Справа № 408/1027/19-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 листопада 2019 року смт Біловодськ

Біловодський районний суд Луганської області у складі:

головуючого Соболєва Є.О.,

при секретареві Савенко Т.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , третя особа: Військово-цивільна адміністрація сіл Нижня Вільхова, Верхня Вільхова, Малинове, Плотина та Пшеничне Станично-Луганського району Луганської області (далі за текстом - ВЦА), в якому позивач просить визнати відповідачів такими, що втратили право користування житловим будинком, розташованим за адресою: АДРЕСА_1 ,

ВСТАНОВИВ :

Обґрунтовуючи свій позов ОСОБА_1 вказав, що він є власником житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 . В належному їй будинку також зареєстровані відповідачі, які з 2015 року в ньому не проживають. Вона пропонувала відповідачам добровільно знятись з реєстрації за її адресою, проте вони відмовились. Наявність реєстрації відповідачів створює ї проблеми з користуванням будинком, оскільки вона не в змозі оформити субсидію.

Крім того у поданій позовній заяві просила розглядати справу за її відсутності.

Відповідачі про час і місце розгляду справи були сповіщені належним чином, причин неявки не повідомили, відзив на позов у встановлений судом строк не надавали, заяв про розгляд справи за їхньої відсутності не надходило, тому суд вважав можливим розглянути справу за відсутності відповідачів за наявними у ній матеріалами.

Третя особа надала клопотання, в якій ВЦА просила розглядати справи за відсутності їхнього представника, вирішення справи залишила на розсуд суду.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню з таких підстав.

Частиною четвертою статті 41 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Статтями 317, 319 Цивільного кодексу України передбачено, що власнику майна належить право володіння, користування та розпорядження майном, а також власник майна володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно статті 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод в здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Нотаріально посвідченим договором купівлі-продажу від 30.01.2007 підтверджується, що за його умовами ОСОБА_7 продала, а ОСОБА_1 купила житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 . Даний договір того ж дня внесено до Державного реєстру правочинів, а також 07 лютого 2007 року за позивачем у БТІ зареєстроване право власності на зазначений будинок, про що свідчить відповідний витяг № 13483462.

З довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб від 08.02.2019 № 224, виданої ВЦА, йдеться, що у будинку позивача крім неї зареєстрований її чоловік - ОСОБА_8 , а також відповідачі, які родичами власнику не є.

У своїй позовній заяві позивач просить визнати відповідачів такими, що втратили право користування її житловим приміщенням, в тому числі неповнолітніх ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , 2002 р. народження, батьками яких є відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , посилаючись на те, що останні з 2015 року проживають в іншому місці та створюють їй перешкоди у користуванні власністю, зокрема, вона не в змозі оформити субсидію на користування житлово-побутовими послугами.

Відповідачі своїх заперечень проти позову, як й доказів зворотного, не надали.

За таких обставин, виходячи з наведених вище норм закону суд вважає, що створені відповідачами позивачу перешкоди підлягають усуненню, які вона має право вимагати усунути в будь-який час та будь-яким шляхом на підставі статті 391 Цивільного кодексу України, яка передбачає, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Такий висновок цілком відповідає правовій позиції Верховного Суду України, який у постанові від 16.11.16 р. у справі № 6-709цс16 зазначив, що аналіз статті 391 Цивільного кодексу України визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.

Отже, встановивши, що позивач є власником житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , та їй відповідачами створюються перешкоди у користуванні цим будинком, які добровільно їх усувати відмовляються, суд вважає вимогу позивача щодо визнання відповідачів такими, що втратили право користування належним їй житловим приміщенням, обґрунтованою.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 258, 259, 263-265 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 , яка зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , іпн. НОМЕР_1 , - задовольнити.

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , які зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 , проживають за адресою: АДРЕСА_2 , визнати такими, що втратили право користування житловим будинком, розташованим за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішення може бути оскаржене до безпосередньо до Луганського апеляційного суду протягом тридцяти днів з моменту його ухвалення, яке набирає законної сили в порядку, передбаченому статтею 273 Цивільного процесуального кодексу України.

Головуючий: