Номер провадження: 22-ц/813/7145/19
Номер справи місцевого суду: 520/1711/18
Головуючий у першій інстанції Калініченко Л. В.
Доповідач Сегеда С. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.12.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого Сегеди С.М.,

суддів: Комлевої О.С.,

Цюри Т.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м. Одеси від 20 червня 2019 року у цивільній справі за позовною заявою Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

встановив:

13 лютого 2018 року ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернулося з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором №б/н від 07 вересня 2011 року, станом на 31.12.2017 року, у розмірі 55 962,64 грн., та витрат по сплаті судового збору.

В обґрунтування своїх позовних вимог, позивач посилався на те, що 07 вересня 2011 року відповідач ОСОБА_1 звернувся до ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» із анкетою-заявою про приєднання до умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, яка разом з пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами обслуговування кредитних карт, складає між ним та ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» договір про надання банківських послуг, відповідно до якого, банк надав позичальнику кредит на платіжну картку, зі встановленим кредитним лімітом в сумі 2000 грн., зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

У порушення умов договору відповідач зобов`язання за вказаним договором не виконав належним чином, заборгованість не погасив. У зв`язку з зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором відповідач має заборгованість, яку в добровільному порядку сплачувати не бажає, у зв`язку з чим Банк звернувся до суду та просив стягнути суму заборгованості з відповідача.

18 квітня 2018 року представник відповідача надав до суду відзив на позовну заяву, в якому просив суд відмовити у задоволенні позову, посилаючись на його необґрунтованість, оскільки він не укладав кредитного договору від 07 вересня 2011 року (без номера). Надана позивачем на підтвердження позовних вимог анкета-заява, підписана ним 07 вересня 2011 року, не є належним та допустимим доказом на підтвердження укладення між сторонами кредитного договору, так як при її заповненні в розділі «Виявляю бажання оформити на своє ім`я» він зазначив «платіжна картка». При цьому він не заперечував, що на виконання його заяви, було вручено картку «Універсальна», проте з Умовами та Правилами і Тарифами під час видачі такої картки банк його не ознайомив. Також, відповідач одночасно заявив заяву про застосування строків позовної давності.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 20 червня 2019 року позовні вимоги АТ КБ «ПРИВАТБАНК» було задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь позивача заборгованість за кредитним договором №б/н від 07 вересня 2011 року, станом на 31 грудня 2017 року, у розмірі 52821,56 грн., яка складається з: заборгованості за кредитом - 2 470 грн.; заборгованості по відсоткам за користування кредитом - 46 374,25 грн; заборгованості за пенею та комісією - 3 977,31 грн.

У задоволенні решти позовних вимог АТ КБ «ПРИВАТБАНК» було відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» витрати по сплаті судового збору в сумі 1762 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 ставить питання про скасування рішення Київського районного суду м. Одеси від 20 червня 2019 року та постановлення нового, яким у задоволенні позову Банку відмовити у повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

У відповідності до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється 09.12.2019 року в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, оскільки цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи, у зв`язку з чим судове засідання не проводиться.

Згідно приписів ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Враховуючи вищенаведене, дана справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку спрощеного позовного провадження за наявними матеріалами без повідомлення учасників справи, як малозначна у зв`язку з її незначною складністю (ч.ч. 4, 6 ст. 19, ч.ч. 1, 2, 4 ст. 274 ЦПК України).

Крім того, у відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене).

Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

У зв`язку з цим, датою ухвалення цього судового рішення є 09.12.2019 року.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про необхідність часткового задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступних підстав.

Звертаючись до суду з позовною заявою, позивач - ПА КБ «ПРИВАТБАНК» посилався на те, що 07 вересня 2011 року ОСОБА_1 звернувся до ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» із анкетою-заявою про приєднання до умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку, відповідно до якої банк надав позичальнику кредит на платіжну картку, зі встановленим кредитним лімітом в сумі 2000 грн, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Розмір щомісячних платежів 7% від заборгованості, однак не менше 50 грн. та не більше залишку заборгованості. Штраф при порушенні строків платежів по будь-якому з грошових зобов`язань, сплачується 500 гривень + 5% від суми заборгованості.

У заяві зазначено, що відповідач згоден з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомився та погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку (т.1, а.с. 7-зворот).

До Кредитного договору банк додав Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», 30 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку (т.1, а.с. 8-32).

Таким чином, позовні вимоги ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» обгрунтовувались тим, що згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість ОСОБА_1 за вказаним Кредитним договором станом на 31.12.2017 року склала 55962,64 грн., з яких: заборгованість за кредитом - 2470 грн.; заборгованість по відсоткам за користування кредитом - 46374,25 грн.; заборгованість за пенею та комісією - 3977,31 грн.; штраф (фіксована частина) - 500 грн.; штраф (процентна складова) - 2641,08 грн., які позивач просив стягнути на його користь з відповідача(т.1, а.с. 5-6).

Ухвалюючи судове рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що позивач повністю довів перед судом свої позовні вимоги, а тому вони підлягають задоволенню.

При цьому суд послався на вимоги статей 526, 611, 626, 628, 629, 1048, 1054, 1055 ЦК України.

Крім того, суд вказав, що у відповідності до ч.1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПРИВАТБАНК»).

Проте, повністю з такими висновками суду погодитись не можна, виходячи з наступного.

Так, судом не було враховано, що оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, то вони повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Крім того, за змістом ст. 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

У відповідності до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами 1, 2 ст. 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно із ч.1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу.

Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Однак, в анкеті-заяві позичальника від 07.09.2011 року взагалі процентна ставка не зазначена.

Пред`являючи вимоги про погашення кредиту, Банк просив крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути також складові його повної вартості, зокрема заборгованість по процентам за користування кредитом, а також пеню, комісію і штрафи за несвоєчасну сплату кредиту.

Обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, позивач, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 07.09.2011 року, посилався на Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», 30 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в АТ КБ «ПРИВАТБАНК».

Так, витягом з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витягом з Умов та правил надання банківських послуг в ПРИВАТБАНКУ ресурс: архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, а також містяться додаткові положення, в яких зокрема визначено дію договору (12 місяців з моменту підписання), позовну давність щодо вимог банку - 50 років (пункт 1.1.7.31 згаданих Умов), та інші умови.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПРИВАТБАНКУ, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.

Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в Умови та правила споживчого кредитування.

Апеляційний суд вважає, що в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила ч.1 ст. 634 ЦК України, за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПРИВАТБАНК» в період - з часу виникнення спірних правовідносин (07 вересня 2011 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (13 лютого 2018 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність в анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

При цьому, згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може не може ґрунтуватися на припущеннях.

Надані позивачем Правила надання банківських послуг ПРИВАТБАНКУ, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останньою і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання другої сторони до запропонованого договору.

Зазначена правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17, яка має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Таким чином, витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», які не містять підпису позичальника, не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання заяви-анкети, яка не містить положень щодо розміру процентів, неустойки. Тобто відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

Відтак, суд першої інстанції дійшов неправильного висновку про те, що стягнення заборгованості по процентах за користування кредитом, та пені підлягає задоволенню у зв`язку з їх доведеністю, оскільки банком не надано належних та допустимих доказів своїх доводів.

Такого висновку колегія суддів дійшла, виходячи з того, що відповідач не підписував Умов та Правил надання банківських послуг, якими передбачено їх нарахування.

При цьому, у вищевказаній постанові Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про те, що АТ КБ «ПРИВАТБАНК» має право вимагати захисту своїх прав шляхом зобов`язання виконання боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.

Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПРИВАТБАНК» не повернуті, а також вимоги ч.2 ст. 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, апеляційний суд вважає, що він вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.

Таким чином, суд першої інстанції обґрунтовано зазначив про наявність правових підстав лише для стягнення суми непогашеного тіла кредиту в розмірі 2 470 грн.

Що стосується доводів заявника апеляційної скарги про те, що жодних кредитних договорів з банком він не підписував, то вони є безпідставними, оскільки спростовуються наявними у справі розрахунком заборгованості, із якого вбачається, що ОСОБА_1 отримав кредитні кошти у розмірі 2000 грн., постійно ними користувався і сплачував грошові кошти в рахунок погашення заборгованості за користування ними, при цьому останнє погашення кредиту відповідач здійснив 26.06.2015 року (т.1, а.с.5-6).

Доводи апеляційної скарги про те, що позивачем пропущений строк позовної давності для звернення до суду за захистом своїх прав, апеляційним судом оцінюється критично, з огляду на наступне.

Так, відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність установлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Статтею 258 ЦК України передбачена спеціальна позовна давність для окремих видів вимог. Згідно із частиною першою статті 259 ЦК України позовна давність, установлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. За статтею 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до частини четвертої статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові.

У відповідності до ч.1 ст. 261 ЦПК України за загальним правилом, перебіг загальної та спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

За змістом ч.5 ст. 261 ЦПК України, за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Разом з тим, відповідно до ч.1 ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку.

З огляду на викладене, та враховуючи, що відповідач ОСОБА_1 здійснив останній платіж на виконання умов Кредитного договору в сумі 22,69 грн. 26.06.2015 року (т.1, а.с. 6), то слід дійти висновку про те, що у Банку право на пред`явлення позову виникло протягом трьох років після 26.06.2015 року.

Оскільки банк звернувся до суду з позовом до відповідача 13.02.2018 року, тобто в межах трирічного строку подання позову, то загальний строк позовної давності ним не пропущений.

Згідно ч.ч. 1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

З огляду на викладене, колегія суддів зазначає, що заявник апеляційної скарги частково надала суду достатні, належні і допустимі докази існування обставин, на які вона посилається як на підставу своїх заперечень проти позовних вимог, оскаржуваного рішення суду та доводів апеляційної скарги.

Згідно ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржуване рішення суду не в повній мірі відповідає зазначеним вимогам, доводи апеляційної скарги його частково спростовують, оскільки рішення ухвалено не у повній відповідності до вимог матеріального і процесуального права.

У зв`язку з цим, оскаржуване рішення підлягає зміні з прийняттям постанови, згідно якої у задоволенні позовних вимог АТ КБ «ПРИВАТБАНК» про стягнення заборгованості по відсоткам за користування кредитом та заборгованості за пенею та комісією слід відмовити.

Крім того, у відповідності до ст. 141 ЦПК України колегія суддів також вважає за необхідне розподілити між сторонами судові витрати.

Так, враховуючи, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню лише на 4,68%, то з відповідача ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» слід стягнути судовий збір за розгляд справи в суді першої інстанції в сумі 82,46 грн. (1762 грн. х 4,68% = 82,46 грн.)

Колегія суддів також вважає за необхідне зазначити, що оскільки апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, а оскаржуване судове рішення - зміні, з частковою відмовою в позові на суму 50351,56 грн., що складає 95,32% від суми, яка стягнута за рішенням суду, то на користь апелянта з позивача слід стягнути 2519,31 грн. сплаченого судового збору при поданні апеляційної скарги.

Таким чином, з АТ КБ «ПРИВАТБАНК» на користь відповідача ОСОБА_1 слід стягнути 2436,85 грн. (2519,31грн. - 82,46 грн.), як того вимагає ст. 141 ЦПК України.

Крім того, оскільки зазначена справа згідно п. 1 ч. 1 ст. 274 ЦПК України є малозначною, то у відповідності до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України постанова в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 141, 367, 368, п.2 ч.1 ст. 374, п. 4 ч.1 ст. 376, ст.ст. 381 - 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 20 червня 2019 року змінити.

Прийняти в цій частині постанову, якою відмовити у задоволенні вимог Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по відсоткам за користування кредитом у сумі 46374,25 грн., заборгованості за пенею та комісією у сумі 3977,31 грн., штрафу (фіксована частина) - 500 грн.; штрафу (процентна складова) - 2641,08 грн.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 20 червня 2019 року, в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПРИВАТБАНК» заборгованості по тілу кредиту у сумі 2 470 грн., залишити без змін.

Стягнути з Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПРИВАТБАНК», , на користь ОСОБА_1 , ІПН: НОМЕР_1 судовий збір у сумі 2436,85 грн. (дві тисячі чотириста тридцять шість гривень 85 копійок).

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Повне судове рішення складено 09.12.20119 року.

Судді Одеського апеляційного суду: С.М. Сегеда

О.С. Комлева

Т.В. Цюра