Справа № 338/695/18
Провадження № 22-ц/4808/92/19
Головуючий у 1 інстанції Шишко О. А.
Суддя-доповідач Пнівчук
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2019 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої Пнівчук О.В.

суддів: Томин О.О., Ясеновенко Л.В.

секретаря Бойчука Л.М.,

з участю ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Богородчанського районного суду від 29 жовтня 2018 року в складі судді Шишка О.А., по справі за позовом ОСОБА_3 до Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», треті особи, що не заявляють самостійних вимог: приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Боднар Ірина Михайлівна, Богородчанський районний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню,

в с т а н о в и л а :

У червні 2018 року ОСОБА_3 звернувся в суд з позовом до АТ КБ «ПриватБанк», треті особи, що не заявляють самостійних вимог: приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Боднар І.М., Богородчанський районний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню.

Позовні вимоги мотивував тим, що 16 лютого 2015 року приватним нотаріусом Дніпропетровського (нині Дніпровського) міського нотаріального округу Бондар І.М. вчинено виконавчий напис про стягнення з нього на користь АТ КБ «ПриватБанк» 13382,55 грн. заборгованості за Генеральною угодою про реструктуризацію заборгованості і приєднання до Умов і правил надання продукту кредитних карт від 27 травня 2012 року.

На підставі цього виконавчого напису Богородчанським відділом ДВС відкрито виконавче провадження. Вважає, що нотаріус при вчиненні оспорюваного виконавчого напису не перевірив наявність самої заборгованості, виніс його на підставі видуманих відомостей про заборгованість, не взяв до уваги закінчення строку позовної давності.

Посилаючись на те, що на виконання виконавчого напису з нього неправомірно стягнуто 1971,8 грн., позивач просив стягнути зазначену суму з відповідача, а також понесені ним витрати на правничу допомогу.

Рішенням Богородчанського районного суду від 29 жовтня 2018 року позов задоволено частково.

Визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений 16 лютого 2015 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М., зареєстрований в реєстрі за № 445, про стягнення з ОСОБА_3 на користь ПАТ «КБ «ПриватБанк» грошових коштів у сумі 13382,55 грн., з яких 11682,55 грн. заборгованості за кредитним договором № б/н від 27 листопада 2012 року та 1700 грн. витрат, пов»язаних із вчиненням виконавчого напису.

Стягнуто з ПАТ «КБ «Приватбанк» на користь ОСОБА_3 1774,62 грн. незаконно стягнутих на підставі виконавчого напису нотаріуса коштів, 704,80 грн. судового збору, 6533,35 грн. витрат на професійну правничу допомогу, а також на користь держави 704,80 грн. судового збору.

У задоволенні решти позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду представник ПАТ «КБ «ПриватБанк» подав апеляційну скаргу в якій просить скасувати рішення суду від 29.10.2018 року в частині стягнення витрат на правничу допомогу.

Вимоги апеляційної скарги мотивовано тим, що представником позивача не надано детальний опис робіт (наданих послуг),виконаних адвокатом, з зазначенням вартості окремих робіт (послуг), витраченого часу для їх виконання (надання), що є необхідним для вирішення питання щодо розміру понесених судових витрат, відповідно до положень ЦПК.

Суд, на думку апелянта, при стягненні судових витрат повинен врахувати характер спірних правовідносин, ступінь складності справи, необхідний і фактично наданий обсяг правової допомоги, виходячи з принципів розумності, виваженості і справедливості.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_3 - ОСОБА_2 зазначив, в матеріалах справи наявні всі необхідні документи, які підтверджують витрати на правничу допомогу у розмірі 6533,35 грн.

Представник апелянта - ПАТ «КБ «ПриватБанк» у судове засідання апеляційного суду не з»явився, про час та місце розгляду справи повідомлений у встановленому законом порядку.

Позивач ОСОБА_3- та його представник ОСОБА_2 заперечили вимоги апеляційної скарги, посилаючись на обгрнутованість висновків суду про стягнення з відповідача витрат професійну правничу допомогу.

Третя особа, що не заявляє самостійних вимог: приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Боднар І.М. надіслала на адресу суду заяву, в якій просить розгляд справи здійснювати без її участі.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача ОСОБА_3- та його представник ОСОБА_2, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до положень ч.ч.1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Постановляючи рішення в частині стягнення з відповідача 6533,35 грн. витрат на правничу допомогу, суд першої інстанції виходив із того, що відповідно до положень ст. 141 ЦПК України у разі задоволення позову, судові витрати пов»язані з розглядом справи покладаються на відповідача.

З таким висновком погоджується колегія суддів з огляду на наступне.

Стаття 59 Конституції України гарантує кожному право на правову допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Витрати, пов»язані з правничою допомогою адвоката, відповідно до ч.ч. 1-6 ст. 137 ЦПК України, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов»язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. 5. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов»язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Судом встановлено та вбачається із матеріалів справи, що позивач ОСОБА_3 у березні 2018 року уклав договір про надання правової допомоги з адвокатом ОСОБА_2 (а.с.25)

Адвокат ОСОБА_2 підтвердив свої повноваження свідоцтвом про право на зайняття адвокатською діяльністю НОМЕР_1 виданого згідно рішення Закарпатської обласної кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури від 28.05.2004 р. №142 (а.с.28)

Представником позивача надано розрахунок витрат по оплаті правової допомоги, який містить дату та перелік видів наданої правової допомоги (зокрема проведення попередньої консультації щодо характеру спірних правовідносин, вивчення та правовий аналіз матеріалів справи, підготовка адвокатського запиту та заяви нотаріусу, підготовка заяви у відділ ДВС Богородчанського РУЮ, складання позовної заяви, підготовка і подача заяви про залучення третіх осіб, участь у судових засіданнях) кількість витраченого часу та вартість виконаної роботи (а.с.26,68)

Позивач ОСОБА_3 здійснив оплату за надану юридично-правову допомогу на суму 5000 грн та 1533,35 грн, а разом 6533,35 грн, що підтверджується квитанціями серії ВГ №8 від 19 квітня 2018 року та №10 від 10 вересня 2018 року (а.с.27, 62)

Таким чином, позивачем у процесу розгляду справи надано документально підтверджені докази витрат на правову допомогу та їх розрахунок.

Доводи апелянта про те, що представником позивача не надано детальний опис робіт є необґрунтованими.

Крім того, не заслуговують на увагу посилання апелянта на те, що при стягненні судових витрат суд не врахував характер спірних правовідносин, ступінь складності справи, необхідний і фактично наданий обсяг правової допомоги, оскільки обов»язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Представник відповідача АТ КБ «ПриватБанк» не подавав будь-яких заперечень чи клопотань щодо представленого позивачем розрахунку понесених витрат по оплаті адвоката.

З оглядку на зазначене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду в частині стягнення з відповідача витрат на правову допомогу постановлено з дотриманням вимог норм процесуального права, а тому підстав для його скасовування не встановлено.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення, а рішення Богородчанського районного суду від 29 жовтня 2018 року - без зміни.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, у випадках передбачених п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 24 січня 2019 року.

Головуюча О.В. Пнівчук

Судді: О.О. Томин

Л.В. Ясеновенко