Постанова

Іменем України

24 січня 2019 року

м. Київ

справа 149/3664/15-ц

провадження № 61-25463св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Ступак О. В. (суддя-доповідач), КузнєцоваВ. О., Погрібного С. О.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідачі: Управління Міністерства внутрішніх справ України в Черкаській області, Головне управління Національної поліції в Черкаській області,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Апеляційного суду Вінницької області від 17 лютого 2017 року у складі колегії суддів: Оніщука В. В., Медвецького С. К., Нікушина В. П.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог і рішень судів

У грудні 2015 року ОСОБА_4 звернулася до суду із позовом до Управління Міністерства внутрішніх справ України в Черкаській області (далі - УМВС України в Черкаській області), Головного управління Національної поліції в Черкаській області (далі - ГУНП в Черкаській області) про поновлення на роботі, зобов'язання вчинити дії та відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначила, що наказом від 29 листопада 2013 року її прийнято на роботу до Придніпровського районного відділу м. Черкаси УМВС України на посаду діловода канцелярії. Із 22 вересня 2015 року вона перебуває у відпустці у зв'язку з вагітністю та пологами. Наказом начальника УМВС України в Черкаській області від 06 листопада 2015 року № 321о/с її звільнено із роботи за пунктом 1 статті 40 КЗпП України (скорочення штатів).

Вважає, що зазначеним звільненням порушені вимоги статті 184 КЗпП України, а також внаслідок незаконного звільнення їй заподіяно моральну шкоду, яка полягає в тому, що вона вимушена докладати додаткових зусиль для організації свого життя, стала знервованою, що негативно впливає також і на стан її дитини, яка потребує додаткового догляду всіма членами сім'ї.

Замість Придніпровського РВ утворено Черкаський відділ поліції ГУНП в Черкаській області, а тому, з урахуванням уточнених позовних вимог, позивач просила визнати протиправним та скасувати наказ УМВС України в Черкаській області від 06 листопада 2015 року № 312 о/с у частині звільнення її з посади діловода канцелярії Придніпровського РВ у м. Черкаси; поновити її на попередньо займаній посаді з дати звільнення; зобов»язати УМВС України в Черкаській області та ГУНП в Черкаській області працевлаштувати її шляхом запропонування проходження роботи/служби в Черкаському відділі поліції ГУНП в Черкаській області; стягнути з УМВС України в Черкаській області та ГУНП в Черкаській області на її користь заподіяну моральну шкоду в розмірі 10 000,00 грн.

Рішенням Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 28 жовтня 2016 року позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано наказ УМВС України в Черкаській області від 06 листопада 2015 року № 312 о/с у частині звільнення ОСОБА_4 - діловода канцелярії Придніпровського РВ в м. Черкаси. Зобов'язано УМВС України в Черкаській області та ГУНП в Черкаській області працевлаштувати ОСОБА_4 відповідно до вимог законодавства про працю. Стягнуто з МВС України в Черкаській області на користь ОСОБА_4 моральну шкоду в розмірі 5 000,00 грн. У задоволенні інших позовних вимог відмовлено. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив із того, що звільнення позивача з роботи відбулось із порушенням вимог частини третьої статті 184 КЗпП України, однак у зв'язку із втратою чинності й скасуванням штатів УМВС України в Черкаській області та Придніпровського РВ м. Черкаси, проведенням ліквідації цих установ, позивач не може бути поновлена на попередній посаді діловода канцелярії Придніпровського РВ м. Черкаси, а отже її права підлягають захисту шляхом зобов'язання відповідачів працевлаштувати останню відповідно до вимог законодавства про працю, а також судом зроблено висновок про заподіяння позивачу моральної шкоди, розмір якої визначено в сумі 5 000,00 грн.

Рішенням Апеляційного суду Вінницької області від 17 лютого 2017 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення. У задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено. Визнано ОСОБА_4 такою, що звільнена 06 листопада 2015 року з посади діловода канцелярії Придніпровського РВ в м. Черкаси, яка перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, за пунктом 1 статті 40 КЗпП України у зв'язку із ліквідацією територіальних органів Міністерства внутрішніх справ України. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, апеляційний суд виходив із того, що установу-роботодавця позивача УМВС України в Черкаській області ліквідовано на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 16 вересня 2015 року № 730 «Про утворення територіальних органів Національної поліції та ліквідацію територіальних органів Міністерства внутрішніх справ», проте, приймаючи рішення про звільнення позивача з роботи з підстави скорочення штату, УМВС України в Черкаській області допущено порушення вимог трудового законодавства, а саме положень статті 184 КЗпП України щодо неможливості звільнення жінок, які мають дітей віком до трьох років, з ініціативи роботодавця з будь-яких підстав, крім повної ліквідації підприємства, установи, організації, при цьому поновити позивача на роботі неможливо внаслідок повної ліквідації УМВС України, що свідчить про наявність підстав для зміни формулювання причин звільнення і приведення його відповідно до чинного законодавства про працю. Враховуючи ліквідацію державної установи-роботодавця, обов'язок із працевлаштування позивача має реалізовувати держава в порядку Закону України «Про зайнятість населення». Крім того, позивачем не надано належних і допустимих доказів на підтвердження факту заподіяння їй моральної шкоди та її розміру.

Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги

У березні 2017 року ОСОБА_4 подала до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу на рішення Апеляційного суду Вінницької області від 17 лютого 2017 року, в якій просить скасувати зазначене судове рішення та залишити в силі рішення суду першої інстанції, обґрунтовуючи свої вимоги порушенням судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

У касаційній скарзі заявник вказує на те, що однією з найважливіших гарантій для працівників при скороченні чисельності або штату є обов'язок власника підприємства чи уповноваженого ним органу працевлаштувати працівника. Крім того, встановлена законодавством можливість ліквідації державної установи (організації) з одночасним створенням іншої, яка буде виконувати повноваження (завдання) особи, що ліквідується, не виключає, а навпаки включає в себе зобов'язання роботодавця (держави) із працевлаштування працівників ліквідованої установи. Повідомлення про наступне вивільнення на підставі прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про національну поліцію» не відповідає вимогам закону. Відповідачі не виконали свого обов'язку щодо працевлаштування позивача відповідно до вимог частини другої статті 40, частини третьої статті 49-2 КЗпП України.

Заперечень на касаційну скаргу від інших учасників процесу на адресу суду не надходило.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12 липня 2017 року відкрито касаційне провадження у зазначеній цивільній справі, витребувано справу та надано строк для подання заперечень на неї.

15 грудня 2017 року набув чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» (далі - Закон від 03 жовтня 2017 року), за яким судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд (стаття 388 ЦПК України).

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону від 03 жовтня 2017 року касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У травні 2018 року Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ зазначену цивільну справу передано Верховному Суду.

Станом на час розгляду справи заперечень на касаційну скаргу від учасників процесу до суду не надійшло.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Позиція Верховного Суду

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін, оскільки його ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Рішення суду апеляційної інстанції відповідає вимогам ЦПК України (у редакції на час його ухвалення) щодо законності та обґрунтованості.

Судом установлено, що відповідно до наказу УМВС України в Черкаській області від 29 листопада 2013 року № 333 о/с ОСОБА_4 призначено старшим діловодом Придніпровського РВ в м. Черкаси УМВС (на період відпустки по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку основного працівника ОСОБА_5 із 15 листопада 2013 року.

Згідно із наказом від 14 листопада 2014 року № 370 о/с позивача переведено на посаду діловода канцелярії Придніпровського РВ у м. Черкаси УМВС.

Наказом УМВС України в Черкаській області від 02 жовтня 2015 року №273 о/с ОСОБА_4 надано відпустку у зв'язку із вагітністю та пологами з 22 вересня 2015 року по 25 січня 2016 року.

Згідно із наказом УМВС України в Черкаській області від 06 листопада 2015 року № 312 ос відповідно до пункту 9 розділу ХІ Закону України «Про національну поліцію» та Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ ОСОБА_4 у запас Збройних сил звільнено із посади діловода канцелярії Придніпровсього РВ в м. Черкаси з 06 листопада 2015 року, за пунктом 1 статті 40 КЗпП України (скорочення штатів).

Відповідно до довідки УМВС України в Черкаській області від 25 серпня 2016 року № 14/9-260, заява ОСОБА_4 про звільнення у зв'язку з переведенням до Національної поліції України, станом на 06 листопада 2015 року до відділу кадрового забезпечення Управління МВС України в Черкаській області не надходила.

Закон України «Про Національну поліцію», який опублікований 06 серпня 2015 року та набрав чинності 07 листопада 2015 року, визначає правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 16 вересня 2015 року № 730 «Про утворення територіальних органів Національної поліції та ліквідації територіальних органів Міністерства внутрішніх справ» прийнято рішення про ліквідацію територіального органу Міністерства внутрішніх справ України Управління внутрішніх справ України в Черкаській області та утворення, заснування нового державного органу Головного управління Національної поліції в Черкаській області.

Наказом МВС України від 06 листопада 2015 року № 1388 «Про організаційно-штатні питання» визнано такими, що втратили чинність штати органів, підрозділів, закладів, установ та підприємств МВС України згідно з переліком змін у штатах МВС.

Пунктом 1 статті 40 КЗпП України передбачено, що трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Частиною першою статті 49-2 КЗпП України передбачено, що про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці.

Разом з тим пункт 8 розділу ХІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про національну поліцію» передбачає особливий порядок попередження працівників про майбутнє вивільнення та зазначає, що з дня опублікування цього Закону всі працівники міліції (особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ), а також інші працівники Міністерства внутрішніх справ України, його територіальних органів, закладів та установ вважаються такими, що попереджені у визначеному порядку про можливе майбутнє звільнення через скорочення штатів.

Відповідно до частини третьої статті 40 КЗпП України не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності (крім звільнення за пунктом 5 цієї статті), а також у період перебування працівника у відпустці. Це правило не поширюється на випадок повної ліквідації підприємства, установи, організації.

Згідно із частиною третьою статті 184 КЗпП України звільнення вагітних жінок і жінок, які мають дітей віком до трьох років (до шести років - частина шоста статті 179), одиноких матерів при наявності дитини віком до чотирнадцяти років або дитини-інваліда з ініціативи власника або уповноваженого ним органу не допускається, крім випадків повної ліквідації підприємства, установи, організації, коли допускається звільнення з обов'язковим працевлаштуванням.

Таким чином, установу-роботодавця позивача УМВС України в Черкаській області ліквідовано на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 16 вересня 2015 року № 730 «Про утворення територіальних органів Національної поліції та ліквідацію територіальних органів Міністерства внутрішніх справ», позивач була попереджена про звільнення через скорочення штатів в силу закону, при цьому вжиття роботодавцем заходів для працевлаштування працівника в новоутвореній установі відповідно до Закону України «Про національну поліцію» не є обов'язком роботодавця.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Враховуючи наведене, суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку, що, приймаючи рішення про звільнення позивача з роботи з підстав скорочення штату, УМВС України в Черкаській області допущено порушення вимог трудового законодавства, а саме положень статті 184 КЗпП України щодо неможливості звільнення жінок, які мають дітей віком до трьох років, з ініціативи роботодавця з будь-яких підстав, крім повної ліквідації підприємства, установи, організації, при цьому поновити позивача на роботі неможливо внаслідок повної ліквідації УМВС України, що свідчить про наявність підстав для зміни формулювання причин звільнення, а саме у зв'язку з ліквідацію територіальних органів МВС України, а не з підстав скорочення штату, і приведення його відповідно до чинного законодавства про працю.

Відмовляючи у задоволенні решти позовних вимог, суд апеляційної інстанції правильно виходив із того, що позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди та виплата заробітної плати за час вимушеного прогулу можуть бути задоволені лише у разі наявності підстав для поновлення позивача на роботі, проте у цій справі наявні лише підстави для зміни формулювання причин звільнення, тобто підстави для задоволення зазначених вимог відсутні.

Доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів, яким суд апеляційної інстанції надав належне обґрунтування, а переоцінка доказів згідно з положеннями статті 400 ЦПК України не належить до повноважень суду касаційної інстанції.

Викладене дає підстави для висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржуване рішення суду апеляційної інстанції без змін із підстав, передбачених статтею 410 ЦПК України.

Керуючись статтями 409, 410 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Апеляційного суду Вінницької області від 17 лютого 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:О. В. Ступак В. О. Кузнєцов
С. О. Погрібний