Справа № 454/662/18 Головуючий у 1 інстанції: Струс Т.В.
Провадження № 22-ц/811/2782/18 Доповідач в 2-й інстанції: Шеремета Н. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2019 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Шеремети Н.О.

суддів: Крайник Н.П., Цяцяка Р.П.

секретаря: Цапа П.М.

з участю: ОСОБА_2, її представника ОСОБА_3,

ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення Сокальського районного суду Львівської області від 26 жовтня 2018 року, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 в якому просив визнати відповідачку такою, що немає права на стягнення аліментів з позивача на утримання дочки, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 з 01.08.2013 року, визнати відсутність боргу у позивача перед відповідачкою із сплати аліментів на утримання дочки, а також закрити виконавче провадження №40193420 згідно виконавчого листа №454/1827/13-ц щодо стягнення аліментів на утримання дочки.

Оскаржуваним рішенням Сокальського районного суду Львівської області від 26 жовтня 2018 року позовні вимоги ОСОБА_4 задоволено частково.

Звільнено ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 від сплати заборгованості за аліментами в користь ОСОБА_2 на утримання дочки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, за період з 03.07.2013 року по 14.03.2018 року.

Стягнуто з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_4 704 (сімсот чотири) грн. 80 коп. судового збору.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Рішення суду в апеляційному порядку оскаржила ОСОБА_2, вважає, що рішення суду ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права при неповно з'ясованих обставинах, що мають значення для справи, а висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи. В апеляційній скарзі зазначає, що позивачем не надано суду жодних доказів про наявність у нього істотних обставин, передбачених ч.2 ст. 197 СК України, для звільнення від сплати заборгованості по аліментах. Вказує, що за змістом ст. 194 СК України від погашення заборгованості по аліментах боржника не може звільнити жодна обставина. Крім того, апелянт вказує, що судом не взято до уваги твердження відповідачки відносно пропуску позивачем строку звернення до суду з вказаним позовом, що є наслідком застосування вимог ст. 267 ЦК України. Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким у позові відмовити повністю.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_2, її представника ОСОБА_3 на підтримання доводів апеляційної скарги, заперечення ОСОБА_4 щодо задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з вимогами ч.1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення;8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції прийшов до висновку, що після постановлення судом рішення про стягнення із позивача аліментів на користь відповідачки на утримання їх малолітньої дочки, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, виникла обставина, що має істотне значення, а саме те, що дитина проживає разом з бабусею, яка є матір'ю позивача, в той час як мама дитини, проживає окремо, періодично їздить за кордон на заробітки та обоє батьків надають матеріальне утримання дочці, що надає підстави повністю звільнити позивача від сплати заборгованості за аліментами.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_4 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі з 17.05.2008 року по 30.04.2013 року, у них народилася донька, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується копією свідоцтва про наподження серії НОМЕР_1.

Рішенням Сокальського районного суду Львівської області від 17.07.2013 року, вирішено стягувати з ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку починаючи з 03.07.2013 року і до досягнення дитиною повноліття.

Як вбачається з розрахунку заборгованості по аліментах у виконавчому провадженні №40193420, наданого Сокальським РВ ДВС ГТУЮ у Львівській області, станом на 01.03.2018 року ОСОБА_4 має заборгованість перед ОСОБА_2 із сплати аліментів на утримання дочки ОСОБА_5, 2009 р.н. за період з 18.12.2013 року по 01.03.2018 року в сумі 46720,92грн.

Згідно довідки виконкому Переспівської сільської ради №102 від 14.02.2018 року, дочка сторін, ОСОБА_5, 2009 р.н. дійсно є зареєстрованою в АДРЕСА_1, але на даний час за вказаною адресою не проживає.

Відповідно до довідки Сокальської НВК ЗШ І-ІІІ ступенів №4 ліцей №14 від 12.03.2018 року, ОСОБА_5,2009 р.н., дійсно навчається у Сокальській НВК ЗШ І-ІІІ ступенів №4 ліцей з 01.09.2016 року і по даний час.

Судом першої інстанції також встановлено та не заперечувалося сторонами, в тому числі і в суді апеляційної інстанції, що з часу присудження на підставі рішення Сокальського районного суду Львівської області від 17.07.2013 року аліментів із позивача на користь відповідачки на утримання їх малолітньої дочки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, дочка сторін проживала та продовжує проживати з бабусею, матір'ю позивача.

Матір дитини, ОСОБА_5, на утримання якої присуджено стягувати аліменти на користь ОСОБА_2, будучи присутньою в суді апеляційної інстанції, ствердила, що дійсно після постановлення рішення Сокальського районного суду Львівської області від 17.07.2013 року, вона періодично їздила і їздить в Росію на заробітки, дитина залишилась проживати разом з матір»ю колишнього чоловіка (бабцею), з якою була домовленість про те, що донька залишається проживати разом з нею, за що ОСОБА_2 буде їй платити кошти, і такі кошти вона пересилала матері позивача.

Крім цього, матір дитини, ОСОБА_2, в суді апеляційної інстанції ствердила про те, що нею на ім»я матері позивача, з якою проживала донька, пересилались кошти на її утримання, на підтвердження чого надала суду апеляційної інстанції заяви про переведення грошових коштів.

Із заяв про переведення грошових коштів вбачається, що дійсно, відповідачка ОСОБА_2, різними сумами переводила кошти на ім»я матері позивача, ОСОБА_6, однак цільове призначення цих коштів не зазначене, і тому є незрозумілим, чи це кошти на утримання доньки, чи як оплата за те, що донька сторін проживає разом з матір»ю позивача (бабцею), яка займається її вихованням згідно з усною домовленістю між ОСОБА_2 та ОСОБА_6, про що ОСОБА_2 повідомила в суді апеляційної інстанції.

Задовольняючи частково позов про звільнення ОСОБА_4 від сплати заборгованості за аліментами, суд першої інстанції виходив з того, що донька сторін проживає із матір'ю колишнього чоловіка (бабцею), який в свою чергу, не зважаючи на рішення суду про стягнення із нього аліментів, також надає утримання дочці.

З цього приводу матір позивача, ОСОБА_6, бабця дитини, з якою проживає донька ОСОБА_2 та ОСОБА_4, не мала до свого сина, ОСОБА_4, позивача у справі, жодних матеріальних претензій, який, як встановлено судом першої інстанції, незважаючи на присудження судом стягнення з нього аліментів надавав допомогу на утримання доньки.

Обов'язок утримувати дитину - це моральне і найважливіше правове зобов'язання батьків. Обов'язок утримувати дітей виникає з моменту їх народження і зберігається до досягнення ними повноліття.

Відповідно до ст.141СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і обов'язків і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Статті 180,181 СК України передбачають, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, має брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі.

Частина 2 статті 182 СК України передбачає гарантію, що надана державою, дитині та тому з батьків, з ким вона проживає, щодо мінімального розміру аліментів, які можуть стягуватись з їх платника.

Колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, який вирішуючи спір виходив з того, що право на отримання коштів на утримання дитини (аліментів) має той з батьків, з яким проживає неповнолітня дитина на час вирішення спору та для забезпечення якої й призначаються стягувані аліменти. Зазначені виплати мають цільовий характер, призначені не для використання батьками на власні потреби, а мають бути спрямовані виключено для забезпечення та створення належних умов для виховання та розвитку неповнолітньої дитини.

Відповідно до ч. 2 ст. 197 СК України за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв»язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення.

Відтак, виходячи з того, що аліменти, стягнення яких з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 присуджено рішенням Сокальського районного суду Львівської області від 17.07.2013 року, мають цільовий характер та повинні використовуватися за цільовим призначенням, на утримання доньки, ОСОБА_5, виключено для забезпечення та створення належних умов для виховання та розвитку неповнолітньої дитини, яка, як встановлено судами і першої, і апеляційної інстанції, з часу присудження аліментів проживає разом з бабцею, а не разом з матір»ю, ОСОБА_2, на користь якої присуджено стягнення аліментів, чого ОСОБА_2 не заперечувала в суді апеляційної інстанції, вірним та обґрунтованим є висновок суду першої інстанції про те, що виникла обставина, що має істотне значення в розумінні ч.2 ст. 197 СК України, а відтак підставно задовольнив позов ОСОБА_4 про звільнення його від сплати заборгованості за аліментами за період з 03.07.2013 року по 14.03.2018 року.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивачем пропущено строк звернення до суду з вказаним позовом, що є наслідком застосування вимог ст. 267 ЦК України є безпідставними, оскільки аліментні зобов'язання є періодичними платежами та з наданого розрахунку заборгованості із сплати аліментів вбачається, що аліменти ним частково сплачувалися.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду першої інстанції.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Стаття 375 ЦПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки оскаржуване рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, апеляційна скарга представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 не підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, ст.ст. 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 - залишити без задоволення.

Рішення Сокальського районного суду Львівської області від 26 жовтня 2018 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 21.03.2019 року.

Головуючий: Шеремета Н.О.

Судді: Крайник Н.П.

Цяцяк Р.П.