Житомирський апеляційний суд
Справа №289/1617/18 Головуючий у 1-й інст. Янчук В. В.
Категорія 50 Доповідач Шевчук А. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 січня 2019 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючої судді Шевчук А.М.,

суддів: Талько О.Б., Коломієць О.С.,

з участю секретаря судового засідання Пеклін Л.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі

цивільну справу №289/1617/18 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Коростишівського районного суду Житомирської області від 15 листопада 2018 року, яке ухвалене під головуванням судді Янчука В.В. у м. Коростишеві,

в с т а н о в и в:

У серпні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2, з якого просила стягувати аліменти на утримання сина ОСОБА_4 в розмірі ј частки від усіх видів заробітку відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно. Свої вимоги обґрунтовувала тим, що перебувала із відповідачем у зареєстрованому шлюбі, від якого ІНФОРМАЦІЯ_1 року народився син ОСОБА_4. Рішенням суду від 16 січня 2014 року шлюб розірваний та стягнуті з ОСОБА_2 на її користь аліменти на утримання сина ОСОБА_4 в розмірі ј частини від усіх видів доходу батька дитини, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, оскільки після розлучення син залишився проживати із нею. Аліменти відповідач сплачує нерегулярно, а потреби сина з кожним роком зростають. Розмір її заробітної плати, без достатньої матеріальної допомоги відповідача, вже не дозволяє їй забезпечити сину гармонійний розвиток. Посилаючись на положення Закону України від 17 травня 2017 року №2037-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів», вважає, що найвищі інтереси дитини потребують збільшення мінімального розміру аліментів з 30% до 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Рішенням Коростишівського районного суду Житомирської області від 15 листопада 2018 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу. Посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити. Зокрема зазначає, що відповідач не виявляє щонайменшої турботи та не цікавиться життям сина. Розмір його матеріальної допомоги незначний порівняно з потребами дитини та обмежується у кращому випадку 400 грн. Оскільки син проживає із нею, то майже весь тягар утримання дитини лягає на неї, але вона не може самостійно без допомоги відповідача забезпечити дитині належний рівень життя. Державний виконавець не зобов'язаний законом автоматично вживати виконавчі дії щодо виконання рішення суду із урахуванням того, що з липня 2017 року мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Єдиними способом захисту інтересів дитини є рішення суду про збільшення мінімального розміру аліментів з 30% до 50% у відповідності до Закону.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги відповідно до положень ст.367 ЦПК України, колегія суддів апеляційного суду доходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Із матеріалів справи вбачається та судом установлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі з 2011 року, від шлюбу мають сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, який проживає із матір'ю (а.с.7). Рішенням Радомишльського районного суду Житомирської області від 16 січня 2014 року шлюб між сторонами розірваний та стягнуті з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання сина ОСОБА_4 в розмірі ј частини від усіх видів доходів відповідача, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (а.с.8).

Із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1, звертаючись до суду із вищевказаною позовною заявою, фактично просить про збільшення розміру аліментів в частині мінімального розміру аліментів, а не частки. При цьому вона посилалася на те, що після ухвалення попереднього рішення суду про стягнення аліментів змінився визначений положеннями СК України мінімальний розмір аліментів, відтак попередньо визначений судом розмір аліментів цим вимогам не відповідає, витрати на утримання дитини істотно збільшилися, а тому ці обставини позбавляють можливості позивача забезпечити належне утримання дитини.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1, суд першої інстанції обґрунтовував свою позицію тим, що позовні вимоги не стосуються збільшення розміру аліментів у розумінні ст.192 СК України, позивачем не було наведено будь-яких обставин зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я платника або одержувача аліментів, позивач не надала доказів на підтвердження цих обставин, а зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановленого раніше судового рішення. У справі про стягнення аліментів визначено розмір аліментів у частці від доходу (1/4). Дану частку позивач не просить змінити.

Частиною третьою ст.2 ЦПК України визначено основні засади (принципи) цивільного судочинства, зокрема - верховенство права.

Згідно з частинами першою та другою статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789- ХІІ та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до ст.51 Конституції України та ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (частина третя ст.181 СК України).

Судом установлено, що малолітня дитина проживає разом із матір'ю і перебуває на її утриманні, ОСОБА_2 сплачує аліменти на сина - ОСОБА_4 у розмірі 1/4 частки від доходу, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку - 400 грн, як пояснила позивач під час розгляду справи у суді апеляційної інстанції.

Відповідно до чинної редакції частини першої ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів, інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до чинної редакції частини другої ст.182 СК України мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Стаття 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Згідно з пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили.

Відповідно до частини третьої ст.12, частини першої ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до чинної частини другої статті 182 СК України, до редакції якої внесені зміни Законами України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» від 17 травня 2017 року №2037-VIII, який набрав чинності 08 липня 2017 року, та «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення економічних передумов для посилення захисту права дитини на належне утримання» від 03 липня 2018 року №2475-VIII, який набрав чинності 28 серпня 2018 року та діяв на час ухвалення рішення судом першої інстанції, визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Отже, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини та такий розмір гарантується.

Відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» від 07 грудня 2017 року №2246-VIII установлені такі розміри прожиткового мінімуму для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2018 року - 1860 грн., з 1 липня - 1944 грн, з 1 грудня - 2027 грн. Тобто відповідач сплачує аліменти в значно меншому розмірі, ніж гарантовано чинним законодавством.

Враховуючи вищенаведене, суд першої інстанції дійшов передчасного висновку про відмову в задоволенні позову, оскільки стягнення з відповідача аліментів на утримання малолітнього сина у розмірі меншому за мінімальний гарантований розмір, встановлений статтею 182 СК України, призведе до порушення прав дитини на належне матеріальне забезпечення.

Крім того, батьки мають рівні обов'язки щодо утримання дитини.

Виходячи із найвищих інтересів малолітньої дитини, апеляційний суд доходить до висновку про те, що розмір стягнутих за рішенням суду аліментів не є незмінним та у випадку виникнення відповідних підстав може змінюватися. Прийняття Законів України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» від 17 травня 2017 року №2037-VIII та «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення економічних передумов для посилення захисту права дитини на належне утримання» від 03 липня 2018 року №2475-VIII спрямоване на посилення захисту прав дитини на належне утримання, а тому є підставою для зміни мінімального розміру аліментів шляхом збільшення гарантованого розміру з 30% до 50%, при цьому розмір частки залишається незмінним.

За наведених обставин, апеляційна скарга підлягає задоволенню, а оскаржуване судове рішення скасуванню як таке, що постановлене з невірним застосуваннями норм матеріального права та через невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи.

Керуючись ст.ст.259,268,367-368,374,376,381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Коростишівського районного суду Житомирської області від 15 листопада 2018 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Змінити (збільшити) мінімальний гарантований розмір аліментів, визначений рішенням Радомишльського районного суду Житомирської області від 16 січня 2014 року на утримання сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, з 30% до 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча Судді:

Повний текст постанови складений 24 січня 2019 року.