КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження №22-ц/824/2193/2019
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 січня 2019 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах - головуючого Сержанюка А.С., суддів Матвієнко Ю.О., Сушко Л.П., із участю секретаря Пітенко І.Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Києві матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 19 червня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Відкритого акціонерного товариства Банк «Біг Енергія» про припинення договору іпотеки,

В С Т А Н О В И В :

24 серпня 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду із названим позовом, де просила визнати припиненим договір іпотеки №3830 від 17 листопада 2006 року, який укладений між ОСОБА_1 і Відкритим акціонерним товариством Банк «Біг Енергія» на підставі якого було передано в іпотеку квартиру за адресою: АДРЕСА_1,

вилучити з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна запис від 17 листопада 2006 року за №4073769 про накладення заборони на нерухоме майно,

вилучити з Державного реєстру іпотек запис від 07 грудня 2009 року за №4073875 про обтяження майна іпотекою.

На обґрунтування позовних вимог зазначила, що 20 липня 2017 року зобов'язання щодо оплати позивачу боргу за кредитним договором №11/08-11-2006 від 17 листопада 2006, на забезпечення якого укладено зазначений договір іпотеки, було припинено шляхом прощення боргу в порядку ст. 605 ЦК України.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 19 червня 2018 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

На обґрунтування ухваленого рішення, місцевий суд зазначив, що ОСОБА_1 не оформляла жодних документів бухгалтерського обліку, які б свідчили про вчинення нею одностороннього правочину про прощення боргу, що могло б припинити кредитні зобов'язання боржника.

Відтак, відмовляючи у задоволенні позову у даній справі суд врахував вичерпний перелік встановлених законом підстав припинення зобов'язань, зі списанням сам борг не погашається, зобов'язання боржника залишаються невиконаними, а тому твердження позивача стосовно припинення зобов'язань позичальника у зв'язку із спрощенням боргу є передчасним.

Не погоджуючись із ухваленим рішенням, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, а також неправильне застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права при його ухвалені.

Просить рішення Святошинського районного суду м. Києва від 19 червня 2018 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Суд, закінчивши з'ясування обставин справи і перевірку їх доказами, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній, у межах доводів та вимог апеляційної скарги, вислухавши учасників процесу в судових дебатах, вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, керуючись наступним.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Якщо одна із сторін визнала пред'явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 206 цього Кодексу.

Як встановлено судом, що підтверджується і матеріалами справи, 17 листопада 2006 року між Відкритим акціонерним товариством Банк «Біг Енергія» та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір №11/08-11-2006 та відповідні додаткові угоди, за якими Відкрите акціонерне товариство «Біг Енергія» надало ОСОБА_3 кредит у розмірі 88 000 доларів США ( а.с. 4-5, 6, 7, 8, 9 ).

На забезпечення своєчасного та повного виконання ОСОБА_3 умов кредитного договору за №11/08-11-2006 від 17 листопада 2006 року між Відкритим акціонерним товариством «Біг Енергія» та ОСОБА_4, ОСОБА_5 було укладено іпотечний договір №3830 від 17 листопада 2006 року та відповідні додаткові договори до нього, за яким останні передали в іпотеку Відкритому акціонерному товариству «Біг Енергія» належну їм в рівних частках квартиру АДРЕСА_1 ( а.с. 10-11, 12, 13, 14, 15 ).

27 грудня 2013 року між Відкритим акціонерним товариством «Біг Енергія» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» було укладено договір купівлі-продажу права вимоги №3-233 за яким до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» перейшло право вимоги за кредитним договором №11/08-11-2006 від 17 листопада 2006 року та додатковими угодами до нього ( а.с. 16-19, 20-23 ).

У свою чергу, 26 березня 2015 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Грифон Капітал» було укладено договір вимоги №127/ФК-15 про відступлення права, за яким до Товариства з обмеженою відповідальністю «Грифон Капітал» перейшло право вимоги за кредитним договором та додатковими договорами №11/08-11-2006 від 17 листопада 2006 року ( а.с. 24-28, 33 ).

18 листопада 2016 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Грифон Капітал» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Укрфінанс Груп» було укладено договір №18-11/16 про відступлення права вимоги за яким до Товаристваз обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Укрфінанс Груп» перейшло право вимоги за кредитним договором №11/08-11-2006 від 17 листопада 2006 року ( а.с. 34-36, 37 ).

Згідно до п. 1.2. цього договору до нового кредитора переходять права кредитора в грошових зобов'язаннях, що виникли із кредитного договору, в обсязі і на умовах, що існують на момент переходу цих прав ( там же ).

12 грудня 2016 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Укрфінанс Груп» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Ум Факторинг» було укладено договір №12-12/16 про відступлення права вимоги за яким до Товариства з обмеженою відповідальністю «Ум Факторинг» перейшло право вимоги за кредитним договором №11/08-11-2006 від 17 листопада 2006 року ( а.с. 38-39, 40 ).

За п. 1.2. зазначеного договору до нового кредитора переходять права кредитора в грошових зобов'язаннях, що виникли із кредитного договору, в обсязі і на умовах, що існують на момент переходу цих прав ( там же ).

20 липня 2017 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Ум Факторинг» та ОСОБА_1 було укладено договір цесії права вимоги за кредитним договором №11/08-11-2006 від 17 листопада 2006 року, за яким до неї перейшло право вимоги за кредитним договором №11/08-11-2006 від 17 листопада 2006 року ( а.с. 42 ).

Відповідно до п. 2 зазначеного договору, ОСОБА_1 займає місце первісного кредитора в зобов'язаннях, що виникли з кредитного договору та в обсязі та на умовах, що існують на момент укладання цього договору ( там же ).

12 серпня 2016 року було видано довіреність, строком дії - три роки, відповідно до якої ОСОБА_1 уповноважила, зокрема, ОСОБА_6 на представлення її інтересів перед іншими юридичними і фізичними особами із всіма правами, що належать кредитору, стягувачу ( а.с. 46 ).

20 липня 2017 року ОСОБА_3 представником ОСОБА_1 - ОСОБА_6 було направлено повідомлення про прощення боргу за кредитним договором №11/08-11-2006 від 17 листопада 2006 року відповідно до положень ст. 605 ЦК України ( а.с. 43, 44, 45 ).

У зв'язку з чим, посилаючись на припинення зобов'язання, 24 серпня 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду із названим позовом ( а.с. 1-2 ).

Проте, на переконання апеляційного суду, місцевий суд обґрунтовано зазначив, що ОСОБА_1 не оформляла жодних документів бухгалтерського обліку, які б свідчили про вчинення нею одностороннього правочину про прощення боргу, що могло б припинити кредитні зобов'язання боржника.

Окрім цього, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне відзначити наступне.

Як встановлено судом, що підтверджується матеріалами справи, ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 13 червня 2017 року у виконавчому провадженні, відкритого на підставі рішення цього ж суду від 13 грудня 2012 року, про стягнення із ОСОБА_3 на користь Відкритого акціонерного товариства Банк «Біг Енергія» заборгованості за кредитним договором замінено чергового стягувача - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» на Товариство з обмеженою відповідальністю «Ум Факторинг» ( а.с. 41 ).

Будь-яких даних про заміну у виконавчому провадженні кредитора, відповідно до положень ч. 5 ст. 15 Закону України «Про виконавче провадження», ст. 442 ЦПК України, матеріали справи не містять, що додатково, з точки зору суду другої інстанції, свідчить про необґрунтованість заявлених позовних вимог.

Окрім цього, у порушення положень ст.ст. 51-53 ЦПК України у справі не були залучені до розгляду справи, як ОСОБА_3 ( боржник за правочином ) так і співвласник іпотечного майна - ОСОБА_7, прав та інтересів яких стосуються заявлені позовні вимоги.

А оскільки на стадії апеляційного розгляду справи залучення вказаних осіб до розгляду справи цивільно-процесуальним законодавством не передбачено, то захист їх прав та інтересів можливий лише шляхом відмови у задоволенні заявлених позовних вимог згідно положень ст. 5 ЦПК України.

І, насамкінець, згідно ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відтак, наявність виконавчого провадження за рішенням суду свідчить про невиконання боржником зобов'язань за кредитним договором, що унеможливлює задоволення заявлених позовних вимог у відповідності до положень правочину про іпотеку та ст. 559 ЦК України.

За таких обставин, суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, визначив відповідно до них правовідносини і, з додержанням норм матеріального і процесуального права, зокрема, ст.ст. 525, 526, 559, 598, 605, 1049 ЦК України, ст.ст. 13, 76-81, 259, 263-265 ЦПК України, ухвалив законне і обґрунтоване судове рішення.

А тому, доводи ОСОБА_1 про незаконність та необґрунтованість рішення, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, а також неправильне застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права при його ухвалені, зокрема, ст. 605 ЦК України, з точки зору суду другої інстанції та в силу викладеного, не знайшли свого підтвердження при апеляційному розгляді скарги.

Інші обставини, зазначені апелянтом, зокрема, про те, що зобов'язання припиняються внаслідок звільнення ( прощення боргу ) кредитором боржника від його обов'язків, суд посилаючись на постанову Вищого господарського суду України від 16 вересня 2016 року у справі №910/32912/15 хибно її тлумачить та ігнорує факт того, що прощення боргу та списання безнадійної заборгованості за рахунок резерву банку є різними правовими поняттями, а останнє взагалі жодним чином не стосується обставин цієї справи, на думку апеляційного суду та у силу викладеного, не є правовою підставою для задоволення як позовних так і апеляційних вимог.

Надане суду повідомлення представника позивача від 20 липня 2017 року про прощення боргу за кредитним договором ( а.с. 43 ), на переконання суду другої інстанції, саме по собі, не є належним, допустимим, достовірним та достатнім, відповідно до положень ст.ст. 77-80 ЦПК України, доказом виконання зобов'язань за кредитним договором, оскільки повністю спростовується зазначеними вище доказами по справі, зокрема, наявністю виконавчого провадження про стягнення заборгованості за кредитним договором.

А тому, викладені у апеляції доводи суд другої інстанції відносить до числа формальних, відповідно, рішення, ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права та не може бути скасоване у відповідності до положень ст. 375 ЦПК України.

Окрім цього, у відповідності до вимог ч. 2 ст. 376 ЦПК України, порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи, чого судом не виявлено.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 10-13, 76-81, 263, 367, 368, 374, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Святошинського районного суду м. Києва від 19 червня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Відкритого акціонерного товариства Банк «Біг Енергія» про припинення договору іпотеки - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення.

Головуючий А.С. Сержанюк

Судді: Ю.О. Матвієнко

Л.П. Сушко