Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" січня 2019 р. Дніпровський районний суд м. Києва у складі

головуючого судді Виниченко Л.М.,

при секретарях Мовлянова (Гноілек) М.В., Кравченко Н.С.,

за участі:

позивача, представників позивача - ОСОБА_1, ОСОБА_2,

представника відповідача - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу № 755/18368/16-ц за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, треті особи: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Кістанов Сергій Миколайовича, Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Галущенко Наталія Миколаївна, Головне територіальне управління юстиції у м. Києві про встановлення факту проживання однією сім'єю, визнання заповіту недійсним, зміни черговості одержання права на спадкування та визнання права на спадкове майно,-

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом про встановлення факту проживання однією сім'ю ОСОБА_4 з ОСОБА_8 не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини - ІНФОРМАЦІЯ_3 р.; визнання заповіту складеного 22.04.2004 р. від імені ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кістановим С.М., зареєстрованого в реєстрі нотаріальних дій за №754 недійсним; зміни черговості одержання права на спадкування та визнання за ОСОБА_4 права на спадкове майно, як спадкоємця першої черги за законом, яке залишилось після смерті ОСОБА_8.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що ІНФОРМАЦІЯ_3 р. померла ОСОБА_8, яка є мачухою позивача та з якою позивач проживав з 2002 року.

13.10.2016 р. ОСОБА_4 звернувся до нотаріальної контори про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_8, однак спадкова справа вже була відкрита.

21.10.2016 р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Галущенко Н.М. повідомлено ОСОБА_4 про те, що його заява долучена до спадкової справи за №127/2016 від 28.07.2016 р., однак додатково повідомлено, що ОСОБА_8 склала заповіт на користь ОСОБА_5, який прийняв спадщину за заповітом.

Позивач вважає, що заповіт ОСОБА_8, який був складений на користь ОСОБА_5 повинен бути скасований. Також вважає за необхідне встановити факт проживання однією сім'єю протягом більше як п'ять років станом на день смерті ОСОБА_8 та змінити черговість отримання права на спадкування

Позивач посилається на те, що з 2001 року ОСОБА_5 в Україні не проживає та не надавав жодної допомоги своїй матері ОСОБА_8

26.01.2001 р. ОСОБА_9 та ОСОБА_8 написали нотаріально завірену заяву про те, що вони не заперечують проти виїзду ОСОБА_5 на постійне місце проживання за кордон, а саме Ізраїль.

Під час подружнього життя ОСОБА_9 та ОСОБА_8 остання постійно хворіла та потребувала стороннього догляду і фактично перебувала у безпорадному стані. Після смерті ОСОБА_9, догляд та турботу за ОСОБА_8 почав здійснювати пасинок ОСОБА_4, залишився проживати з ОСОБА_8 однією сім'єю та фактично взяв опіку над ОСОБА_8, яку вважав своєю матір'ю.

Відповідно до медичної карточки ОСОБА_8 з 1980 року постійно перебувала на обліку у лікаря невролога, страждала на головну біль та інші захворюваннями, неодноразово проходила обстеження та лікування у неврологічних відділеннях Київської міської клінічної лікарні №9, Київської міської клінічної лікарні №12, Київської міської клінічної лікарні №14 та в Міському спеціалізованому психоневрологічному об'єднанні.

ОСОБА_4 допомагав ОСОБА_9 та ОСОБА_8 у побуті, підтримував їх морально та матеріально, забезпечував ліками та харчами, допомагав проходити медичні обстеження. Коли ОСОБА_8 перебувала на стаціонарному лікуванні, він неодноразово відвідував її, забезпечував необхідними речами, здійснював догляд за квартирою, сплачував комунальні послуги та вирішував інші необхідні питання.

Після смерті ОСОБА_8 він разом з подругою матері ОСОБА_10 займався її похованням.

На поховання ОСОБА_8 ОСОБА_5 не приїжджав, крім того, він не допомагав матері ні матеріально, ні морально, не цікався її здоров'ям та не намагався підтримувати її як син.

Позивач вважає необхідно змінити черговість одержання права на спадкування та визнати за ним право на спадкове майно, як спадкоємця першої перги за і законом, яке залишилось після смерті ОСОБА_8, оскільки саме він понад п'ять років на момент відкриття спадщини проживав з ОСОБА_8, піклувався про неї, а остання в силу похилого віку та тяжких неврологічних розладів потребувала стороннього догляду через свою хворобу, матеріально її забезпечував та надавав їй іншу матеріальну і моральну допомогу.

Крім того, зазначає, що враховуючи стан здоров'я в якому перебувала ОСОБА_8 під час складання заповіту від 22.04.2004 р. спірний правочин слід визнати недійним.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 16.12.2016 р. відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_4 та призначено справу до розгляду в судовому засіданні на 17 січня 2017 року (т.1, а.с. 51).

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 26.12.2016 р. повернуто заяву представника позивача ОСОБА_4 ОСОБА_12 про забезпечення позову без розгляду (т.1, а.с. 65, 66).

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 06.01.2017 р. заяву позивача ОСОБА_4 задоволено, накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 (т.1, а.с. 75, 76).

Ухвалами Дніпровського районного суду м. Києва від 17.01.2017 р. задоволено клопотання позивача ОСОБА_4 про витребування доказів (т.1, а.с.98-99, 100-101, 103-104, 105-106).

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 17.02.2017 р. задоволено клопотання представника відповідача ОСОБА_5 ОСОБА_29 про витребування доказів (т. 1, а.с. 234-235, 236-237).

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 23.03.2017 р. задоволено клопотання представника позивача ОСОБА_4 ОСОБА_15 про витребування доказів (т.2, а.с.15-16, 17-18).

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 26.07.2017 р. задоволено клопотання представника відповідача ОСОБА_5 ОСОБА_29 про витребування доказів (т.1, 66-67, 68-69).

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 13.12.2017 р. призначено по справі посмертну судово-психіатричну експертизу, проведення якої доручено експертам Київського міського центру судово-психіатричної експертизи (т.2, а.с. 125-127, 128-130).

До Дніпровського районного суду м. Києва від Київського міського центру судово-психіатричної експертизи повернулася вищевказана справа з висновком експертів № СПЕ № 327 від 14.05.2018 року (т. 2, а.с. 164-172).

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 16.01.2019 р. відмовлено у задоволенні клопотання представника позивача ОСОБА_4 ОСОБА_2 про призначення повторної судово-психіатричної експертизи.

В судовому засіданні позивач та представники позивача ОСОБА_1, ОСОБА_2 підтримали позовні вимоги в повному обсязі з підстав викладених в позовній заяві. Позивач додатково пояснив, що ОСОБА_8 була йому з дитинства другою матір'ю. Після смерті у 2002 році його батька він опікувався над ОСОБА_18, багато їй допомагав, купував та приносив продукти, прибирав. ОСОБА_19 хворіла, була під наглядом лікарів, приймала багато ліків; була активна жінка, проте у неї були перепади настрою. З 1991 року він одружений, зареєстрований зі своєю дружиною та дитиною на АДРЕСА_8, проте здебільшого жив на АДРЕСА_4. Працівники єврейської організації Хесед до ОСОБА_19 приходили коли він був на роботі. Останній місяць життя ОСОБА_8 на вулицю не виходила, по квартирі пересувалась із паличкою, обслуговувала себе з великим зусиллям. Пару років ОСОБА_8 казала, що заповіт не писала, потім повідомила, що заповіт склала на ОСОБА_5, була у ОСОБА_19 непослідовність.

Представник відповідача ОСОБА_3 в судовому засіданні заперечував проти позовних вимог та просив відмовити у задоволені позову у зв'язку з безпідставністю. Пояснив, що відповідач в травні 2001 року виїхав на постійне місце проживання до Ізраїлю, в Україну не приїжджав. На поховання матері ОСОБА_8 прислав 500 дол. США. Після смерті батька відповідач з матір'ю спілкувався, висилав їй перекази по 50-100 дол. США. У 2006 році відповідач отримав травму та став інвалідом, був лежачий, не міг ходити, через це не зміг приїхати на поховання матері. Почав відповідач потроху ходити у 2014 році, до цього постійно проходив лікування та реабілітацію. Мати відповідача проживала одна, позивач її лише відвідував, а жив з дружиною на АДРЕСА_8. ОСОБА_8 була комунікабельна, спілкувалась з сусідами, друзями, все розуміла та усвідомлювала до дня її смерті, обговорювала всі події, телепередачі, на медичному обліку ніде не стояла, до лікарів зверталась через вікові зміни, а не через психічний стан, наркотичних та сильнодіючих препаратів не вживала. Постійно щотижня ОСОБА_19 спілкувалась з дружиною відповідача, вона була при здоровому глузді. Про заповіт ОСОБА_8 повідомила дружині ОСОБА_13. Від відповідача ОСОБА_19 постійно отримувала поштові перекази, які посилала його дружина, отримувала пенсію, соціальну допомогу, кошти витрачала самостійно на ремонт, комунальні платежі, в побуті допомагали працівники єврейського центру Хесед. В безпорадному стані ОСОБА_8 не була, до останнього дня життя сама себе обслуговувала, сторонньої допомоги не потребувала. Про смерть матері відповідач дізнався від сусідів коли та не відповідала на дзвінки.

Третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Кістанов С.М. в судове засідання не з'явився, до суду подав заяву про розгляд справи за його відсутності та надав письмові пояснення, в яких зазначив, що ОСОБА_8 та її чоловік ОСОБА_9 неодноразово звертався до нього за посвідченням рідних документів. 22.04.2014 року ОСОБА_8 звернулась з проханням посвідчити заповіт від її імені на ім'я її сина ОСОБА_5 та скасувати раніше складений від її імені заповіт, посвідчений Десятою нотаріальною конторою м. Києва 01.08.2002 р. При наявності всіх необхідних документів для посвідчення заповіту, після роз'яснення вимог чинного законодавства, переконавшись, що заповідач перебуває при здоровому глузді та ясній пам'яті, розуміє значення своїх дій, нотаріусом був посвідчений заповіт від імені ОСОБА_8 на ім'я ОСОБА_5. Під час оформлення та підписання заповіту ОСОБА_8 знаходилась в фізіологічно нормальному стані, розуміла поставлені питання та адекватно на них відповідала, особисто прочитала в голос та власноручно підписала заповіт (т.1, а.с. 88, 88 зв.).

Третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Галущенко Н.М. в судове засідання не з'явилась, свого представника не направила, подала до суду лист в якому просила розглянути справу за її відсутності, у вирішенні питання покладається на розсуд суду згідно чинного законодавства, направила копію спадкової справи №127/2016 щодо майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 р. ОСОБА_8.

Представник третьої особи Головного територіального управління юстиції у м. Києві в судове засідання не з'явився, на адресу суду направив письмові пояснення, в яких зазначив, що зважаючи на те, що дії посадових осіб Головного територіального управління юстиції у м. Києві та його підпорядкованих органів позивачем не оскаржуються, розгляд даної справи залишив на розсуду суду, просив розглянути справу за відсутності представника за наявними документами та доказами, враховуючи фактичні обставини справи та ухвалити рішення відповідно до діючого законодавства (т.2, а.с. 135-136).

Суд, вислухавши пояснення позивача, представників позивача ОСОБА_1 та ОСОБА_2, представника відповідача ОСОБА_3, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи та зібрані по справі докази, приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що 19 серпня 1977 року між ОСОБА_9 та ОСОБА_8 укладено шлюб (т.1, а.с. 9).

Позивач ОСОБА_4 є сином ОСОБА_9 (т. 1, а.с. 13).

Як зазначено в свідоцтві про народження відповідача ОСОБА_5, його батьками є ОСОБА_9 та ОСОБА_8 (т.1, а.с. 146).

ІНФОРМАЦІЯ_4 року помер ОСОБА_9, що підтверджується відповідним свідоцтвом (т.1, а.с. 11).

ІНФОРМАЦІЯ_3 року померла ОСОБА_8, що підтверджується відповідним свідоцтвом (т.1, а.с. 8).

З копії спадкової справи № 127/2016 щодо майна померлої ОСОБА_8 (т.1, а.с.138-169) встановлено, що 28.07.2016 року до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини звернувся ОСОБА_5 (т.1, а.с. 140) та 05.10.2016 року - ОСОБА_4 (т. 1, а.с.163).

Звертаючись до суду з позовною вимогою про встановлення факту проживання однією сім'єю ОСОБА_4 та ОСОБА_8 не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини позивач посилається на те, що встановлення такого факту необхідно для отримання спадщини, оскільки визнання факту проживання однією сім'єю не менше п'яти років до дня відкриття спадщини призводить до визнання позивача спадкоємцем четвертої черги відповідно до ст. 1264 ЦК України.

На підтвердження даної вимоги вказує, що він проживав з ОСОБА_8, доглядав та піклувався за нею як за матір'ю, постійно допомагав у побуті, підтримував морально та матеріально, здійснював догляд за квартирою, сплачував комунальні послуги.

Згідно з довідкою № 2231 від 02.11.2016 р. вбачається, що ОСОБА_8 була зареєстрована одна місцем проживання з 12.06.1997 року по 05.09.2016 року в АДРЕСА_1 (т.1, а.с. 167 зворот), що також підтверджується довідкою Комунального концерну «Центру комунального сервісу» від 02.11.2016р. (т.1 а.с. 168).

Згідно з довідкою № 705 виданою Комунальним концерном «Центр комунального сервісу» від 14.08.2017 р. № 705, ОСОБА_4 зареєстрований з 24.02.2004 року за адресою: АДРЕСА_8 разом з дружиною та дочкою (т. 2, а.с. 84).

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_10 засвідчила, що з 1969 р. знає сім'ю ОСОБА_8, разом з нею навчалась, стали подругами, часто зустрічались. У 2001 р. ОСОБА_5 поїхав в Ізраїль, звідти дзвонив своїй матері, за весь час вислав лише 300 дол. США. Після дзвінків сина ОСОБА_19 нервувала, приймала заспокійливі. ОСОБА_5 хотів, щоб мати виїхала в Ізраїль, а квартиру на АДРЕСА_4 продати. З 1983 року у ОСОБА_8 була інвалідність, потім хвороба Паркінсона, з того часу почалися психічні розлади, неадекватні фантазії; у лютому 2016 р. лежала в лікарні. Після смерті батька позивача у 2002 року, позивач купував ОСОБА_8 ліки, продукти, матеріально допомагав, оплачував комунальні платежі. Позивач жив на два будинки: і у ОСОБА_8, і в своїй сім'ї. Відповідач матір не доглядав та не допомагав. ОСОБА_19 зверталась до лікарів, до невропатолога, вигадувала речі, часом чогось боялась, була манія переслідування. ОСОБА_8 казала, що приходили з Хеседу і просили переписати квартиру. Останні вісім років позивач весь час допомагав ОСОБА_20, опікувався за нею, постійно був поруч з нею. З Хеседу ОСОБА_8 прали білизну, приносили продукти, варили обіди. У ОСОБА_8 був гострий розум, вона читала газети, дивилась телевізор, спілкувалась. Працівники Хеседа доглядали за ОСОБА_18, бо не знали, що у неї є сини, думали, що вона одинока. Перший заповіт ОСОБА_8 склала на невістку (жінку померлого брата). Коли відповідач дізнався про заповіт, то почав тероризувати матір, тоді остання склала заповіт на ОСОБА_5.

Свідок ОСОБА_21 засвідчила, що живе в АДРЕСА_2. Після смерті чоловіка ОСОБА_19 доволі часто бачила, що до ОСОБА_8 приходив позивач з пакетами, який гуляв з собакою. Відповідача вона бачила лише один раз. ОСОБА_19 боялась ОСОБА_5, коли той телефонував, то нервувала. Коли ОСОБА_8 хворіла, то собаку вигулювала вона. За три місяці до смерті ОСОБА_19 не могла вже водити свою собаку. Останній час ОСОБА_8 була дивна, фантазувала, казала їй під поріг хтось насипає отруту, боялась, щоб її собаку на вулицю не вигнали. В квартиру ОСОБА_19 вона не заходила. До останнього року ОСОБА_8 гуляла з собакою, любила ходити на вулицю, по магазинам, отримувала пенсію, старалась робити все сама. З квартири ОСОБА_8 не виходила лише за один місяць до її смерті. Позивача вона бачила майже щодня, але чи він жив у ОСОБА_19 їй не відомо. Один-два рази на тиждень до ОСОБА_8 приходила якась жінка, пізніше вона дізналась, що то працівник Хеседу.

Свідок ОСОБА_22 засвідчила, що вона сусідка, живе в першому під'їзді будинку АДРЕСА_4. До квартири ОСОБА_19 вона не заходила, спілкувались вони по телефону. Позивача бачила коли той вигулював собаку десь раз на місяць. Інколи в день із собакою гуляла ОСОБА_19. Остання любила спілкуватись, могла фантазувати, знала про справи ЖЕКу. Неадекватність ОСОБА_8 вона побачила коли та говорила, що у неї вкрали гроші коли у квартирі був слюсар; перед смертю казала, що була ОСОБА_30, яка у неї вкрала 500 грн. коли вона лежала у лікарні; говорила, що з Хесед принесли підписати документи на квартиру, але вона не підписала; ще весь час боялась, що її травлять, говорила, що хтось приніс продукти і їй погано. Про позивача ОСОБА_8 нічого не розповідала, говорила, що їй дзвонив син з Ізраїля, тоді була налякана. Останні два місяці перед смертю вона ОСОБА_8 не бачила, до цього ОСОБА_19 вигулювала собаку.

Свідок ОСОБА_24 засвідчила, що ОСОБА_8 знає з 1998 року, яка є матір'ю її товариша ОСОБА_5. До ОСОБА_8 вона приходила в гості у 2003-2004 роках, постійно спілкувались по телефону. Стан здоров'я у ОСОБА_8 був нормальний, ніяких відхилень не було. Після смерті чоловіка ОСОБА_8 жила сама, вона раз на два місяці приходила до ОСОБА_19 в гості, приносила продукти, інших членів сім'ї не бачила, лише знає зі слів ОСОБА_8, що до неї приходили соціальні співробітники, приносили їсти, чоловічого одягу і речей в квартирі не було. У ОСОБА_5 в Ізраїлі вона була у 2014 році. Відповідач висилав гроші матері, спілкувався з останньою по телефону, переживав за матір. ОСОБА_19 в Ізраїль їхати не хотіла, бо була вже у віці.

Свідок ОСОБА_25 засвідчив, що знає ОСОБА_5 з 2001 року, з ним разом в Ізраїлі працював та проживав. Коли він виїздив з Ізраїлю ОСОБА_5 передавав йому гроші і подарунки, щоб завіз його матері. Передачу від відповідача він завіз ОСОБА_8 у 2002 році, з того часу підтримував зв'язки з ОСОБА_18, заїжджав до неї у гості, привозив продукти, телефонував. ОСОБА_8 говорила, що на ОСОБА_5 склала заповіт, до неї двічі на тиждень приходять працівники соцслужби, носять їсти, перуть, допомагають; пояснювала, що замінила вікна, хоче зробити ремонт. Під час спілкування у 2004-2005 роках ОСОБА_19 почувала себе добре, спілкувалась вільно, сама відкривала двері, неадекватних дій у її поведінці не спостерігалось, сама себе обслуговувала. ОСОБА_8 говорила, що сантехнік вкрав у неї гроші, які лежали у тумбочці, тому вона телефонувала дільничному.

Згідно ч. ч. 2, 4 ст. 3 Сімейного кодексу України, сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Сім'я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Статтею 1264 ЦК України визначено, що у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини.

Відповідно до п. 21 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30.05.2008 року, при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК України про те, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки.

Таким чином, при з'ясуванні наявності чи відсутності підстав вважати, що ОСОБА_4 та ОСОБА_8 проживали однією сім'єю, підлягають встановленню в сукупності такі факти, як спільне проживання, спільний побут, наявність взаємних прав та обов'язків.

За правилами ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

В силу вимог ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

На підтвердження заявлених вимог позивачем надано копії чеків по оплаті комунальних послуг, проте з їх змісту жодним чином не вбачається ким саме здійснювались зазначені платежі.

Також в судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_8 отримувала грошові перекази від ОСОБА_5, постійно підтримувала зв'язок з ним та його дружиною, що спростовують посилання позивача, що відповідач матір'ю не цікавився.

Серед іншого, ОСОБА_8 отримувала допомогу від Міжнародного благодійного фонду «Єврейський Хесед «Бней Азріель», яка включала в себе догляд вдома, купівлю та доставку продуктів харчування, медикаментів, одягу, здійснення генерального прибирання, прання білизни і одягу та інше (т.2, а.с. 7-8).

З огляду на покази свідків та дослідженні письмові докази під час судового розгляду, суд приходить до висновку, про їх суперечність та недостатність на підтвердження та доведення обґрунтованості заявлених позовних вимог в частині проживання ОСОБА_4 та ОСОБА_8 однією сім'єю не менше п'ять років.

Статтею 1259 ЦК України визначено, що фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Як зазначається в п. 5.2 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування" від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13, судовий порядок зміни черговості застосовується на підставі задоволення позову спадкоємця наступних черг до спадкоємців тієї черги, які безпосередньо закликаються до спадкування. Право на пред'явлення позову про зміну черговості спадкування мають лише спадкоємці за законом.

Підставами для задоволення такого позову є сукупність наступних юридичних фактів, встановлених у судовому порядку: 1) здійснення опіки над спадкодавцем, тобто надання йому нематеріальних послуг (спілкування, поради та консультації, поздоровлення зі святами); 2) матеріальне забезпечення спадкодавця; 3) надання будь-якої іншої допомоги спадкодавцеві, тобто такої допомоги, яка має матеріалізоване вираження, - прибирання приміщення, приготування їжі, ремонт квартири; 4) тривалий час здійснення дій, визначених у пунктах 1 - 3; 5) безпорадний стан спадкодавця, тобто такий стан, під час якого особа неспроможна самостійно забезпечувати свої потреби, викликаний похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом. Для задоволення позову необхідна наявність всіх п'яти вищезазначених обставин.

В зазначеній категорії справ підлягає встановленню судом також факт належності сторін до спадкоємців за законом різних черг.

Слід зазначити, що зміна черговості спадкування лише надає право спадкоємцю наступної черги на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, а не визнає його спадкоємцем цієї черги. Отримавши право на спадкування разом із спадкоємцями іншої черги, такий спадкоємець вважається спадкоємцем тієї черги, до якої він належить відповідно до статей 1261 - 1265 ЦК України.

Пунктом 6 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про спадкування" від 30 травня 2008 року № 7 роз'яснено, що під безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування. Доказами безпорадності спадкодавця можуть бути документи, що підтверджують тяжкість стану здоров'я: виписки з історії хвороби, амбулаторні картки, висновки медичних закладів, документи про інвалідність тощо. Отже, безпорадність особи пов'язана саме зі станом її здоров'я.

Суд критично відноситься до тверджень позивача щодо перебування ОСОБА_8 в безпорадному стані та матеріального забезпечення позивачем спадкодавця, оскільки належних, допустимих та достовірних доказів на підтвердження даних обставин суду не надано.

Враховуючи, що позивачем не доведено належними, допустимими та достатніми доказами факт його проживання однією сім'єю із померлою, тому вимоги щодо зміни черговості одержання права на спадкування та визнання за ОСОБА_4 права на спадкове майно, як спадкоємця першої черги за законом, що залишилось після смерті ОСОБА_8 задоволенню також не підлягають, оскільки вони є похідними від виникнення у позивача права на спадкування після померлої, як спадкоємця четвертої черги за ст. 1264 ЦК України. Крім того, у даному випадку відповідач є спадкоємцем за заповітом, а не спадкоємцем першої черги за законом.

Щодо вимоги позивача про визнання заповіту складеного 22.04.2004 р. від імені ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, що посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кістановим С.М., зареєстрований в реєстрі нотаріальних дій за №754 недійсним, суд зазначає наступне.

Відповідно до загальних положень про спадкування, викладених у статтях 1220, 1222, 1270 ЦК України, право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, початком перебігу якого є час її відкриття.

За правилами частини першої статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Відповідно до статей 1233, 1234 ЦК України - заповіт є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. Вчинення заповіту через представника не допускається.

Відповідно до статей 1235, 1236 ЦК України заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб. Заповідач має право охопити заповітом права та обов'язки, які йому належать на момент складання заповіту, а також ті права та обов'язки, які можуть йому належати у майбутньому. Заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або його частини.

Як встановлено в судовому засіданні, за життя 22.04.2014 року ОСОБА_8 склала заповіт, посвідчений приватним нотаріусом КМНО Кістановим С.М., зареєстрований в реєстрі за № 754 (т. 1, а.с. 158).

Як убачається із заповіту, ОСОБА_8 на випадок своєї смерті заповіла все своє майно, де б воно не було та з чого б воно не складалось і взагалі все те, що буде належати їй на день смерті і на що вона за законом матиме право, заповідає своєму сину ОСОБА_5. Раніше складений від її імені заповіт, посвідчений державним нотаріусом Десятої нотаріальної контори м. Києва ОСОБА_26 від 01.08.2002 року за реєстровим №1н-3534, цим заповітом скасувала.

Позивач посилається як на підставу своїх позовних вимог на ст. ст. 203, 215, 1257 ЦК України.

Відповідно до статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - п'ятою, та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин).

Відповідно до статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин. Повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленої законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Заповіт як односторонній правочин підпорядковується загальним правилам ЦК щодо недійсності правочинів. Недійсними є заповіти в яких волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі, складені особою, яка не мала на це права (особа не має необхідного обсягу цивільної дієздатності для складання заповіту); складені з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення. Заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним (ст. 1257 ЦК). Тому у визнанні такого заповіту недійсним у судовому порядку необхідності немає (ч. 2 ст. 215 ЦК).

Позивач вважає, що спірний заповіт підлягає визнанню недійсним, оскільки ОСОБА_8 не завжди контролювала себе та не усвідомлювала наслідків своїх дій, перебувала в постійному стресі через головну біль, а після смерті чоловіка взагалі стала такою, що потребувала стороннього догляду, оскільки в силу похилого віку та захворювань перебувала в безпорадному стані.

Відповідно до висновку судово-психіатричного експерта № 327 від 14.05.2018 р. вбачається, що ОСОБА_8 у період укладання заповіту - 22.04.2004 р. виявляла ознаки психічного розладу - органічного ураження головного мозку нейроінфекційного ґенезу з церебрастенічним синдромом (згідно з МКХ-10, шифр F06.6). Визначити на частину питання №1 - «Чи страждала ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2, на момент вчинення спірного заповіту від 22.04.2004р. неврологічними захворюваннями» не є можливим, тому що визначення неврологічного стану знаходиться поза межами компетенції лікарів судово-психіатричних експертів. За своїм психічним станом у період укладання і підписання заповіту - 22.04.2004р. на ім'я ОСОБА_5, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_27, зареєстрованого в реєстрі за №754, ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2, усвідомлювала значення своїх дій та могла керувати ними (т.2, а.с.164-172).

В судовому засіданні експерт ОСОБА_28 пояснив, що узагальнені дані динаміки стану за медичними документами та показами свідків про наявні психічні розлади, ступінь яких є незначний, не позбавляли заданості ОСОБА_8 усвідомлювати значення своїх дій та не обмежували її дієздатності під час підписання заповіту. Експерт підтвердив складений експертами висновок, повідомив, що безстрокова інвалідність МСЕК ОСОБА_8 встановлена не психіатрична, а неврологічна, при цьому документів для проведення експертного дослідження та складання висновку вистачало.

Оцінюючи всі зібрані у справі докази, з урахуванням принципу диспозитивності цивільного процесу, змісту позовних вимог, а також предмету доказування, суд вважає, що позовні вимоги в частині визнання заповіту недійсним також задоволенню не підлягають, оскільки на момент посвідчення спірного заповіту заповідач ОСОБА_8 усвідомлювала значення своїх дій та могла керувати ними, що унеможливлює визнання цього заповіту недійсним з тих підстав, що заявлені у справі.

Отже, за викладених вище обставин суд приходить до висновку, що позовні вимоги не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, у зв'язку з чим не підлягають задоволенню.

В порядку ст. 141 ЦПК України, враховуючи, що в межах даного спору судом ухвалено рішення про відмову в задоволенні позову в повному обсязі, судові витрати покладаються на позивача.

Згідно положень п. 9 ст.158 ЦПК України, у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволені позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову.

Керуючись ст. ст. 202, 203, 215, 1216, 1217, 1218, 1258, 1259, 1261, 1264, 1233, 1234 ЦК України, постановою Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про спадкування" від 30.05.2008 року № 7, ст. ст. 4, 12, 76, 81, 89, 133, 141, 158, 223, 259, 265, 268, 273, 289, 354, 355 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

У задоволені позову ОСОБА_4 до ОСОБА_5, треті особи: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Кістанов Сергій Миколайовича, Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Галущенко Наталія Миколаївна, Головне територіальне управління юстиції у м. Києві про встановлення факту проживання однією сім'єю, визнання заповіту недійсним, зміни черговості одержання права на спадкування та визнання права на спадкове майно відмовити повністю.

Скасувати заходи забезпечення позову вжиті ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 06 січня 2017 року та зняти арешт з квартири АДРЕСА_3.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

Позивач - ОСОБА_4, місце проживання: АДРЕСА_4, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1.

Відповідач - ОСОБА_5, місце проживання: АДРЕСА_5, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2.

Третя особа - Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Кістанов Сергій Миколайовича, місце знаходження: АДРЕСА_6

Третя особа - Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Галущенко Наталія Миколаївна, місце знаходження: АДРЕСА_7

Третя особа - Головне територіальне управління юстиції у місті Києві, місце знаходження: 01001, м. Київ, пров. Музейний, 2-Д, ідентифікаційний код в .

Повне судове рішення складено 28 січня 2019 року.

Суддя Л.М.Виниченко