спадщини входить нерухоме майно - за його місцезнаходженням, зобов'язаний подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою.

Враховуючи, що ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року і спадщина на право на земельну частку (пай) площею 2,7 га відкрилася в період дії Цивільного кодексу УРСР 1963 року, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що до правовідносин, що виникли слід застосовувати положення ЦК УРСР1963 року.

Оскільки Цивільний кодекс УРСР 1963 року не передбачав можливість набуття органами місцевого самоврядування права на спадкове майно в порядку визнання спадщин відумерлою, суд першої інстанції обґрунтовано відмовив Волочиській міській об'єднаній територіальній громаді в особі Волочиської міської ради у задоволенні заяви.

Доводи апеляційної скарги про неправильне застосування норм матеріального права, зокрема ст.ст. 1277 ЦК України, ст.ст. 555, 560 ЦК УРСР 1963 року, не врахування вимог п. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України з посилання на Інструкцію про порядок обліку, оцінки й реалізації конфіскованого, безхазяйного майна, майна, що за правом спадкоємства перейшло у власність держави, затвердженої наказом Головної державної податкової інспекції України № 20 від 8 червня 1993 року, за нормами якої документом, що підтверджує право спадкоємства держави є свідоцтво про право на спадщину, яке видається нотаріальної конторою після закінчення 6 місяців з дня відкриття спадщини, а також підставою переходу майна за правом спадкоємства у власність держави може бути і відповідне судове рішення, винесене за позовом державного фіскального органу, а також на ту обставину, що таких дій державним органом вчинене не було, в зв'язку з чим до держави не перейшло право на спадщину після смерті ОСОБА_4 у вигляді права на земельну частку (пай) площею 2,7 слід відхилити.

За нормами ч. 2 ст. 549 ст. Цивільного кодексу Української РСР 1963 року прийнята спадщина визнається належною спадкодавцеві з моменту відкриття спадщини, а згідно п. 5 ч. 1 ст. 555 Цивільного кодексу Української РСР 1963 року спадкове майно за правом спадкоємства переходить до держави, якщо жоден із спадкоємців не прийняв спадщину.

Тобто проаналізувавши норми ст. ст. 549, 555 Цивільного кодексу Української РСР 1963 року, слід дійти висновку, що якщо жоден із спадкоємців не прийняв спадщину спадкове майно за правом спадкоємства переходить до держави в силу закону з моменту відкриття спадщини та не потребує від держави вчинення дій, передбачених норами ст. 549 Цивільного кодексу Української РСР 1963 року, тобто держава з моменту відкриття спадщини набула право власності на спадкове майно.

Що стосується необхідності вчинення дій державними фіскальними органами, передбачених Інструкцію про порядок обліку, оцінки й реалізації конфіскованого, безхазяйного майна, майна, що за правом спадкоємства перейшло у власність держави, затвердженої наказом Головної державної податкової інспекції України № 20 від 8 червня 1993 року, то вказані дії направлені лише на підтвердження та оформлення права власності держави на спадкове майно, однак не вчинення таких дій ніяким чином не свідчить, що до держави не перейшло право на спадщина після смерті ОСОБА_4, оскільки спадкове майно належить державі в силу закону з моменту відкриття спадщини.

При цьому, слід звернути увагу, що ні Цивільний кодекс Української РСР 1963 року, ні Цивільний кодексу України не обмежував строк для отримання свідоцтва про право на спадщину, у тому числі й для держави, а тому органи фіскальної служби на даний час не позбавлені можливості та можуть вчинити відповідні дії щодо оформлення права власності на спірне спадкове майно за державою.

Таким чином, суд правомірно відмовив у задоволенні заяви про визнання спадщини відумерлою.

Рішення суду ґрунтується на повно і всебічно досліджених обставинах справи та ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Волочиської міської об'єднаної територіальної громади в особі Волочиської міської ради залишити без задоволення.

Рішення Волочиського районного суду Хмельницької області від 7 лютого 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 22 березня 2019 року.

Судді А.М. Костенко

Р.С. Гринчук

Т.В. Спірідонова