ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 січня 2019 року

м.Суми

Справа №588/609/16-ц

Номер провадження 22-ц/816/92/19

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Хвостик С. Г. (суддя-доповідач),

суддів - Собина О. І. , Левченко Т. А.

за участю секретаря судового засідання - Назарової О.М.,

відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2,

розглянув у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Тростянецького районного суду Сумської області від 08 жовтня 2018 року в складі судді Щербаченко М.В., ухваленого у м. Тростянець, повний текст якого складений 17 жовтня 2018 року, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа: ОСОБА_6, вимоги якого уточнила (т. 3 а.с. 120-128, т. 4 а.с. 64-66) та просила:

- визнати удаваним односторонній правочин, укладений у вигляду нотаріально посвідченої довіреності від 06 травня 2014 року в порядку передоручення, посвідченої приватним нотаріусом Лебединського міського нотаріального округу Сумської області Фурдиловим Ю.В. за реєстровим номером №321, якою за змістом усного доручення ОСОБА_5, діючого в порядку передоручення від імені власника транспортного засобу ОСОБА_4, уповноважено ОСОБА_1 та ОСОБА_8, кожен з яких може діяти окремо щодо володіння, користування та розпорядження автомобілем марки «Renault Kangoo», моделі «Kangoo 1.9 D», 1999 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_1, який вчинено з метою та спрямуванням приховування іншого правочину, а саме: оплатного договору купівлі-продажу спірного транспортного засобу;

- визнати нікчемним з моменту укладення та реєстрації договір купівлі-продажу транспортного засобу № 5943/2017/303319 від 24 січня 2017 року, укладений від імені ОСОБА_4, як власника транспортного засобу, на підставі нотаріально посвідченої довіреності в порядку передоручення повіреним ОСОБА_1, як продавцем, на користь покупця, а саме: його матері ОСОБА_2 та скасувати реєстрацію зазначеного транспортного засобу;

- встановити факт, який має юридичне значення про те, що 06 травня 2014 року подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_1 за грошову винагороду придбали у спільну сумісну власність подружжя автомобіль «Renault», моделі «Kangoo 1.9 D», 1999 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_1;

- стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 грошову компенсацію вартості 1/2 частки вказаного автомобіля в розмірі 34313 грн. 81 коп.

Свої вимоги позивач мотивувала тим, що з 25 вересня 2009 року вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_1, під час якого у них народилась дочка ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1. У 2014 року ними за спільні кошти було придбано автомобіль марки «Renault », модель «Kangoo 1.9 D», 1999 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, вартістю 110 000 грн 00 коп. В подальшому шлюб між ними було припинено, відповідач заперечує проти наявності у неї права на вказаний автомобіль. Після звернення до суду з даним позовом стало відомо, що власником даного автомобіля є ОСОБА_4 Замість договору купівлі-продажу транспортного засобу нотаріусом була посвідчена довіреність, за якою ОСОБА_5, який діяв від імені ОСОБА_4, передоручив ОСОБА_1 та ОСОБА_8 продавати за ціною та на умовах на розсуд уповноважених належний ОСОБА_4 автомобіль. Тим самим, позивач стверджувала, що фактично було укладено саме договір купівлі-продажу автомобіля, на підставі якого ОСОБА_1 набув право власності на транспортний засіб, а не був укладений односторонній правочин у вигляді довіреності. Відтак, на думку позивача, вказаний автомобіль є спільною сумісною власністю колишнього подружжя, про що мав бути встановлений судом юридичний факт. Ухвалою Апеляційного суду Сумської області від 13 вересня 2016 року позов був забезпечений і ОСОБА_1 та ОСОБА_8 було заборонено вчиняти дії по відчуженню спірного автомобіля до набрання рішенням по даній справі законної сили. Проте, 24 січня 2017 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_4, від імені якого діяв за довіреністю ОСОБА_1, був укладений договір купівлі - продажу спірного автомобіля. ОСОБА_5 надав розписку про отримання від ОСОБА_2 коштів у сумі 47 903 грн 00 коп. за даний автомобіль. Вважає даний договір нікчемним в зв'язку з його невідповідністю вимогам чинного законодавства України, тому має бути скасована і реєстрація вказаного рухомого майна на нового власника.

Рішенням Тростянецького районного суду Сумської області від 08 жовтня 2018 року у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено

Скасовано заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Апеляційного суду Сумської області від 13 вересня 2015 року, шляхом заборони ОСОБА_1 та ОСОБА_8 вчиняти дії по відчуженню у будь-яких спосіб автомобіля марки «Renault », моделі «Kangoo 1.9 D», 1999 року випуску, реєстраційний норм НОМЕР_3.

Не погоджуючись з судовим рішенням, ОСОБА_3 оскаржила його в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

При цьому, ОСОБА_3 послалась на те, що у відповідності до приписів СК України автомобіль марки «Renault », моделі «Kangoo 1.9 D», 1999 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_3 є їх з відповідачем ОСОБА_1 спільним сумісним майном та з урахуванням рівності їх часток кожному з них має належати по 1/2 частини спірного майна. Також, заявник апеляційної скарги зазначив, що факт придбання колишнім подружжям транспортного засобу у власність на підставі договору купівлі-продажу підтверджується матеріалами справи та визнається відповідачами, а довіреність була видана з метою уникнення зайвих витрат на оформлення права на дане майно. Крім того, позивач стверджує, що договір купівлі-продажу спірного автомобіля від 24 січня 2017 року не відповідає вимогам чинного законодавства України, зокрема, його укладено за посередництвом ОСОБА_1, якому ухвалою Апеляційного суду Сумської області від 13 вересня 2016 року було заборонено вчиняти дії по відчуженню спірного автомобіля.

Відповідач ОСОБА_1 у встановлений судом строк подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржене рішення суду - без змін. При цьому, посилається на те, що факт видачі довіреності на володіння, користування та розпорядження транспортним засобом не свідчить про набуття ним права власності на спірне майно. Відповідач вважає, що на підставі довіреності від 06 травня 2014 року між ним та ОСОБА_5 виникли представницькі відносини. Разом з тим, матеріали справи не містять доказів про те, що 06 травня 2014 року було укладено договір купівлі - продажу автомобіля за ціною 6200 доларів США. Крім того, ОСОБА_1 зазначив, що продавцем транспортного засобу за договором купівлі - продажу від 24 січня 2017 року був ОСОБА_4, до якого, як до власника майна, не було застосовано заборон на його відчуження, тому вважає, що недійсність договору від 24 січня 2017 року є недоведеною.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про залишення рішення суду без змін, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що між ОСОБА_5, який діяв від імені ОСОБА_4, ОСОБА_1 та померлим ОСОБА_8, виникли представницькі відносини, а видача довіреності на володіння користування та розпорядження транспортним засобом без належного укладення договору купівлі-продажу не є підставою для набуття права власності на дане рухоме майно, а відтак, не може йти мова про визнання удаваним договору купівлі - продажу того майна, оскільки воно не перейшло у власність ОСОБА_1 Також суд вказав, що позивачем не доведено, що при видачі довіреності передавались кошти, при цьому, як встановив суд, не було дотримано спеціального порядку набуття права власності на автомобіль, а також у період шлюбу сторін спірний транспортний засіб належав на праві власності іншій особі - ОСОБА_4, а тому, на думку суду, вказане майно не є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, у зв'язку з чим позивачка не може претендувати на його частину. Крім того, суд вважав, що нормами чинного цивільного законодавства України не передбачено такої підстави для визнання договору нікчемним, як укладення його особою під час дії заборони на його вчинення. При цьому, як встановив суд, договір купівлі-продажу транспортного засобу від 24 січня 2017 року №5943/2017/303319 належить до оспорюваних правочинів, а не нікчемних, оскільки його недійсність прямо не установлена законом, але позивач не просила визнати його недійсним із зазначених підстав. До того ж, суд послався на недоведеність позивачем того, що внаслідок укладення оспорюваного договору купівлі-продажу транспортного засобу були порушені її права та охоронювані інтереси.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, з 25 вересня 2009 року ОСОБА_3 та ОСОБА_1 перебували з зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням суду в 2016 році. Під час шлюбу у них ІНФОРМАЦІЯ_1 народилась дочка ОСОБА_9.

Відповідно до довіреності від 09 травня 2012 року, посвідченої приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу Канівець Л.О., ОСОБА_4 уповноважив ОСОБА_5 та ОСОБА_6 безоплатно бути його представниками у всіх органах при вирішенні питань, пов'язаних зі здачею в оренду, продажем чи обміном щодо належного йому автомобіля марки «Renault », моделі «Kangoo 1.9 D», 1999 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 (т. 1 а.с. 35).

06 травня 2014 року ОСОБА_5, який діяв від імені ОСОБА_4, видав довіреність, відповідно до якої ОСОБА_1 та ОСОБА_8 були уповноважені продавати за ціною та на умовах на розсуд уповноважених належний ОСОБА_4 автомобіль марки «Renault », моделі «Kangoo 1.9 D», 1999 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1. Для цього їх було уповноважено керувати автомашиною, подавати від імені власника заяви, одержувати необхідні довідки і документи, стежити за її технічним станом, проводити технічні огляди, знімати з обліку автомашину у випадку продажу. Дана довіреність була видана на строк дії основного доручення і зберігала чинність до 29 травня 2022 року. Посвідчена дана довіреність була приватним нотаріусом Лебединського міського нотаріального округу Фурдиловим Ю.В. (т. 1 а.с. 37).

Згідно облікових даних територіального сервісного центру №5943 регіонального сервісного центру МВС в Сумській області станом на 11 серпня 2016 року автомобіль марки «Renault », моделі «Kangoo 1.9 D», 1999 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, значився зареєстрованим за ОСОБА_4 (т. 1 а.с. 136).

20 січня 2017 року відповідач ОСОБА_8 помер, єдиним спадкоємцем за законом після його смерті є його дружина ОСОБА_2, що підтверджується матеріалами спадкової справи (т. 3 а.с. 164 - 181).

24 січня 2017 року між ОСОБА_4, від імені якого діяв на підставі довіреності ОСОБА_1, та ОСОБА_2 був укладений договір купівлі-продажу транспортного засобу №5943/2017/303319, відповідно до умов якого остання придбала спірний автомобіль за 47 903 грн. (т. 2 а.с. 213).

Того ж дня ОСОБА_5 склав розписку про отримання від ОСОБА_2 коштів в сумі 47 903 грн. за вищевказаним договором (т. 2, а.с. 218).

Згідно зі ст. 235 ЦК України удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили.

Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили.

Відповідно до ч. 3 ст. 244 ЦК України, довіреність - це письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами.

Представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов'язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє (ч. 1 ст. 237 ЦК України).

Отже, довіреність свідчить про наявність між особою, яка її видала, та особою, якій її видано, правовідносин, які є представницькими відносинами.

Договір купівлі-продажу - це угода, за якою продавець (одна сторона) зобов'язується передати майно у власність покупцеві (другій стороні), а покупець зобов'язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму (стаття 655 ЦК України).

Аналіз зазначених норм матеріального права свідчить про те, що видача довіреності на володіння, користування та розпорядження транспортним засобом без належного укладення договору купівлі-продажу цього транспортного засобу не вважається укладеним відповідно до закону договором та не є підставою для набуття права власності на транспортний засіб особою, яка цю довіреність отримала.

Колегія суддів відхиляє доводи позивача про те, що видачею довіреності було приховано інший правочин, який дійсно мав місце, а саме: договір купівлі-продажу, виходячи з наступних обставин.

У відповідності до ч. 3 ст. 12, ч. 2 ст. 78, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За змістом ст.ст. 205 ч. 1, 206 ч. 1, ст. 208 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Усно можуть вчинятися правочини, які повністю виконуються сторонами у момент їх вчинення, за винятком правочинів, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, а також правочинів, для яких недодержання письмової форми має наслідком їх недійсність. Правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу, мають вчинятись в письмовій формі.

Ураховуючи те, що вартість спірного автомобіля значно перевищує двадцять неоподаткованих мінімумів доходів громадян ( 340 грн. ), тому між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 мав бути укладений саме письмовий договір купівлі-продажу транспортного засобу.

Окрім того, згідно «Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів», затвердженого постановою КМУ від 07 вересня 1998 р. N 1388, одним із документів, що посвідчують правомірність придбання транспортного засобу є письмовий договір купівлі-продажу.

Наслідки недодержання вимог щодо письмової форми правочину встановлені ст. 218 ЦК України. Зокрема, недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом.

Заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків.

В пункті 12 постанови Пленуму Верховного Суду України « Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними » від 06 листопада 2009 року №9 роз'яснено, що необхідно звернути увагу судів, що зі змісту абзацу другого частини першої статті 218 ЦК не може доводитися свідченням свідків не лише заперечення факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин, а й факт його вчинення, а також виконання зобов'язань, що виникли з правочину. Випадки, коли свідчення свідків допускаються як засіб доказування факту вчинення правочину, у ЦК визначені прямо (частина друга статті 937, частина третя статті 949 ЦК).

Таким чином, позивачем, не надано належних та допустимих доказів на підтвердження факту укладення 06 травня 2014 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 договору купівлі-продажу автомобіля марки «Renault », моделі «Kangoo 1.9 D», 1999 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, та передачі грошових коштів в сумі 6200 доларів США. При цьому, факт укладення договору купівлі-продажу транспортного засобу та сплати за спірний автомобіль грошових коштів не може доводитися свідченням свідків.

Колегія суддів погоджується також і з висновками суду щодо відсутності підстав для задоволення позову в частині визнання договору купівлі-продажу транспортного засобу №5943/2014/303319 від 24 січня 2017 року нікчемним, оскільки він укладений з дотриманням норм чинного законодавства, а зворотнього позивач належними та допустимими доказами не довела, як і того, що необхідно скасувати реєстрацію автомобіля на нового власника.

Крім того, слід зазначити, що відповідно до статті 15 ЦК України та статті 4 ЦПК України у порядку цивільного судочинства підлягає захисту саме порушене право. Разом з тим, позивач не довела належними та допустимими доказами факту того, що вказаний автомобіль є об'єктом спільної сумісної власності подружжя, так як відсутні докази того, що він був придбаний у власність одного із подружжя, тому відсутні підстави вважати, що укладення договору купівлі-продажу транспортного засобу від 24 січня 2017 року порушує її права або охоронювані інтереси, а відповідно, позивач не має права претендувати і на відповідну частку того майна в якості відповідної компенсації.

Отже, та обставина, що станом на час укладення договору (24 січня 2017 року) спірний автомобіль відповідно до ухвали Апеляційного суду Сумської області від 13 вересня 2016 року та ухвали Тростянецького районного суду від 04 квітня 2017 року фактично перебував під забороною відчуження не може бути підставою для задоволення позову у вказаній частині щодо його нікчемності.

Ураховуючи викладене, доводи апеляційної скарги позивача про те, що автомобіль марки «Renault », моделі «Kangoo 1.9 D», 1999 року випуску був придбаний відповідачем ОСОБА_1 06 травня 2014 року під час перебування сторін у шлюбі і є спільним сумісним майном подружжя та про невідповідність договору купівлі - продажу транспортного засобу від 24 січня 2017 року вимогам законодавства не заслуговують на увагу колегії суддів.

Інші доводи апеляційної скарги висновків місцевого суду також не спростовують і не містять посилань на такі порушення, які б слугували підставою для скасування рішення суду.

У рішеннях у справі «Руїз Торія проти Іспанії» від 09 грудня 1994 року та у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року Європейський суд з прав людини вказав на те, що пункт 1 статті 6 Конвенції не зобов'язує національні

суди надавати детальну відповідь на кожен аргумент заявника.

Відповідно до вимог 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, коли суд першої інстанції повно і всебічно з'ясував обставини справи і дав їм належну оцінку, тому рішення суду в оскарженій частині є законним і обґрунтованим, так як відповідає нормам матеріального і процесуального права, отже, апеляційну скаргу необхідно відхилити.

Відповідно до ч. 6 ст. 19, п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України судове рішення у даній справі, як малозначній, не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст.ст. 367; 374 ч. 1 п. 1; 375; 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Тростянецького районного суду Сумської області від 08 жовтня 2018 року в даній справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Повне судове рішення складено 28 січня 2019 року.

Головуючий: С.Г. Хвостик

Судді: Т.А. Левченко

О.І. Собина