Суддя-доповідач Гаврилова Г.Л.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

Єдиний унікальний номер 221/783/17

Номер провадження 22-ц/804/431/19

19 березня 2019 року місто Маріуполь

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Донецького апеляційного суду у складі:

головуючого судді Гаврилової Г.Л.

суддів - Зайцевої С.А., Пономарьової О.М.

за участю секретаря - Єфремової О.В.

сторони:

позивач - ОСОБА_2,

відповідач - ОСОБА_3,

розглянув у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Волноваського районного суду Донецької області від 27 листопада 2018 року, у складі судді Мохова Є.І., повний текст рішення складений 28 листопада 2018 року,

В С Т А Н О В И Л А:

У лютому 2017 року позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, посилаючись на об ставини, згідно яких він 10.11.2003 року придбав за договором купівлі-продажу трикімнатну квартиру загальною площею 53,80 кв.м, житловою площею 40,50 кв.м. В даній квартирі до серпня 2014 року проживав відповідач ОСОБА_4 10.06.2013 року за рішенням Волноваського районного суду Донецької області його позовні вимоги до відповідача про втрату права користування його квартирою були задоволені і відповідач повинен був виселитися з квартири, проте, відповідач добровільно виконати судове рішення не побажав і він був змушений звернутися до виконавчої служби для примусового виконання рішення. 26.08.2014 року в ході виконання судового рішення було встановлено, що квартира має пошкодження: у квартирі відсутні перегородки, підлога, отвори, санобладнання і т.д. За даним фактом позивачем було подано заяву до відділу поліції Волноваського району та 29.08.2014 року орган досудового розслідування вніс інформацію в ЄРДР за фактом умисного пошкодження майна за № 0001130. У даній справі була призначена судово-будівельна експертиза, яка встановила, що причиною виявлених пошкоджень в квартирі є демонтаж конструктивних елементів і обробки квартири. Крім того, згідно висновку експерта №2 від 30.03.2018 року вбачається, що вартість ремонтно-будівельних робіт для приведення приміщень квартири АДРЕСА_1 в жилий вид становить 162430 грн. (а.с.60-65).

Діями відповідача йому було також завдано і моральну шкоду, оскільки відповідач фактично зробив квартиру непридатною для проживання, створив ряд перешкод для нормального використання квартири за її призначенням. В даний час він не має коштів для її відновлення і ці обставини створюють позивачу моральні страждання, яку він оцінює в 50 000 грн. У свою чергу, 18.05.2016 року слідчий виніс постанову про закриття провадження у справі, так як сума збитків від умисного пошкодження майна не достатня для об'єктивної сторони складу кримінального правопорушення за ст. 194 КК України, а тому відсутній склад кримінального правопорушення, що змусило його звернутись до суду щодо захисту його майнових і немайнових прав.

Рішенням Волноваського районного суду Донецької області від 27 листопада 2018 року у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди відмовлено у зв'язку із пропуском позивачем позовної давності.

Не погодившись із вказаним рішенням суду, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу та посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення Волноваського районного суду Донецької області від 27 листопада 2018 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилаючись на вимоги ст. 256, ч.3 ст. 267 ЦК України зазначає, що без заяви сторони у спорі позовна давність застосовуватися судом не може за жодних обставин, оскільки можливість застосування позовної давності пов'язана лише із наявністю про це заяви сторони. Таким чином суд за власною ініціативою не має права застосовувати позовну давність. Посилаючись на вимоги ст. 43, 49, 178 ЦПК України зазначає, що як вбачається з матеріалів справи відповідач, усно чи письмово не звертався до суду про застосування строків позовної давності (усно під аудіозапис, відзивів чи заперечень на позов суду не надавав та окремих письмових клопотань(заяв) до суду не надходило і в матеріалах справи таких заяв, клопотань не має.) Тобто, суд з власної ініціативи без обґрунтованої на то підстави застосував позовну давність, чим вийшов за межі своїх повноважень, порушив принцип правової визначеності та право на справедливий суд, що відповідно до ч.2ст.376 ЦПК України є підставою для скасування судового рішення. Також зазначає, що постановляючи рішення, суд першої інстанції виходив із того, що позивач про порушення свого права дізнався у червні 2013 року, а з позовом звернувся у лютому 2017року. Проте такий висновок не є обґрунтованим, оскільки 14 липня 2014року Волноваським районним судом ухвалено рішення про надання дозволу державному виконавцю про примусове проникнення до квартири, оскільки відповідач чинив перешкоди та не виконував рішення суду про його виселення та вселення власника квартири, та лише 26 серпня 2014року рішення суду про виселення було виконано та зафіксовано значні руйнування квартири. Враховуючи вищенаведене, вважає, що звернувся до суду в межах позовної давності, та рішення суду є незаконним, необґрунтованим та таким, що підлягає скасуванню.

В ухвалі про відкриття апеляційного провадження учасникам справи було надано строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу. Відповідач своїм правом не скористався.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача, який просив задовольнити апеляційну скаргу, скасувати судове рішення та задовольнити його позовні вимоги, запереченя відповідача, який просив залишити судове рішення без змін, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що на підставі договору купівлі продажу квартири, посвідченого 10 листопада 2003 року державним нотаріусом Волноваської державної нотаріальної контори Донецької області, ОСОБА_2 є власником трьох кімнатної квартири АДРЕСА_1, яку він придбав у колишньої дружини відповідача - ОСОБА_5

Згідно довідки №366 від 23.02.2017 року виданої Донською селищною радою вбачається, що ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 з 21.09.2005 року по 27.12.2016 року.

Як встановлено судом та не оспорюється сторонами, фактично відповідач ОСОБА_3 вселився в дану квартиру у 2003 року та був зареєстрований в ній на підставі судового рішення.

Відповідно до рішення Волноваського районного суду Донецької області від 10.06.2013 року за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 (цивільна справа№2/221/134/13) ОСОБА_3 визнано таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_1 та його виселено з даної квартири без надання іншого житлового приміщення.

Зобов'язано ОСОБА_3 не чинити ОСОБА_2 перешкод у користуванні квартирою АДРЕСА_1 та передати ОСОБА_2 ключі від вхідних дверей. У задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, укладеного 10.11.2003 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_2, посвідчений державним нотаріусом Волноваської держнотконтори за №1-2264, у зв'язку з його фіктивністю відмовлено. (а.с. 6-7).

При розгляді даної цивільної справи (№2/221/134/13) суд встановив, що ОСОБА_3 у 2011 році, без відома власника квартири ОСОБА_2, та без відповідного дозволу компетантних осіб, перепланував трьох кімнатну квартиру АДРЕСА_1 на свій розсуд в двокімнатну.

Судом також встановлено, що 14 липня 2014 року Волноваський районний суд Донецької області по справі № 0506/6769/2012 ухвалив надати дозвіл державному виконавцю Волноваського РУЮ про примусове проникнення до квартири АДРЕСА_1 бо ОСОБА_3 чинив перешкоди та не виконував рішення суду від 10.06.2013 року про його примусове виселення з вищевказаної квартири, яка належить ОСОБА_2

Згідно акту державного виконавця відділу ДВС Волноваського РУЮ від 26 серпня 2014 року рішення суду про виселення ОСОБА_3 було виконано, ключі від квартири передані стягувачу ОСОБА_2 та зафіксовано значні руйнування квартири, яка була в незадовільному стані: вікна, двері зруйновані.

Із наявного у матеріалах справи акту огляду квартири АДРЕСА_1 від 28.08.2014 року вбачається, що комісія в складі секретаря Донської селищної ради ОСОБА_6, в.о. начальника відділу ДВС ОСОБА_7, помічника дільничного ОСОБА_8, директора будинкоуправління ОСОБА_9 здійснила огляд квартири 27.08.2014 року за адресою: АДРЕСА_1. Під час огляду були присутні: власник квартири ОСОБА_2, мешканці кв. АДРЕСА_2 ОСОБА_10. За результатами огляду встановлено: пошкодження вхідних дверей (відсутні шалівку, пошкодження замка); демонтована перегородка між залою та спальнею;відсутні міжкімнатні дверні блоки і пошкоджені віконні блоки в усіх кімнатах; на кухні відключена газова плита (на трубу газопроводу поставлена «заглушка» і відсутня мийка, а також знятий радіатор опалення (на труби системи опалення поставлені «заглушки»); в санвузлі виявлений розбитий унітаз і відсутність ванни і вмивальника, розводки трубопроводу холодної води; в усіх кімнатах пошкоджені шпалери, покриття підлоги з лінолеуму; порушена електропроводка, вимикачі, розетки. Відсутні автомати на електролічильнику (а.с. 8).

29 серпня 2014 року ОСОБА_2 звернувся з заявою до чергової частини Волноваського відділу поліції про прийняття заходів до ОСОБА_3, який проживаючи в його квартирі, пошкодив належне йому майно та квартиру, та до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено відомості № 0001130 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1. ст. 194 КК України( а.с. 131).

Не заперечуючи технічного та санітарного стану квартириАДРЕСА_1, відповідач пояснив апеляційному суду, що він дійсно самостійно, у 2004 році перепланував дану квартиру з трьох кімнатної на двухкімнатну, демонтував стіни, зробив перепланування, поміняв вікна . При виселенні з даної квартири, у квітні 2014 року, він забрав усі свої речі, та будівельні матеріали, а саме- усі вікна, душову кабіну, вхідну металеву двір, покриття стелі. При цьому, ремонтні роботи внаслідок демонтажу будівельних матеріалів він не робив, а унітаз вже перебував у пошкодженому стані.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за звернення особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. У ст. 12 ЦПК України, говориться, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст. 1166 ЦК України, шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до п. 1.4.6 «Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій» власник, наймач (орендар) жилого будинку, жилого чи нежилого у жилому будинку приміщення, що припустив самовільне переобладнання або засобів протипожежного захисту, зобов'язаний за свій рахунок привести це приміщення до попереднього стану. У разі,якщо самовільно перепланування або переобладнання приводить до погіршення технічного стану житлового будинку в цілому або переобладнання приводить до погіршення технічного стану житлового будинку в цілому та порушуються права інших споживачів, зазначені роботи виконуються виконавцем послуг, питання відшкодування вартості цих робіт, власником, наймачем (орендарем) жилого будинку, жилого чи нежилого у жилому будинку приміщення вирішується у судовому порядку.

Відповідно приписів, викладених у пункті 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.03.92 року N 6 "Про практику розгляду судами цивільних справ про відшкодування шкоди", розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи.

Враховуючи викладені обставини справи, суд прийшов до висновку, що внаслідок неправомірних дій відповідача позивач зазнав матеріальної шкоди.

Разом з цим, суд вважав, що, оскільки позивач довідався про протиправні дії з боку відповідача ОСОБА_3 відносно його квартири з рішення Волноваського районного суду від 10 червня 2013 року, то він пропустив позовну давність щодо захисту свого порушеного права у судовому порядку, оскільки до суду звернувся у серпні 2017 року.

Судова колегія не погоджується з такими висновками суд з оглядом на таке.

Відповідно до ст.256 ЦК позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого права або інтересу. Тобто протягом часу дії позовної давності особа може розраховувати на примусовий захист свого цивільного права чи інтересу судом.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною в спорі, є підставою для відмови в позові (ч.4 ст.267 ЦК).

Нормою ч.3 ст.267 ЦК встановлено, що суд застосовує позовну давність лише за заявою сторони в спорі, зробленою до ухвалення судом рішення.

Тлумачення ч.3 ст.267 ЦК, положення якої сформульоване із застосуванням слова «лише» (синонім «тільки», «виключно»), та відсутність будь-якого іншого нормативно-правового акта, який встановлював би інше правило застосування позовної давності, дає підстави стверджувати, що із цього положення випливає безумовний висновок, відповідно до якого за відсутності заяви сторони в спорі суд не застосовує позовної давності.

Тобто цією нормою встановлено суб'єктивні межі застосування позовної давності, а саме: передбачено випадки, до яких позовна давність не застосовується судом у зв'язку з відсутністю відповідної заяви сторони в спорі.

Таким чином, положення про позовну давність є диспозитивними, а не імперативними в застосуванні.

Як вбачається з матеріалів справи відповідач ОСОБА_3 не просив застосувати позовну давність, ані усно, ані у письмовому вигляді, що підтвердив апеляційному суду.

Отже, без заяви сторони в спорі позовна давність застосовуватися не може за жодних обставин, оскільки можливість її застосування пов'язана лише з наявністю про це заяви сторони, зробленої до ухвалення рішення судом першої інстанції.

Тому суд за власною ініціативою не має права застосувати позовну давність.

Суд першої інстанції не звернув уваги на зазначене та не врахував, що згідно з положеннями ч.3 ст.267 ЦК за відсутності заяви сторони в спорі про застосування позовної давності правові підстави для її застосування відсутні, отже, прийшов до помилкового висновку про застосування позовної давності.

Крім того, відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач до 26 серпня 2014 року, коли він був примусово вселений та отримав ключі від належного йому житлового приміщення, не мав реальної можливості війти в дану квартиру.

Саме з цього часу позивач був обізнаний щодо обсягу руйнувань в квартирі, та отримав реальну можливість оцінити матеріальну шкоду.

У свою чергу, висновки суду, що про порушення своїх прав позивач мав дізнатись у червні 2013 року з рішення Волноваського районного суду від 10 червня 2013 року, є помилковими, оскілки даним рішення суду встановленні обставини самовільного, у порушення встановленого діючим законодавством порядку та без відома власника квартири,перепланування належній ОСОБА_2 квартири ОСОБА_3 Проте, наявність та розмір збитку, заподіяного винними діями відповідача, позивач мав реальну можливість встановити та оцінити лише після огляду даної квартири.

Згідно з ч. 1 ст. 1192 ЦК України, з врахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоду майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Згідно висновку експертного дослідження №32 від 20.05.2015 року , здійсненому на виконання постанови слідчого СВ Волноваського РВ ГУМВС України в Донецькій області , вбачається, що у квартирі АДРЕСА_1 відсутні наступні конструктивні елементи квартири- перегородки(3%), підлога, отвори, обробні роботи, внутрішні санітарно технічні пристрої, та інше, що становить 53% від питомої ваги квартири. Причиною виявлених пошкоджень є демонтаж конструктивних елементів і обробки квартири.

Згідно висновку експерта №2 від 30.03.2018 року вбачається, що стан квартири на теперішній час і на час проведення будівельно-технічної експертизи призначеної відносно постанови слідчого СВ Волноваського РВ УМВС України в Донецькій області Дворцовим В.А. не відрізняється. Вартість ремонтно-будівельних робіт для приведення приміщень квартири АДРЕСА_1 в жилий вигляд може становити 162430 грн. (а.с.60-65).

За таких обставин, оскільки судами, як першої інстанції так і апеляційною інстанцією встановлено, що внаслідок самовільних дій відповідача позивачу завдано матеріальну шкоду у розмірі 162430 грн., та вона має бути відшкодована за рахунок ОСОБА_3

Підстави відповідальності за завдану моральну шкоду у позадоговірних відносинах передбачені ст. ст. 23 і 1167 ЦК України. За загальним правилом така відповідальність наступає за наявності протиправності і вини особи, яка її завдала.

Відповідно до вимог ст. 280 ЦК України, якщо фізичній особі внаслідок порушення її особистого немайнового права завдано майнової та (або) моральної шкоди, ця шкода підлягає відшкодуванню.

Звертаючись з вимогою щодо відшкодування моральної шкоди, позивач вказував, що пошкодження квартири створило для нього дискомфорт та нервове напруження, оскільки він тривалий час не може вільно користуватися своєю квартирою, відчуваючи та спостерігаючи за тим як змінився інтер'єр в квартирі: демонтована цеглова перегородка між залою та спальнею; в санвузлі розбитий унітаз, відсутня ванна, умивальник, труби холодної води; в кімнатах не має радіаторів опалення; відсутні міжкімнатні дверні блоки, віконні блоки; пошкоджена електрична проводка, вхідні двері, шпалери та інше. Оскільки йому спричинено душевні страждання, яких він зазнав у зв'язку із пошкодженням його квартири, то відповідно до діючого законодавства України він має право на компенсацію моральної шкоди, яку він оцінює у 50 000 гривень.

Згідно із положенням пункту 3 частини другої статті 23 ЦК України моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна.

У зв'язку з тим, що позовна вимога щодо відшкодування моральної шкоди є похідною від вимог про відшкодування матеріальної шкоди, та позивач довів наявність такої шкоди внаслідок винних дій відповідача, ця вимога підлягає задоволенню.

Оскільки позивачу , як власнику квартири, спричинено душевні страждання, яких він зазнав у зв'язку із пошкодженням його квартири та неможливістю тривалого часу користуватись даною квартирою, з урахування усіх обставин справи, судова колегія, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості , вважає, що сума 1000 гривень буде відповідати тяжкості завданої позивачу моральної шкоди, глибини, тривалості та характеру моральних страждань позивача.

Відповідно до вимог п.4 ч.1 ст.382 ЦПК України, у випадку скасування або зміни судового рішення, в резолютивній частині постанови апеляційний суд вирішує питання щодо нового розподілу судових витрат, понесених у зв'язку з розглядом справи у суді першої інстанції та у зв'язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

З урахуванням висновків суду про задоволення позовних вимог в частині стягнення матеріальної шкоди, колегія суддів вважає, що позивачу, на підставі ст.141 ЦПК України, слід відшкодувати понесені позивачем судові витрати по оплаті судового збору - у зв'язку з розглядом справи у суді першої інстанції у розмірі 1626 гривень 30 копійок( а.с. 1,115) та судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 3396 гривень 45 копійок (за позов матеріального та морального характеру) а всього 5022гривень 75 копійок.

Крім того, з відповідача на користь позивача підлягають до стягнення судові витрати, пов'язані з проведенням судової експертизи у розмірі 7000( сім тисяч) гривень. (а.с. 117)

Доказів витрат на професійну правничу допомогу позивачем не надано.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381, 382 ЦПК України колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Волноваського районного суду Донецької області від 27 листопада 2018 року скасувати.

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування шкоди задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3( ІНФОРМАЦІЯ_3) на користь ОСОБА_2( ІПН НОМЕР_1) у відшкодування матеріальної шкоди 162430( сто шістдесят дві тисячі чотириста тридцять) гривень 26 копійок, у рахунок моральної шкоди 1000( одну тисячу) гривень.

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 у відшкодування судових витрат 5022 ( п'ять тисяч двадцять дві) гривні 75 копійок, у відшкодуванням витрат, пов'язаних з проведенням експертизи у розмірі 7000(сім тисяч) гривень.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 22 березня 2019 року.

Головуючий Гаврилова Г.Л.

Судді Зайцева С.А.

Пономарьова О.М.