ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Справа № 680/1105/17
Провадження № 22-ц/4820/83/19
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2019 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд у складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Талалай О.І. (суддя-доповідач), Пєнти І.В., Ярмолюка О.І.,

секретар судового засідання Медведчук Н.Д.,

з участю сторін і їх представників

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу №680/1105/17 за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Віньковецького районного суду Хмельницької області від 02 жовтня 2018 року (суддя Волкова О.М., повне судове рішення складено 12 жовтня 2018 року) у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про стягнення матеріальної та моральної шкоди.

Заслухавши доповідача, пояснення учасників судового процесу, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, суд

у с т а н о в и в :

05 грудня 2017 року ОСОБА_4, звертаючись до суду з вказаним позовом, зазначав, що у квітні 2016 році між ним та відповідачем був укладений усний договір про надання послуг, згідно з яким ОСОБА_5 зобов'язався провести ремонті роботи кузова належного йому на праві власності автомобіля ГАЗ-24 1977 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 та фарбування відновленого кузова автомобіля. Він зобов'язався оплатити надані послуги. Вони дійшли згоди щодо вартості послуг і строку їх надання. Для виконання ремонтних робіт кузова (передньої частини) потребувався демонтаж двигуна, коробки швидкостей. Двигун автомобіля ГАЗ-24 має рідинне охолодження і демонтаж двигуна без випуску охолоджуючої рідини неможливий. Тому відповідач вимушений був випустити охолоджувач. Після виконання ремонтних і фарбувальних робіт кузова автомобіля монтовано його двигун. 20 вересня 2016 року ОСОБА_5 передав йому відремонтований транспортний засіб, за що отримав обумовлену ними суму коштів. Через деякий час після його від'їзду від місця ремонту двигун перестав працювати. З'ясувалося, що після монтажу двигуна охолоджуюча рідина не була залита в охолоджуючу систему двигуна автомобіля.

Внаслідок неналежного виконання ОСОБА_5 умов договору про надання послуг завдано матеріальну і моральну шкоду.

Відповідно до звіту про оцінку майна №201001 від 20 жовтня 2017 року розмір матеріальної шкоди складає 38274 грн 74 коп. 20 вересня 2016 року відповідач власноручно написав розписку про зобов'язання усунути недоліки по ремонту двигуна у строк з 20 вересня по 25 вересня 2016 року, а у випадку їх не усунення - відшкодувати вартість робіт. Проте, взяті на себе зобов'язання не виконав.

Тому, ОСОБА_4 просив стягнути з ОСОБА_5 на свою користь 38274 грн 74 коп нанесених збитків внаслідок неналежного виконання договору про надання послуг по ремонту автомобіля і 2000 грн моральної шкоди у зв'язку з перенесеними моральними стражданнями, незручностями по причині неможливості використання транспортного засобу.

Рішенням Віньковецького районного суду Хмельницької області від 02 жовтня 2018 року в позові відмовлено. Вирішено питання про судові витрати.

Додатковим рішенням Віньковецького районного суду Хмельницької області від 14 листопада 2018 року вирішено питання про судовий збір.

ОСОБА_4, не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції в апеляційній скарзі просить його скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову. Посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального і процесуального права. Суд допустив до участі у справу адвоката ОСОБА_6, повноваження якого не були підтверджені документами, передбаченими ч. 4 ст. 62 ЦПК України. Помилковим є висновок суду, що шкода завдавалася внаслідок ремонту двигуна автомобіля, оскільки для проведення фарбувальних робіт у моторному відділенні автомобіля, потребувався демонтаж його двигуна. Суд безпідставно не застосував норми матеріального права - ст.ст. 1209,1210 ЦК України та ухвалив незаконне рішення. Витрати відповідача на правничу допомогу не підтверджені належними і допустимими доказами, а тому не підлягали стягненню.

У засіданні апеляційного суду позивач і його представник апеляційну скаргу підтримали. Відповідач і його представник визнали апеляційну скаргу необґрунтованою у повному обсязі.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що ОСОБА_4 є власником автомобіля ГАЗ-24 1977 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1.

У квітні 2016 року ОСОБА_4 і ОСОБА_5 досягли усної домовленості про виконання відповідачем робіт з ремонту та фарбування кузова автомобіля ГАЗ-24, обумовили перелік необхідних для цього робіт, а також зняття/встановлення двигуна автомобіля із залученням іншої особи за окрему плату.

При виконанні ремонтно-фарбувальних робіт автомобіля ОСОБА_5 діяв як фізична особа. Відомостей про здійснення ним підприємницької діяльності матеріли справи не містять.

Після проведення ремонтно-фарбувальних робіт кузова автомобіля 20 вересня 2016 року відповідач передав, а позивач прийняв транспортний засіб. Акти виконаних робіт, прийому-передачі автомобіля ОСОБА_4 і ОСОБА_5 не підписували. Про недоліки виконаних ремонтно-фарбувальних робіт ніхто із сторін не заявляв.

Того ж дня позивач повернув відповідачеві автомобіль через несправність двигуна під час експлуатації транспортного засобу, яка на його думку сталася по причині того, що після монтажу двигуна охолоджуюча рідина не була залита в охолоджуючу систему двигуна автомобіля.

Відповідно до розписки відповідач зобов'язався у строк з 20 вересня 2016 року по 25 вересня 2016 року усунути несправність двигуна, а якщо цього не зробить, відшкодувати вартість робіт з його ремонту.

У вказаний строк ОСОБА_5 ремонт двигуна не провів, тому позивач забрав транспортний засіб та звернувся до оцінювача, який встановив, що вартість ремонту двигуна автомобіля становить 38274,74 грн.

Наведене підтверджується матеріалами справи.

Відмову в позові суд фактично мотивував безпідставністю і недоведеністю вимог.

Такий висновок суду відповідає обставинам справи та вимогам закону.

Відповідно до ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Правовідносини, що виникли між сторонами у зв'язку з проведенням ремонтно-фарбувальних робіт автомобіля за своєю правовою природою є договором підряду.

Відповідно до ч. 1 і ч. 2 ст. 837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, відшкодування збитків та моральної шкоди (п.4 ч. 1 ст. 611 ЦК України).

При вирішенні спору про відшкодування збитків у договірних правовідносинах, позивач зобов'язаний довести наявність укладеного договору, протиправність поведінки відповідача у спірному правовідношенні, заподіяння збитків, причинно-наслідковий зв'язок між протиправною поведінкою та заподіяними збитками.

Відповідач зі своєї сторони повинен довести відсутність своєї вини та

обставини, які звільняють його від відповідальності відповідно до норм законодавства.

Як вбачається з матеріалів справи, та визнається сторонами ОСОБА_4 і ОСОБА_5 досягли усної домовленості про проведення ремонтно-фарбувальних робіт належного позивачеві автомобіля ГАЗ-24 із залученням третьої особи для зняття/встановлення двигуна для цієї мети за окрему плату.

Також сторонами було досягнуто згоди щодо вартості робіт і строку їх виконання.

Правильним є висновок суду, що договір підряду щодо ремонту двигуна автомобіля сторонами не укладався.

Належних і допустимих доказів порушень ОСОБА_5 зобов'язання з проведення ремонтно-фарбувальних робіт автомобіля, які б знаходились у причинному зв'язку із виникненням несправності двигуна автомобіля позивачем не надано.

За недоведеності ОСОБА_4 причини виникнення несправності двигуна автомобіля та факту порушення відповідачем зобов'язання, яке було б причиною виникнення несправності двигуна, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про відмову в позові про стягнення збитків і моральної шкоди.

У зв'язку з наведеним не ґрунтуються на законі доводи апеляційної скарги про наявність підстав для відшкодування шкоди внаслідок виникнення несправності двигуна автомобіля на підставі ст.ст. 1209, 1210 ЦК України.

Згідно з ч. 3 ст. 12 і ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Аргументи апеляційної скарги про допуск до участі у справі адвоката ОСОБА_6 як представника відповідача за відсутності документів, передбачених ч. 4 ст. 62 ЦПК України, на підтвердження повноважень не можуть бути підставою для скасування судового рішення.

Відповідно до ч. 4 ст. 62 ЦПК України повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність».

На підставі ст. 26 зазначеного Закону, адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути:

1) договір про надання правової допомоги;

2) довіреність;

3) ордер;

4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.

Виходячи зі змісту ч. 1 і ч. 3 ст. 26 Закону №5076-VI, ордер може бути оформлений адвокатом (адвокатським бюро, адвокатським об'єднанням) лише на підставі вже укладеного договору.

Положенням ч.5 ст. 4 ЦПК України гарантовано право на судовий захист

та передбачено, що ніхто не може бути позбавлений права на участь у розгляді своєї справи у визначеному цим Кодексом порядку.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 2 ЦПК України основними засадами (принципами) цивільного судочинства, серед інших, є рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом.

Згідно із усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка на підставі ч. 4 ст. 10 ЦПК України підлягає застосуванню судом як джерело права, реалізуючи положення Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, необхідно уникати занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним.

Принцип рівності був неодноразово застосований ЄСПЛ і у справах щодо України. Наприклад, у справі «Надточій проти України» (Nadtochiy v. Ukraine, заява № 7460/03), рішення від 15 травня 2008 року.

У пункті 26 цього рішення суд нагадує, що принцип рівності сторін - один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду - передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище у порівнянні з опонентом.

Отже, виходячи з наведених норм законодавства і практики Європейського суду з прав людини, не допуск представника відповідача до участі у справі з формальних підстав унеможливив би здійснення ОСОБА_5 права на справедливий суд відповідно до ст. 6 Конвенції та рівної можливості представляти свої інтереси під час розгляду справи.

Крім того, участь представника відповідача протягом усього розгляду справи позивачем і його представником не оспорювалась.

Не можуть бути взяті до уваги посилання ОСОБА_4 в апеляційній скарзі на незаконність стягнення з нього на користь відповідача витрат на професійну правничу допомогу.

За змістом ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача.

Відповідно до ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

На підставі ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (статті 12, 46, 56 ЦПК України).

Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на професійну правничу допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Зазначені критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (Рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України»).

Зазначену правову позицію висловив Верховний Суд у постанові від 17 січня 2019 року за результатами розгляду справи №690/54/18, а тому апеляційний суд на підставі ч. 4 ст. 263 ЦПК України враховує її при застосуванні норм права до спірних правовідносин.

Із матеріалів справи вбачається, що на підтвердження витрат на правничу допомогу відповідачем надано договір про надання правової допомоги адвокатом ОСОБА_6 від 27 березня 2018 року (а.с.119-120), квитанцію від 11 квітня 2018 року (а.с.167) про отримання адвокатом ОСОБА_6 3000 грн гонорару від ОСОБА_5 та розрахунок витрат (а.с.168) із зазначенням затрат часу адвоката на усі необхідні дії для забезпечення представництва інтересів відповідача у справі.

Із змісту договору про надання правової допомоги вбачається, що він укладений між адвокатом ОСОБА_6 і ОСОБА_5, підписаний ними. Проте, поряд з підписом відповідача помилково зазначено прізвище позивача.

Тому, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про те, що витрати відповідача на правничу допомогу підтверджуються матеріалами справи, є доведеними та з урахуванням відмови позивачеві в позові, стягнув їх вартість у розмірі 3000 грн із ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5

Рішення суду першої інстанції ухвалене відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права і підстав для його скасування у межах доводів апеляційної скарги немає.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 382, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Віньковецького районного суду Хмельницької області від 02 жовтня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 24 січня 2019 року.

Суддя-доповідач /підпис/ О.І. Талалай

Суддя /підпис/ І.В. Пєнта

Суддя /підпис/ О.І. Ярмолюк

З оригіналом згідно: суддя апеляційного суду О.І.Талалай