ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/201/19 Справа № 206/3044/16 Суддя у 1-й інстанції - Зайченко С.В. Суддя у 2-й інстанції - Демченко Е. Л.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 січня 2019 рокуколегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді Демченко Е.Л.

суддів - Куценко Т.Р., Макарова М.О.

при секретарі - Кругман А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпро апеляційну скаргу органу опіки та піклування виконавчого комітету Самарської районної у місті Дніпрі ради на рішення Самарського районного суду м.Дніпропетровська від 30 серпня 2016 року по справі за позовом органу опіки та піклування виконавчого комітету Самарської районної у місті Дніпрі ради до ОСОБА_1, ОСОБА_2, треті особи - Центр соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді Самарської районної м.Дніпропетровську ради, ОСОБА_3, про позбавлення батьківських прав, передання дітей та стягнення аліментів, -

в с т а н о в и л а:

У травні 2016 року орган опіки та піклування виконавчого комітету Самарської районної у місті Дніпрі ради, діючи в інтересах ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3, звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав, передання дітей та стягнення аліментів, мотивуючи тим, що відповідач ОСОБА_1 є матір'ю ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3.

Вказували, що відомості про батька в актовому записі про народження ОСОБА_4 записані на підставі частини першої статті 135 СК України, батько малолітнього ОСОБА_5 - ОСОБА_3 та проживає окремо від сина, відповідач ОСОБА_2 є батьком ОСОБА_6.

Діти перебувають на обліку у службі у справах дітей Самарської районної у м.Дніпропетровську ради, як діти з сім'ї, яка опинилася у складних життєвих обставинах, з 18 листопада 2013 року.

Зазначали, що відповідачі не спроможні створити належні умови для проживання, виховання та навчання дітей, оскільки вони не працюють, допомогу на утримання дітей використовують не за призначенням, постійно вживають спиртні напої, вчиняють сварки у присутності дітей, влаштовують бійки та ображають дітей. Мати у стані алкогольного сп'яніння не контролює свою поведінку та поведінку співмешканця, який застосовує фізичну силу до неї та до дітей.

Посилаючись на те, що відповідно до рішення виконавчого комітету Самарської районної у м.Дніпропетровську ради від 20 травня 2016 року діти були відібрані у відповідачів, ОСОБА_4 та ОСОБА_6 влаштовані до центру соціально-психологічної реабілітації дітей, ОСОБА_5 тимчасово передано на виховання та проживання до батька ОСОБА_3, а відповідачі умисно ухиляються від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню дітей, просили суд ухвалити рішення, яким позбавити ОСОБА_1 батьківських прав відносно дітей: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3; позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно малолітнього сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3; передати неповнолітню ОСОБА_4 та малолітнього ОСОБА_6 органу опіки та піклування виконавчого комітету Самарської районної у м.Дніпропетровську ради для подальшого влаштування; передати малолітнього ОСОБА_5 на виховання та проживання батькові ОСОБА_3; стягнути з ОСОБА_1 аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 500 грн. на кожну дитину на особистий рахунок кожної дитини у Державному ощадному банку України; стягнути з ОСОБА_2 аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 1.000 грн на утримання малолітнього сина ОСОБА_6 на особистий рахунок дитини у Державному ощадному банку України.

Рішенням Самарського районного суду м.Дніпропетровська від 30 серпня 2016 року у задоволенні позову відмовлено. Попереджено ОСОБА_1 про необхідність змінити ставлення до виховання дітей та покладено на орган опіки та піклування виконавчого комітету Самарської районної у м.Дніпропетровську ради контроль за виконанням нею батьківських обов'язків. Попереджено ОСОБА_2 про необхідність змінити ставлення до виховання дитини ОСОБА_6 та покладено на орган опіки та піклування виконавчого комітету Самарської районної у м.Дніпропетровську ради контроль за виконанням ним батьківських обов'язків.

В апеляційній скарзі орган опіки та піклування виконавчого комітету Самарської районної у місті Дніпрі ради, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким їх позов задовольнити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що наявні усі підстави для задоволення їх позову, що безпідставно залишено судом першої інстанції без уваги та його задоволення буде відповідати інтересам дітей.

Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 14 червня 2017 року апеляційна скарга органу опіки та піклування виконавчого комітету Самарської районної у місті Дніпрі ради залишена без задоволення.

Постановою Верховного Суду від 18 липня 2018 року ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 14 червня 2017 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів находить, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позову відносно ОСОБА_2 скасуванню з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст.263,264 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим та має стосуватися, зокрема питань: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини сторін випливають із установлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин тощо.

Проте, зазначеним вимогам закону рішення суду у частині, позовних вимог до відповідача ОСОБА_2 не відповідає з огляду на таке.

Статтями 12,81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.

Судом встановлено і це підтверджується матеріалами справи, що відповідно до витягів з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження та копій свідоцтв про народження дітей ОСОБА_1 є матір'ю ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_4.

Батько ОСОБА_4 записаний відповідно до статті 135 СК України.

Батьком ОСОБА_5 є третя особа по справі ОСОБА_3

Батьком ОСОБА_6 є відповідач ОСОБА_2

На момент розгляду справи судом першої інстанції ОСОБА_4 навчалася у восьмому класі комунального закладу освіти «Середня загальноосвітня школа №108» Дніпропетровської міської ради, ОСОБА_5 був учнем другого класу цієї ж школи.

Відповідно до характеристик, наданих вищезазначеним навчальним закладом у квітні 2016 року, мати ОСОБА_4 не приділяє достатньої уваги дівчинці, до школи на виклики класного керівника та адміністрації не приходить, щодо ОСОБА_5, то мати не контролює навчання дитини, не цікавиться життям класу (а.с.11,15).

Відповідно до актів обстеження житлово-побутових умов відповідачі мешкали разом з трьома дітьми у будинку АДРЕСА_1. Будинок складається з двох кімнат, стан кімнат задовільний, дитяча кімната обладнана двоярусним ліжком. Мати дітей та її співмешканець ОСОБА_2 зловживають спиртними напоями, вчиняють бійки.

ОСОБА_2 застосовує жорстокі методи виховання дітей. Останній психологічно тисне на членів сім'ї, застосовує фізичний вплив на ОСОБА_1 (а.с.17,24-28).

Відповідно до характеристики, наданої 14 квітня 2016 року територіальною радою самоорганізації населення житлового масиву Чаплі м.Дніпро відносно ОСОБА_1, до територіальної громади житлового масиву Чаплі неодноразово звертались сусіди з приводу вживання спиртних напоїв ОСОБА_1 та ОСОБА_2 У родині постійно виникають конфлікти з приводу спілкування малолітнього ОСОБА_5 з батьком ОСОБА_3 (а.с.19).

З 06 липня 2016 року по 25 липня 2016 року ОСОБА_1 знаходилась у реабілітаційному центрі «12 кроків» та проходила курс психосоціальної реабілітації у стаціонарі закритого типу (а.с.54).

На підставі рішення виконавчого комітету Самарської районної у місті Дніпропетровську ради від 20 травня 2016 року №192 діти були відібрані у відповідачів. Неповнолітня ОСОБА_4 та малолітній ОСОБА_6 влаштовані до центру соціально-психологічної реабілітації дітей. Малолітнього ОСОБА_5 тимчасово передано на виховання та проживання до батька ОСОБА_3

Підставою для прийняття рішення про відібрання дітей стало бездіяльність та безвідповідальність батьків, відсутність бажання виконувати свої батьківські обов'язки, створення умов, що позбавляють дітей належного утримання, виховання та розвитку у сімейному оточенні та загрожують їх життю, здоров'ю та моральному вихованню.

12 грудня 2016 року органом опіки і піклування Самарської районної у місті Дніпропетровську ради складено висновок про доцільність позбавлення батьківських прав.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що відсутні правові підстави для застосування такої крайньої мірі як позбавлення батьківських прав та, ураховуючи невідповідальне ставлення відповідачів до своїх батьківських обов'язків, яке виразилось у тому, що останні не змогли створити благонадійну сімейну обстановку, яка б позитивно вливала на життя та розвиток дітей, ухвалив рішення про попередження відповідачів щодо необхідності змінити ставлення до виховання дітей та поклав на орган опіки та піклування контроль за виконанням ними батьківських обов'язків.

Колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду першої інстанції в частині вирішення позовних вимог саме до ОСОБА_2 у зв'язку з наступним.

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю Організації Об'єднаних Націй 20 листопада 1959 року, яка підлягає застосуванню відповідно до ст.9 Конституції України та ст.ст.2,8 ЦПК України, проголошено, що у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до ст.11 Закону України "Про охорону дитинства" сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків.

Так, відповідно до ст.150 СК України батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя; батьки зобов'язані поважати дитину; передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї; забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини; забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини.

Положеннями вказаної вище статті визначено основні положення з виховання дітей. Для здійснення цього завдання батьки наділяються батьківськими правами, тобто правом на особисте виховання своїх дітей.

Батьківські права є в той же час і обов'язками батьків з виховання дітей, тому що батьки не тільки володіють правом на виховання дитини, а й мають обов'язок її виховувати. Нездійснення ними своїх прав тягне за собою або повну їх втрату, або тимчасове позбавлення цих прав.

Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України.

Зокрема, пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько, можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України).

Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'язків.

Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.

Відповідно до частини першої статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини (параграф 57, 58).

У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789-XII, передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

У справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) від 16 липня 2015 року Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв'язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам'ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв'язків із сім'єю, крім випадків, коли сім'я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним

(параграф 100).

Якщо рішення мотивується необхідністю захистити дитину від небезпеки, має бути доведено, що така небезпека справді існує. При винесенні рішення про відібрання дитини від батьків може постати необхідність врахування цілої низки чинників. Потрібно з'ясувати, чи зазнаватиме дитина, якщо її залишать під опікою батьків, жорстокого поводження, чи страждатиме вона через відсутність піклування, через неповноцінне виховання та відсутність емоційної підтримки, або визначити, чи виправдовується встановлення державної опіки над дитиною станом її фізичного або психічного здоров'я. З іншого боку, сам той факт, що дитина може бути поміщена в середовище, більш сприятливе для її виховання, не виправдовує примусового відібрання її від батьків. Такий захід не можна також виправдовувати виключно посиланням на ненадійність ситуації, адже такі проблеми можна вирішити за допомогою менш радикальних засобів, не вдаючись до роз'єднання сім'ї, наприклад, забезпеченням цільової фінансової підтримки та соціальним консультуванням (справа ЄСПЛ «Савіни проти України», заява № 39948/06 від 18 грудня 2008 року, параграф 50).

У будь-якому разі передання дитини під державну опіку слід зазвичай розглядати як тимчасовий захід, здійснення якого має одразу припинятися, коли це дозволяють обставини. Отже, такий захід не може бути санкціонований без попереднього розгляду можливих альтернативних заходів і має оцінюватися у контексті позитивного обов'язку держави вживати виважених і послідовних заходів зі сприяння возз'єднанню дітей зі своїми біологічними батьками, дбаючи при досягненні цієї мети про надання їм можливості підтримувати регулярні контакти між собою та якщо це можливо, не допускаючи розлучення братів і сестер (справа ЄСПЛ «Савіни проти України», заява № 39948/06 від 18 грудня 2008 року, параграф 52).

З матеріалів справи вбачається, що орган опіки і піклування, встановивши безпосередню загрозу для життя або здоров'я дітей, 20 травня 2016 року прийняв рішення про відібрання їх у батьків.

Суд у процесі розгляду справи в порядку статті 171 СК України заслухав думку ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка, не дивлячись на свою письмову заяву про позбавлення батьківських прав ОСОБА_1 (а.с.157), зазначила, що заперечує проти позбавлення її матері батьківських прав, що наразі її мати змінила своє ставлення до своїх батьківських обов'язків, має намір займатися вихованням дітей, перераховує грошові кошти та приїжджає до центру соціально-психологічної реабілітації дітей з наміром провідати її та брата ОСОБА_6.

Думку ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, стосовно доцільності позбавлення батьківських прав його матері ОСОБА_1 заслухано у судовому засіданні не було, оскільки його батько ОСОБА_3, у якого наразі проживає дитина, надав суду апеляційної інстанції пояснення стосовно того, що син проживає у нього, спілкування з матір'ю уникає, до телефону не підходить, прояв намірів матері спілкуватися з ним сприймає досить негативно. З метою уникнення дитиною психологічної травми колегія суддів приймає до уваги пояснення його батька ОСОБА_3

Крім того, у судове засідання було надано акт обстеження умов проживання від 22 січня 2019 року, складений головним спеціалістом служби у справах дітей, з якого вбачається, що наразі ОСОБА_1 проживає з ОСОБА_7, умови проживання задовільні, для виховання та розвитку дітей створені необхідні належні умови (а.с.197).

Колегія суддів приймаючи до уваги той факт, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Та зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, що після ухвалення рішення судом першої інстанції, яким її було попереджено про необхідність змінити ставлення до виховання дітей, вважає за необхідне рішення суду першої інстанції про відмову у позбавленні саме ОСОБА_1 залишити без змін, а доводи апеляційної скарги в цій частині відхилити.

Втім зважаючи на те, що матеріалами справи підтверджено факт того, що саме відповідач ОСОБА_2 створював непридатні для життя дітей умови, провокував конфлікти, схиляв ОСОБА_1 до вживання спиртних напоїв та саме ОСОБА_2 грубо нехтує своїми батьківськими правами і взагалі не виконує батьківських обов'язків, колегія суддів вважає за необхідне прийняти доводи апеляційної скарги в частині наявності підстав для позбавлення батьківських прав відповідача ОСОБА_2, а рішення суду в частині позовних вимог до нього скасувати та ухвалити нове, яким позбавити батьківських прав ОСОБА_2 відносно малолітнього сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3.

Одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або з вказаної ініціативи вирішити питання про стягнення аліментів на дитину.

Особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини (частина друга статті 166 СК України).

Відповідно до вимог частини третьої статті 166 СК України при задоволенні позову про позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов'язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду.

У статті 180 СК України встановлено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно з частиною третьою статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Зважаючи на те, що матеріали справи не містять інформації стосовно доходу відповідача ОСОБА_2, колегія суддів вважає за доцільне стягнути з нього аліменти на малолітнього сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3, в розмірі 1.000 грн. на особистий рахунок дитини у Державному ощадному банку України, починаючи з 31 травня 2016 року та досягнення дитиною повноліття.

На підставі ч.13 ст.141 ЦПК України апеляційний суд в порядку розподілу судових витрат між сторонами вважає за необхідне стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 551 грн.20 коп. пропорційно до задоволених позовних вимог, з врахуванням ставки судового збору на момент подачі позову.

Керуючись ст.ст.367,374,375,381-383 ЦПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу органу опіки та піклування виконавчого комітету Самарської районної у місті Дніпрі ради задовольнити частково.

Рішення Самарського районного суду м.Дніпропетровська від 30 серпня 2016 року в частині відмови в позові про позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 скасувати.

Позов органу опіки та піклування виконавчого комітету Самарської районної у місті Дніпрі ради до ОСОБА_2, треті особи - Центр соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді Самарської районної м.Дніпропетровську ради, ОСОБА_3, про позбавлення батьківських прав, передання дітей та стягнення аліментів задовольнити частково.

Позбавити батьківських прав ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_5, відносно малолітнього сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_5, аліменти на малолітнього сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3, в розмірі 1.000 грн. на особистий рахунок дитини у Державному ощадному банку України, починаючи з 31 травня 2016 року та досягнення дитиною повноліття.

Допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

В решті рішення Самарського районного суду м.Дніпропетровська від 30 серпня 2016 року залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 551 грн.20 коп.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий: Демченко Е.Л.

Судді: Куценко Т.Р.

Макаров М.О.