Ухвала

Іменем України

22 січня 2019 року

м. Київ

справа № 761/33059/15-ц

провадження № 61-1220ск19

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Курило В. П. (суддя-доповідач), Коротуна В. М.,

Червинської М. Є.

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_4 на ухвалу Київського апеляційного суду від 10 грудня 2018 року в справі за заявою ОСОБА_4, заінтересовані особи: слідче управління Головного Управління Міністерства внутрішніх справ України в Київській області, начальник відділу розслідування загально кримінальних злочинів слідчого управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Київській області Кириченко О. В., Головне Управління Міністерства внутрішніх справ України в Київській області, Головне Управління Національної поліції у Київській області, Васильківський відділ поліції Головного Управління Національної поліції в Київській області про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями,

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 26 вересня

2016 року заяву ОСОБА_4 про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями задоволено частково.

Скасовано постанову від 31 жовтня 2012 року, винесену начальником відділу розслідування загально кримінальних злочинів СУ ГУ МВС України в Київській області Кириченка О. В. про відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання та досудового слідства.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з зазначеною ухвалою суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог, ОСОБА_4 оскаржила її в апеляційному порядку.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 10 грудня 2018 року у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_4 відмовлено, з підстав, передбачених пунктом 4 частини першої

статті 358 ЦПК України.

09 січня 2019 року ОСОБА_4 звернулася до Верховного Суду із касаційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Київського апеляційного суду від 10 грудня 2018 року та передати справу до апеляційного суду для продовження розгляду, мотивуючи свої вимоги порушенням судом норм процесуального права.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 заявлено клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження ухвали Київського апеляційного суду від

10 грудня 2018 року, яке обґрунтовано тим, що копію оскаржуваної ухвали апеляційного суду отримано заявником 15 грудня 2018 року.

Перевіривши доводи вказаного клопотання, суд приходить до висновку, що відсутні підстави для його розгляду, оскільки заявник не пропустив строк на касаційне оскарження оскаржуваного судового рішення.

Касаційна скарга мотивована тим, що судом апеляційної інстанції не враховано та не перевірено доводів клопотань ОСОБА_4 щодо підстав поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали Шевченківського районного суду міста Києва від 26 вересня 2016 року, оскільки такою підставою є ненадіслання ОСОБА_4 судом першої інстанції до 15 грудня 2018 року копії повного тексту оскаржуваної ухвали.

У відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частини другої статті 389 ЦПК України підставами для касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відмовляючи у відкритті апеляційного провадження, суд апеляційної інстанції виходив з того, що ОСОБА_4 пропустила строк на апеляційне оскарження ухвали Шевченківського районного суду міста Києва від

26 вересня 2016 року, а зазначені заявником причини пропуску цього строку не є поважними.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що 28 листопада 2016 року представником ОСОБА_4 - ОСОБА_6 на підставі довіреності від 10 вересня 2012 року отримано під розписку копію оскаржуваної ухвали суду першої інстанції. Відповідно до довіреності від 10 вересня 2012 року ОСОБА_4 уповноважила ОСОБА_6 представляти її інтереси в установах, організаціях, підприємствах всіх форм власності, підпорядкування та організаційно-правових форм, в усіх державних органах, у тому числі в органах Міністерства внутрішніх справ України, Державної виконавчої служби, в установах суду, зокрема в іноземних та міжнародних судових інстанціях, у повному обсязі прав, що надані законодавством України позивачу, відповідачу, третій особі, заявнику, скаржнику, заінтересованій особі, потерпілому, для чого повіреному надано зокрема, але не обмежуючись, ряд певних, зазначених у цій довіреності, прав (повноважень). У зазначеній довіреності наявні повноваження одержувати рішення, ухвали, постанови суду. Довіреність була чинною до 09 вересня 2017 року, а ОСОБА_6 отримано оскаржуване судове рішення 28 листопада

2016 року.Доказів анулювання вищевказаної довіреності ОСОБА_4 суду апеляційної інстанції не надано.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що копію оскаржуваної ухвали суду першої інстанції отримано представником ОСОБА_4 - ОСОБА_6 на законних підставах, а зазначені заявником причини пропуску строку на апеляційне оскарження не є поважними.

Європейський суд з прав людини зауважив, що норми, які регулюють строки подачі скарг, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності. Зацікавлені особи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані ((PERETYAKA AND SHEREMETYEV v. UKRAINE, № 17160/06 та N 35548/06, § 34, від 21 грудня

2010 року).

Спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду, як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).

Згідно з положеннями пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України суд в порядку, передбаченому частинами четвертою, п'ятою цієї статті, відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою.

Із касаційної скарги вбачається, що вона є необґрунтованою, правильне застосовування норм процесуального права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, а наведені в касаційній скарзі доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності судового рішення.

Керуючись статтями 260, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_4 на ухвалу Київського апеляційного суду від

10 грудня 2018 року в справі за заявою ОСОБА_4, заінтересовані особи: слідче управління Головного Управління Міністерства внутрішніх справ України в Київській області, начальник відділу розслідування загально кримінальних злочинів слідчого управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Київській області Кириченко О. В., Головне Управління Міністерства внутрішніх справ України в Київській області, Головне Управління Національної поліції у Київській області, Васильківський відділ поліції Головного Управління Національної поліції в Київській області про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В. П. Курило

В. М. Коротун

М. Є. Червинська