Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(ЗАОЧНЕ)

16 січня 2019 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді - Ярмола О. Я. ,

при секретарі - Ліщинська О. С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в місті Біла Церква, в залі суду №5 цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної шкоди спричиненої внаслідок ДТП, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернулася до суду з вказаним позовом, мотивуючи тим, що 04.03.2018 року, близько 12 год.30 хв., відповідач ОСОБА_2, керуючи автомобілем марки «DAWO LANOS» д.н.з. НОМЕР_4 на автодорозі Р-04 Київ-Фастів-Біла Церква-Звенигородка не врахував дорожньої обстановки не дотримався безпечної швидкості, втратив контроль над рухом автомобіля, що призвело до виїзду на смугу зустрічного руху, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем «RENAULT KANGOO» д.н.з. НОМЕР_5. Своїми діями відповідач ОСОБА_2 порушив вимоги п.п.2.3 «б», 12.1,13.1,13.3 ПДР України та згідно постанови Білоцерківського міськрайонного суду Київської області, був притягнутий до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП і визнаний винним. Позивач зазначає, що вона займається підприємницькою діяльністю, а саме, готує та доставляє на замовлення продукти харчування й страви, так і в день дорожньо-транспортної пригоди вона везла страви поминального обіду в с.Снітинка Фастівського району Київської області. Внаслідок зіткнення автомобілів, їжа стала непридатною для вживання, матеріальна шкода складає 4000 грн. Також, під час ДТП позивач отримала тілесні ушкодження, а саме забій грудної клітини та голови, тому вимушена була звернутися за медичною допомогою в Жашківську ЦРЛ. Для встановлення діагнозу та ступеня тілесних ушкоджень і призначення необхідного лікування позивач проходила діагностичне обстеження вартість якого 1000 грн., а також, для лікування придбала ліки. Під час вказаної ДТП належний позивачу автомобіль став непридатний для використання, що підтверджено актом автотехнічної експертизи. З місця ДТП позивач забрала належний їй автомобіль евакуатором і за його транспортування заплатила 1500 грн. Внаслідок зазначених подій позивач змушена була укласти договір оренди транспортного засобу та оплачувати оренду автомобіля для своєї діяльності по 6000 грн., за період з березня по жовтень позивач сплатила 48 000 грн. Внаслідок даної ДТП позивачу була спричинена моральна шкода, яку вона оцінила в 10 000 грн. Позивач, просила суд стягнути з відповідача ОСОБА_2 на її користь кошти в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 11 350 грн., упущену вимогу в сумі 48 000 грн. та заподіяну моральну шкоду - 10 000 грн., відшкодувати судові витрати по справі в сумі 705 грн.00 коп.

В судовому засіданні позивач підтримала позов.

В судове засідання відповідач не з'явився, про дату, час та місце проведення розгляду справи був повідомлений належним чином, причина неявки суду не відома, жодних клопотань чи заперечень, відзиву на позов не подав, та відповідно до положень ч.6 ст. 128 ЦПК України вважається, що відповідач повідомлений належно про розгляд справи.

На підставі ст.ст. 280-282 ЦПК України, суд ухвалив провести заочний розгляд даної справи, про що не заперечувала позивач.

Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення.

Судом встановлено, що 04.03.2018 року, близько 12 год.30 хв., відповідач ОСОБА_2, керуючи автомобілем марки «DAWO LANOS» д.н.з. НОМЕР_4 на автодорозі Р-04 Київ-Фастів-Біла Церква - Звенигородка не врахував дорожньої обстановки не дотримався безпечної швидкості, втратив контроль над рухом автомобіля, що призвело до виїзду на смугу зустрічного руху, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем «RENAULT KANGOO» д.н.з. НОМЕР_5.

Встановлено, що відповідно до постанови Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 06.04.2018 року (справа № 357/2980/18) ОСОБА_2, був притягнутий до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП та визнаний винним, підданий адміністративному стягненню у вигляді штрафу 340грн. (а.с.14).

Згідно ч.4ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Позивач суду пояснила, що вона займається підприємницькою діяльністю, а саме готує та доставляє на замовлення поминальні обіди, так і в день дорожньо-транспортної пригоди вона на замовлення везла страви поминального обіду в с.Снітинка Фастівського району Київської області. Внаслідок неправомірних дій відповідача та ДТТ, яке він спричинив, їжа в авто позивача стала непридатною для вживання,(каструлі перевернулися, страви розсипалися по салону авто, час доставки втрачено, що спричинило позивачу матеріальну шкоду на 4000 грн., що позивач підтвердила квитанцією та накладною №44 від 04.03.2018 року (а.с17).

Позивач в обґрунтування вимог про стягнення витрат на обстеження і лікування пояснила, що внаслідок даної ДТП отримала фізичні ушкодження та для встановлення діагнозу і ступеня тілесних ушкоджень, лікування вона проходила діагностичне обстеження вартість якого оплатила на суму 1000 грн. (200 грн.- УЗІ; 250 грн.- УЗІ черевної порожнини; 250 грн.-УЗІ серця) для лікування придбала ліки. Однак, з даного приводу позивачем не надано жодного належного і допустимого доказу своїх пояснень.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Позивач суду пояснила, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди належний їй автомобіль став непридатний для використання, з місця ДТП автомобіль був відвезений евакуатором і за його транспортування позивач сплатила 1500 грн., що підтверджено актом виконаних робіт ФОП «Роговенко» та квитанцією №256980 від 04.03.2018року. (а.с.21,22).

В обґрунтування позовної вимоги про стягнення з відповідача коштів упущеної вигоди позивач суду пояснила, що відповідно до замовлень вона має готувати та доставляти обіди по мірі поступлення замовлень. Для доставки їх до місця замовлення їй необхідно винаймати автомобіль у сторонніх людей, а тому внаслідок зазначених подій вона змушена була укласти договір оренди транспортного засобу та оплачувати оренду ТЗ в 6000 грн. на місяць, за період з березня по жовтень позивач сплатила 48 000 грн., що підтверджено договором оренди транспортного засобу та актом приймання-передачі від 06.03.2018 року. (а.с.8,9).

Також, позивач зазначила, що крім матеріальної шкоди зазнала моральних страждань, так як після ДТП в неї погіршився стан здоров'я. Часті головні болі, поганий настрій, відсутність автомобіля, проблеми в її діяльності погіршили звичний спосіб життя позивача, в день ДТП була вкрай неприємна розмова з замовниками обіду і з послідуючими замовниками.

При вирішенні вказаного спору суд виходить з наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 22 Цивільного Кодексу України передбачено, що Особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відповідно до п.1 ч.І ст.1188 ЦПК, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Відповідно до ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

А згідно ч. 1,2,5 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму ВССУ від 01.03.2013 р. за №4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. З огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (частина друга статті 1166 ЦК) відповідач звільняється від обов'язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п'ята статті 1187 ЦК, пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК). Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов'язана відшкодувати шкоду.

Таким чином, враховуючи вищезазначене, надаючи оцінку поданим доказам, суд приходить до висновку, що позивач має право вимоги до відповідача про відшкодування збитків, які складаються з витрачених коштів на евакуатор її автомобіля з місця ДТП (а.с.21), коштів на страви на суму 4000 грн. (а.с.17) та витрати в зв'язку з подальшим після ДТП орендуванням транспортного засобу для здійснення підприємницької діяльності на суму 46600 грн. (а.с.15-16).

Позовна вимога про стягнення з відповідача на користь позивача коштів в рахунок відшкодування моральної шкоди на суму 10 000,00 грн. підлягає частковому задоволенню.

У відповідності до положень ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, але відповідно до п.4 Постанови Пленуму ВС України від 31.03.1995р. за №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи _розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Згідно ч.2 ст.78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Суд вважає, що позивачем не обґрунтованим розмір суми моральної шкоди в 10 000,00 грн., а тому задовольняє позовні вимоги в цій частині частково та вважає за можливе стягнути з відповідача на корсить позивача в рахунок відшкодування моральної шкоди 2000,00 грн.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, ст.4 Закону України «Про судовий збір» підлягає стягненню з відповідача сплачений позивачем при зверненні до суду судовий збір в сумі 704 грн. 80 коп.

На підставі викладеного та керуючись ст.22,23,979,1166,1187 ЦК України, Постановою Пленуму ВССУ від 01.03.2013 р. за №4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», Постановою Пленуму ВС України від 31.03.1995р. за №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», 12, 81, 141, 259, 263-265, 268,280--282 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_3) на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 5500 грн. та кошти упущеної вигоди в сумі 46 600 грн., і в рахунок відшкодування моральної шкоди 2000 грн., судові витрати по справі в сумі 704 грн. 80 коп., всього підлягає до стягнення 54804 грн. 80 коп.(п'ятдесят чотири тисячі вісімсот чотири гривні вісімдесят копійок).

Заочне рішення може бути оскаржене позивачем до Киїського апеляційного суду протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Заочне рішення може бути скасоване Білоцерківським міськрайонним судом за письмовою заявою відповідача про перегляд заочного рішення, яку може бути подано до суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд -якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного тексту рішення.

Повний текст рішення буде виготовлено не пізніше 21.01.2019 року.

СуддяО. Я. Ярмола