Єдиний унікальний номер 233/4292/19 Номер провадження 22-ц/804/2764/19
Номер провадження 22-ц/804/2764/19
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 грудня 2019 року Донецький апеляційний суд в складі колегії:

головуючого судді: Новікової Г.В.

суддів: Гапонова А.В., Никифоряка Л.П.,

розглянувши у письмовому провадженні без виклику сторін в м. Бахмуті апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця» на рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 16 серпня 2019 року (ухваленого під головуванням судді Малінова О.С.) у цивільній справі №233/4292/19 за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення заборгованості по заробітній платі, -

В С Т А Н О В И В:

У липні 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду із вказаним позовом, в обґрунтування якого посилалась на те, що перебувала у трудових відносинах з відповідачем з 08.07.2016 року по 17.07.2017 року та обіймала посаду начальника станційного технологічного центру оброблення поїзної інформації та перевізних документів виробничого підрозділу «Станція Дебальцеве-Сортувальна» структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» публічного акціонерного товариства «Українська залізниця». З березня 2017 року роботодавець припинив виплачувати їй заробітну плату, хоча і продовжував її нараховувати. Станом на 17 липня 2017 року розмір нарахованої, але не виплаченої заробітної плати за період з 01 березня по 17 липня 2017 року становить 28239,08 грн. (за вирахуванням податків та інших обов`язкових платежів до виплати належить 22532,51 грн.), що підтверджується довідкою, виданою за місцем роботи. Первинні документи для нарахування заробітної плати знаходяться у регіональній філії «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця» у м. Лиман , куди вони були здані нею особисто в жовтні 2017 року. Просила стягнути з відповідача на її користь заборгованість по заробітній платі за вказаний період.

Рішенням Костянтинівського міськрайонного суду від 16 серпня 2019 року позовні вимоги задоволено частково: стягнуто з АТ «Українська залізниця» на користь позивача заборгованість із заробітної плати після утримання обов`язкових податків та зборів в загальному розмірі 20028,87 грн.; в задоволенні решти позовних вимог відмовлено; вирішено питання щодо судового збору.

В апеляційній скарзі АТ «Українська залізниця» просить скасувати рішення суду першої інстанції та відмовити в задоволенні позовних вимог. В обґрунтування посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального права та на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи. Зокрема відповідач вважає, що судом першої інстанції при ухвалення оскаржуваного рішення не було враховано наданий ними Науково-практичний висновок Торгово-промислової палати України від 16 січня 2018 року №126/2/21-10.2, який свідчить про відсутність вини відповідача у невиконанні своїх обов`язків, зокрема не виконання ст.47, 83, 115 і 116 КЗпП України за невиплату належних працівникові сум при звільненні.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Частиною 4 статті 19 ЦПК України передбачено, що спрощене провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Відповідно до ч.1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Відповідно до ч. 3 цієї статті розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Зважаючи на те, що дана справа є малозначною, ціна позову складає 22 532,51 грн., що менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розгляд апеляційної скарги здійснюється без повідомлення сторін.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України за наявними в ній доказами в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Частиною 1 ст. 94 КЗпП України передбачено, заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Згідно ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

Отже, законом передбачено, що при звільненні працівник одержує від підприємства, установи, організації всі суми, зокрема й заробітну плату, одержати яку він має право з урахуванням встановленого належним чином розміру заробітної плати.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 перебувала у трудових правовідносинах з виробничим підрозділом «Станція Дебальцеве-Сортувальна» структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії Донецька залізниця» публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», де з 08 липня 2016 року працювала начальником станційного технологічного центру оброблення поїзної інформації та перевізних документів.

Наказом від 10.07.2017 року № 7832/ДН-ос звільнена у зв`язку зі скороченням штату на підставі п.1 ст.40 КЗпП України, що визнається сторонами і підтверджується копією трудової книжки з відповідними записами.

Відповідно до наданої позивачкою довідки (а.с.4) за період з березня 2017 року по липень 2017 року їй була нарахована заробітна плата в розмірі 28 239,08 грн., у тому числі: березень - 5 607,66 грн., квітень - 3 750,45 грн., травень - 3 750,45 грн., червень - 2 453,12 грн., липень - 12 677,40 грн..

Сума до виплати визначена в розмірі 22 532,51 грн., у тому числі: березень - 4 459,12 грн., квітень - 2 982,29 грн., травень - 2 982,29 грн., червень - 1 950,68 грн., липень - 10 158,13 грн.

Наданими відповідачем довідкою про доходи від 29.07.2019 року та відомістю на виплату грошей за березень 2017 року підтверджена обставина виплати позивачці заробітної плати за першу половину березня 2017 р. в сумі 2503,64 грн. (а.с.24-30)

Задовольняючи частково позовні вимоги про стягнення заборгованості по заробітній платі, суд першої інстанції правильно виходив із того, що відповідач, в порушення вимог ст. 116 КЗпП України, при звільненні з позивачкою не провів остаточного розрахунку за період з березня по липень 2017 року та обґрунтовано стягнув на користь позивачки суму заборгованості.

Висновок суду підтверджується наданим позивачкою оригіналом довідки про розмір нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, згідно якої за період з березня 2017 року по липень 2017 року їй була нарахована заробітна плата в розмірі 28 239,08 грн., сума до виплати визначена в розмірі 22 532,51 грн.

За першу половину березня 2017 року ОСОБА_1 отримала заробітну плату у розмірі 2 503,64 грн., що підтверджується відомістю про виплату грошей (а.с.30)

Враховуючи доводи апеляційної скарги та відсутність спростування відповідачем наданих позивачем розрахунків суд першої інстанції дійшов правильного висновку про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 із стягненням з відповідача на користь позивачки заборгованості із заробітної плати у розмірі 20 028,872 грн..

Рішення про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості по заробітній платі відповідає встановленим у справі фактичним обставинам, вимогам матеріального і процесуального права і підстав для його скасування немає.

Щодо доводів апеляційної скарги про неможливість виконання своїх зобов`язань через настання форс-мажорних обставин, які було засвідчено Висновком торгово-промислової палати України № 126/2/21-10.2 від 16 січня 2018 року, слід зазначити наступне.

Відповідно до частини 1 статті 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Тобто, обов`язковою умовою для покладення на підприємство відповідальності за невиплату належних працівникові сум при звільненні є наявність вини підприємства.

Згідно з ст.4 КЗпП України, законодавство про працю складається з КЗпП України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього.

Частина 1 ст.9 ЦК України, кореспондується з вищевказаною статтею КЗпП України щодо застосування ЦК України до врегулювання відносин, зокрема і трудових, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавствами

Наданий до суду апеляційної інстанції Науково-правовий висновок Торгово-промислової палати України не звільняє відповідача від обов`язку виплатити працівнику заборгованість з оплати праці, а лише підтверджує відсутність вини підприємства у несвоєчасній виплаті заробітної плати.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правових висновків суду та не дають підстав для висновку про неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи та неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, що привело або могло привести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Апеляційним судом не встановлено порушення або неправильне застосування судом першої інстанції при розгляді цієї справи норм матеріального чи процесуального права та невідповідності висновків суду обставинами справи, тому підстав для задоволення апеляційної скарги і скасування судового рішення з ухваленням нового рішення немає.

З огляду на висновок про залишення апеляційної скарги без задоволення судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції, покладаються на відповідача.

Відповідно до частини 3 статі 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, ціна позову у яких не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Так як ціна позову складає 22 532,51 грн., що менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, то судове рішення не підлягає касаційному оскарженню.

Ухвалою Донецького апеляційного суду від 06 листопада 2019 року при відкритті провадження було зупинено дію оскаржуваного рішення. Оскільки апеляційне провадження закінчено,то дія рішення підлягає поновленню.

Керуючись ст. ст.368, 369, 375, 382,384 ЦПК України, апеляційний суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» залишити без задоволення.

Рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 16 серпня 2019 року залишити без змін, відновивши його дію.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 ст. 389 ЦПК України.

Судді: