Дата документу 22.01.2019 Справа № 320/6776/15-ц
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №320/6776/15 Головуючий у 1 інстанції: Кучеренко Н.В.
Провадження № 22-ц/807/126/19 Суддя-доповідач: Дашковська А.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«22» січня 2019 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з цивільних справ:

головуючого: Дашковської А.В.,

суддів: Кримської О.М.,

Бєлки В.Ю.,

секретар: Волчанова І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» на рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 15 березня 2016 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

В серпні 2015 року ПАТ «Дельта Банк» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування позовних вимог зазначило, що 25 грудня 2006 року між ТОВ «Український промисловий банк» та відповідачем ОСОБА_3 було укладено кредитний договір № 499-04/К-06, згідно якого їй було надано кредит в сумі 76 500 доларів США на споживчі цілі, з розрахунку 13,5% річних за весь час фактичного користування кредитом на строк з 25 грудня 2006 року по 24 грудня 2021 року.

Виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором забезпечено порукою відповідно до укладеного договору поруки №499-04/П-06 від 25 грудня 2006 року між ТОВ «Український промисловий банк» та ОСОБА_4, ОСОБА_3, згідно з яким поручитель поручається перед кредитором за виконання боржником зобов'язань за кредитним договором.

30 червня 2010 року між ТОВ «Укрпромбанк», ПАТ «Дельта Банк» та Національним банком України було укладено договір про передачу активів та кредитних зобов'язань ТОВ «Укрпромбанк» на користь ПАТ «Дельта Банк», відповідно до якого АТ «Дельта Банк» набуло право вимоги по кредитному договору №499-04/К-06 від 25 грудня 2006 року.

Позичальник свої зобов'язання виконував неналежним чином, в зв'язку з чим станом на 13 липня 2015 року виникла заборгованість в сумі 2 276 989 грн. 67 коп., яка складається з: сума заборгованості за кредитом - 1 518 267,36 грн., сума заборгованості за відсотками - 747 608,93 грн., комісія за ведення кредиту - 11 116,68 грн.

На підставі зазначеного просило стягнути солідарно з відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 заборгованість за кредитним договором в сумі 2 276 989 грн. 67 коп., яка складається: 1 518 267 грн. 36 коп. - сума заборгованості за кредитом; 747 608 грн. 93 коп. - сума заборгованості за відсотками; 11 116 грн. 68 коп. - комісія на ведення кредиту, а також витрати по сплаті судового збору.

Рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 15 березня 2016 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ПАТ «Дельта Банк» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з огляду на таке.

За приписами п.2 ч. 1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні (ч.ч.1,2,5 ст. 263 ЦПК України).

Аналогічні норми містились в ст. 213 ЦПК України в редакції, чинній на час ухвалення рішення суду першої інстанції.

Рішення суду першої інстанції вказаним вимогам не відповідає.

Відмовляючи в задоволенні позову ПАТ «Дельта Банк» в частині вимог до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, суд зазначив, що позивачем не надано доказів: щодо переходу права вимоги до нового кредитора у зобов'язанні, щодо повідомлення відповідачів про зміну кредитора у зобов'язанні, щодо детального розрахунку заборгованості за кредитним договором, а також дійшов до висновку про відмову у позові до поручителя ОСОБА_4 у зв'язку з припиненням поруки.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позову ПАТ «Дельта Банк» до ОСОБА_3.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

За приписами 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За приписами статті 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати належних йому процентів.

Відповідно до статті 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Статтею 514 ЦК України встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

За положеннями статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов'язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов'язку первісному кредиторові є належним виконанням.

У частині другій статті 517 ЦК України передбачено, що боржник має право не виконувати свого обов'язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов'язанні.

Отже, за змістом вище наведених положень закону, боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов'язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору і таке виконання є належним.

Судом першої інстанції встановлені та не оспорені сторонами ті обставини, що між ТОВ «Український промисловий банк» та ОСОБА_3 25 грудня 2006 року було укладено кредитний договір № 499-04/К-06, за умовами якого ОСОБА_3 отримала кредитні кошти в сумі 76 500 доларів США за умови повернення кредитних коштів та сплати 13,5% річних за користування кредитними коштами на строк по 24 грудня 2021 року (т.1, а.с.5-11).

Виконання зобов'язань ОСОБА_3 за кредитним договором № 499-04/К-06 від 25 грудня 2006 року забезпечене договором поруки №499-04/П-06, укладеним 25 грудня 2006 року між ТОВ «Український промисловий банк», ОСОБА_4, ОСОБА_3.(т.1, а.с.11), згідно з яким поручитель поручається перед кредитором за виконання боржником зобов'язань за кредитним договором.

За розрахунком позивача у зв'язку з неналежним виконанням позичальником ОСОБА_5 умов кредитного договору у відповідача станом на 13 липня 2015 року утворилась заборгованість в сумі 2 276 989 грн. 67 коп., яка складається з: заборгованості за кредитом - 1 518 267,36 грн., заборгованості за відсотками - 747 608,93 грн., комісії за ведення кредиту - 11 116,68 грн. (т.1, а.с.2).

З матеріалів справи вбачається, що 30 червня 2010 року між ТОВ «Укрпромбанк», ПАТ «Дельта Банк» та Національним банком України було укладено договір про передачу активів та кредитних зобов'язань (далі - Договір про передачу активів та кредитних зобов'язань) ТОВ «Укрпромбанк» на користь ПАТ «Дельта Банк», відповідно до якого ТОВ «Укрпромбанк» відступило права вимоги, АТ «Дельта Банк» набуло право вимоги по кредитному договору № 499-04/К-06 від 25 грудня 2006 року (т.1, а.с.18-23).

Відповідно до «Визначення термінів» Договору про передачу активів та кредитних зобов'язань «права вимоги» - права вимоги до боржників за кредитним договором та забезпечувальними договорами.

Матеріали справи містять копію нотаріально посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Соколовим О.С. (за реєстровими номерами №2258) Договору про передачу активів та кредитних зобов'язань від 30 червня 2010 року за кредитним договором № 499-04/К-06 від 25 грудня 2006 року, укладеним між ТОВ «Український промисловий банк» та ОСОБА_3 (т.1, а.с.18-23).

Відповідачами не надано доказів на підтвердження того, що вони погасили заборгованість первісному або новому кредитору.

Згідно з ч.4 ст.559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення права вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явит позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Аналіз зазначеної норми права дає підстави для висновку про те, що строк дії поруки (будь-який із зазначених у частині четвертій статті 559 ЦК України) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб'єктивного права кредитора й суб'єктивного обов'язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються.

Це означає, що зі збігом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, зокрема й застосування судових заходів захисту свого права (шляхом пред'явлення позову), кредитор вчиняти не може.

З огляду на преклюзивний характер строку поруки й обумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію даного виду забезпечення виконання зобов'язань застосоване в другому реченні частини четвертої статті 559 ЦК України словосполучення "пред'явлення вимоги" до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання як умови чинності поруки слід розуміти як пред'явлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя.

При цьому зазначене положення не виключає можливості пред'явлення кредитором до поручителя іншої письмової вимоги про погашення заборгованості за боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання.

Отже, виходячи з положень другого речення частини четвертої статті 559 ЦК України, слід дійти висновку про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов'язання за договором повинно бути пред'явлено у судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто упродовж шести місяців із моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов'язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами), або із дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, або із дня настання строку виконання основного зобов'язання (у разі, якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем).

Таким чином, закінчення строку, установленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобов'язання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя.

Аналогічна позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 17 вересня 2014 року по справі №6-53цс14, від 02 грудня 2015 року по справі №6-1707цс15, які в силу ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковими для всіх судів України

За умовами кредитного договору (пункт 2.4 Договору) повернення кредиту здійснюється щомісячними частками у розмірі не менш ніж 425 доларів США, які боржник повинен був здійснювати не пізніше 10 числа кожного наступного місяця, що слідує за місяцем нарахування процентів (пункт 2.7 Кредитного договору), а останній платіж боржник повинен був здійснити не пізніше 21 грудня 2021 року( т.1, а.с.5,6).

У пункті 6.2 кредитного договору сторони погодили право кредитора вимагати достроково повного повернення кредиту, сплати відсотків, комісій, штрафних санкцій, інших платежів, передбачених договором, а також відшкодування збитків внаслідок невиконання або неналежного виконання позичальником умов цього договору, та обов'язок позичальника протягом 15 календарних днів з дати надсилання банком відповідної вимоги повернути суму заборгованості по кредиту, що залишалась та сплатити проценти, комісії, штрафні санкції, інші платежі.

Пунктом 10 Договору поруки визначено, що він вступає в силу з моменту його підписання сторонами та діє до повного виконання зобов'язань по Кредитному договору боржником та поручителем (т.1, а.с.11).

13 січня 2009 року ТОВ «Український промисловий банк» направило на адресу ОСОБА_3 Вимогу про дострокове повне виконання зобов'язань, а саме: повернути в повному обсязі кредитні кошти, сплатити проценти за користування кредитом протягом 15 днів з дня відсилання вимоги (т.2, а.с.93), у зв'язку з порушенням станом на 08 січня 2009 року обов'язку по сплаті щомісячних платежів, факт отримання якої відповідачем не заперечувався.

Таким чином, направивши на адресу позичальника ОСОБА_5 вимогу про дострокове стягнення всієї суми, банк відповідно до вимог статті 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобов'язання, тому перебіг позовної давності за вимогою про повернення кредиту позичальником почався на 16-ий день після надсилання вимоги (п.6.2 Кредитного договору), тобто 29 січня 2009 року та сплинув 29 січня 2012 року.

Крім того, часу несплати кожного з платежів відповідно до статті 261 ЦК України починається перебіг позовної давності для вимог до боржника та обрахування встановленого частиною четвертою статті 559 ЦК України шестимісячного строку для пред'явлення вимог до поручителя щодо щомісячних платежів, щодо виконання основного зобов'язання в повному обсязі - з 29 січня 2009 року.

З позовом до суду про стягнення заборгованості ТОВ «Український промисловий банк» звернулось 26 листопада 2009 року (т.2, а.с.91).

З огляду на викладене, правильним є висновок суду першої інстанції про припинення поруки у зв'язку з пропуском банку шестимісячного строку (який сплинув 29 липня 2009 року) звернення до поручителя ОСОБА_4

Відповідно до частин третьої та четвертої статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Статтею 257 ЦК України визначено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно зі ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

За зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку.

Таким чином, про порушене право ТОВ «Український промисловий банк» дізналось на 16-ий день після надсилання вимоги, тобто 29 січня 2009 року.

За положеннями статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності до нового строку не зараховується.

Як вбачається з матеріалів справи, ТОВ «Український промисловий банк» 26.11.2009 року звернулось до суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором та зазначеним зверненням перервало позовну давність.

Зазначеним зверненням до суду 26.11.2009 року ТОВ «Український промисловий банк» перервало перебіг позовної давності, який почався заново та закінчився 26.11.2012 року.

Частиною першою статті 265 ЦК України передбачено, що залишення позову без розгляду не зупиняє перебігу позовної давності.

Заочне рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 06 квітня 2010 року у справі №2-579/2010 р. за позовом ТОВ «Український промисловий банк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором (т.2, а.с.97-98) скасовано ухвалою суду від 20 грудня 2010 року (т.2, а.с.100) та ухвалою Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 22 лютого 2011 року позов ТОВ «Український промисловий банк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором залишено без розгляду у зв'язку з повторною неявкою позивача ( т.2, а.с.99). Зазначена ухвала набрала законної сили 01.03.2011 року.

У подальшому позов нового кредитора ПАТ «Дельта Банк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором, який поданий до суду в лютому 2013 року, ухвалою Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 07 жовтня 2013 року залишено без розгляду у зв'язку з повторною неявкою позивача (т.2, а.с.102). Ухвала набрала законної сили 15.10.2013 року.

Останній раз ПАТ «Дельта Банк» звернулось до суду з позовом 06.08.2015 року до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором (т.1, а.с.1).

Таким чином, звернення ПАТ «Дельта Банк» до суду з позовами в лютому 2013 року та в серпні 2015 року мали місце вже після спливу позовної давності, перебіг якої почався 26.11.2009 року та закінчився 26.11.2012 року.

Представник відповідачів подав заяву про застосування позовної давності (т.1, а.с. 169-172).

З огляду на викладені обставини, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для застосування позовної давності та відмови в задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором з цих підстав. Тому рішення суду в частині позову ПАТ «Дельта Банк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором згідно з положеннями п.2,4 ч.1ст.376 ЦПК України підлягає скасуванню з прийняттям постанови про відмову в задоволенні позову до ОСОБА_3 з інших підстав.

Керуючись ст. ст. 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» задовольнити частково.

Рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 15 березня 2016 року у цій справі в частині позову Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором скасувати та прийняти постанову наступного змісту.

В задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити з інших підстав.

В решті рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 25 січня 2019 року.

Головуючий

Судді: