Справа № 344/5121/19
Провадження № 6/344/142/19
У Х В А Л А

22 березня 2019 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді Бородовського С.О.

з участю секретаря Кондратів Х.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду подання старшого державного виконавця Трощак К.М. про тимчасове обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду, -

встановив:

в клопотанні вказано, що 02/11/2018 видано виконавчий лист Івано-Франківського міського суду про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 100 000 гривень моральної шкоди. Боржником зобов?язання не виконано, будь-яких дій на виконання виконавчого документа ним не здійснено, декларацію не подано. У боржника виявлено будинок і земельну ділянку для його обслуговування, які перебувають в іпотеці, транспортні засоби, які перебувають в заставі. Виконавцем ухвалено постанову про арешт коштів боржника, здійснено вихід за місцем проживання боржника. Державним виконавцем встановлено наявність у боржника земельних ділянок в м. Івано-Франківську та в Тисменицькому районі Івано-Франківської області; встановлено наявність у боржника паспорту для виїзду за кордон. За цим обставин суб?єкт звернення із поданням просив суд тимчасово обмежити у виїзді за кордон.

Державний виконавець не прибув в судове засідання, не повідомив суд про причини неявки та їх поважність.

В ст. 441 ЦПК України вказано, що тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення або рішення інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом.

Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), якщо така особа ухиляється від виконання зобовязань, покладених на неї відповідним рішенням, на строк до виконання зобовязань за рішенням, що виконується у виконавчому провадженні.

В ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» вказано, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Отже примусове виконання виконавчого листа покладається на відповідного виконавця, який відкрив виконавче провадження, а не залежить від бажання боржника виконати його обов?язки.

Так у поданні державного виконавця вказано, що ним складено постанову про арешт грошових коштів боржника та встановлено наявність у боржника майна, про яке не зазначено на його обтяження, також встановлено майно, яке перебуває в заставі.

В ст. 33 Конституції України гарантовано кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Отже боржника може бути тимчасово обмежено у праві виїзду, але у порядку, що передбачений законом.

Таким чином обмеження в праві виїзду за кордон, що є частиною права на вільне пересування може бути обмежено у разі, якщо інші способи виконання виконавчого документа не забезпечили його примусове виконання.

Не подання боржником декларації, не здійснення ним добровільного виконання виконавчого документу не свідчить про ефективність засобів виконавчого провадження.

Відповідно до п. 2 розділу ХІІІ Інструкції з організації примусового виконання рішень, затверджена наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5 (з відповідними змінами) подання повинно містити, в тому числі, інформацію про перетинання боржником державного кордону України; обґрунтування наявності фактів ухилення боржника - фізичної особи від виконання своїх зобовязань.

Вказаних відомостей подання не містить.

Відповідно до статті 95 ЦПК України письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього. Учасники справи мають право подавати письмові докази в електронних копіях, посвідчених електронним цифровим підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до закону. Електронна копія письмового доказу не вважається електронним доказом. Копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством. Учасник справи, який подає письмові докази в копіях (електронних копіях), повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу письмового доказу. Учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який знаходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення.

Порядок засвідчення копій документів визначений пунктом 5.27 Національного стандарту України, затвердженого Державним комітетом з питань технічного регулювання та споживчої політики № 55 від 07.04.2003 «ДСТУ 4163-2003», відповідно до якого відмітку про засвідчення копії документа складають зі слів «Згідно з оригіналом», назви посади, особистого підпису особи, яка засвідчує копію, її ініціалів та прізвища, дати засвідчення копії.

Всупереч зазначеним вимогам законодавства, до подання додані не засвідчені належним чином копії письмових доказів. Тому суб'єкт звернення з поданням не забезпечив суду можливості встановити їх юридичну достовірність.

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду та вїзду в Україну громадян України» встановлено, що громадянинові України, який має паспорт, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон у випадках, передбачених пунктом 5 частини першої цієї статті, коли він ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням - до виконання зобов'язань.

Таким чином обовязковою умовою обмеження у праві виїзду за кордон можуть бути лише умисні дії боржника, направлені на ухилення від виконання зобовязань, покладених на нього судовим рішенням.

Наявність лише самого зобов'язання не наділяє державного виконавця правом на звернення до суду з поданням про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за кордон. Крім того, у поданні відсутні документи, які б свідчили про здійснення відповідних виконавчих дій щодо сплати боржником всієї суми заборгованості.

Оскільки перед судом не доведено вичерпання усіх можливих способів виконання виконавчого документу, тому подання не обґрунтовано належними правовими підставами.

Відповідно до зазначеного суд,-

Постановив:

в задоволенні подання старшого державного виконавця Трощак К.М. про тимчасове обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за кордон, відмовити.

Ухвалу може бути оскаржено безпосередньо до апеляційного суду протягом 15 днів з дня її проголошення.

Головуючий суддя Бородовський С.О.