Справа №295/6238/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.01.2019 року м. Житомир

Богунський районний суд м. Житомира в складі:

головуючого судді Ведмідь Н.В.,

за участю секретаря судового засідання Бойченко Т.М.

учасників справи:

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», треті особи: приватний нотаріус Чернігівського міського нотаріального округу ОСОБА_2, Богунський відділ державної виконавчої служби м. Житомир Головного територіального управління юстиції у Житомирській області про визнання безпідставним та протиправним нарахування заборгованості, визнання безпідставним виконавчого напису нотаріуса,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Богунського районного суду м. Житомира з позовом до Житомирського регіонального управління ПАТ КБ «ПриватБанк», в якому просить визнати безпідставним та протиправним нарахування заборгованості у розмірі 41946,58 грн., визнати виконавчий напис № 14495 від 06.12.2017 року приватного нотаріуса Чернігівського міського нотаріального округу ОСОБА_2 про стягнення з ОСОБА_1 41946,58 грн. таким, що не підлягає виконанню, стягнути з відповідача понесені судові витрати по сплаті судового збору.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що у 2000 році він отримав у ПАТ КБ «Приватбанк» банківську картку, однак будь-яких договорів при цьому не підписував. З часу отримання картки позивач користувався карткою, знімаючи певну суму, повертав її банку, вносячи витрачену суму на картковий рахунок. В останніх числах лютого 2018 року від бухгалтера за місцем роботи позивачу стало відомо про те, що в бухгалтерію надійшли матеріали з Богунського відділу державної виконавчої служби міста Житомира Головного територіального управління юстиції у Житомирській області, в яких повідомлялось, що Богунський відділ державної виконавчої служби направляє для виконання та до відома постанову від 23.02.2018 року, винесену при примусовому виконанні виконавчого напису № 14495 від 06.12.2017 року, що видав приватний нотаріус Чернігівського міського нотаріального округу. В додатках до вказаного супровідного листа була долучена постанова від 23.02.2018 року про звернення стягнення на всі види доходів боржника - ОСОБА_1. Відповідно до вказаної постанови загальна сума заборгованості становила 43746, 58 грн., і до постанови прикладався виконавчий напис № 14495 від 06.12.2017 року Чернігівського нотаріуса ОСОБА_2. Ознайомившись з виконавчим написом позивач звернув увагу на те, що нотаріус оформив стягнення боргу в розмірі 41946,58 грн., посилаючись на умови кредитного договору від 05.12.2011 року, а також на договір від 04.09.2017 року, тобто договорів, про існування яких позивачу нічого не відомо, Умови та правила надання банківських послуг та ОСОБА_3 банку позивач не підписував, працівники банку позивача з ними не ознайомили, отже вони не є складовою укладеного договору. Також, згідно виписки по рахунку станом на 30.11.2014 року, тобто за три роки до вчинення нотаріусом оскаржуваного виконавчого напису, заборгованість вже становила 17326,43 грн., однак банк не повідомив позивача про наявність заборгованості, тобто у відповідача вже на той час виникло право вимога до позивача,та ст. 257 ЦК України встановлено загальний строк позовної давності тривалістю три роки, тому позивач вважає неправомірним нарахування відповідачем заборгованості у розмірі 41946,58 грн., а виконавчий напис нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, що змусило позивача звернутися до суду з позовом.

Ухвалю суду від 17.10.2018 року вжито заходів забезпечення позову шляхом зупинення на період судового розгляду справи стягнення на підставі виконавчого напису приватного нотаріуса Чернігівського міського нотаріального округу ОСОБА_2 № 14495 від 06.12.2017 року про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості на загальну суму 43746,58 грн. у виконавчому провадженні № 55686075, яке перебуває на примусовому виконанні у Богунському відділі державної виконавчої служби м. Житомир Головного територіального управління юстиції у Житомирській області.

13.12.2018 року до суду надійшло заперечення представника відповідача ОСОБА_3, у якій представник відповідача вказав, що проти задоволення позовних вимог заперечує у повному обсязі, оскільки відповідно до укладеного договору № б/н від 21.04.2006 року позивач отримав кредит та внаслідок того, що останній порушив кредитні умови договору, виникла заборгованість, яку банк має намір стягнути шляхом вчинення виконавчого напису. 06.12.2017 року приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу ОСОБА_2 вчинено виконавчий напис, за яким пропонується задовольнити вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» та стягнути з позивача заборгованості за кредитним договором в розмірі 41946,58 грн. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. Нотаріус під час вчинення виконавчого напису не встановлює права та обов'язки учасників правовідносин, а лише перевіряє наявність необхідних документів. Для вчинення виконавчого напису ПАТ КБ «ПриватБанк» надав нотаріусу: оригінал кредитного договору, розрахунок заборгованості позичальника. Позивачем не надано належних доказів щодо недотримання вимог законодавства про надіслання боржнику письмової вимоги, про усунення порушень та надання документів які б свідчили про безспірність заборгованості, тому просить у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.

Відповідач відзив не подав, про наявність поважних причин, які перешкоджають його подачі, суд не повідомлено, тому відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Позивач в судове засідання не зявився, подав до суду заяву, у якій просив розглядати справу у його відсутність та у заяві вказав, що позов підтримує в повному обсязі та просить його задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання не зявився, у запереченні вказав, що розгляд справи просить проводити без його участі.

Третя особа приватний нотаріус Чернігівського міського нотаріального округу ОСОБА_2 у судове засідання не зявився, надіслав до суду заяву про розгляд справи без його участі.

Представник третьої особи Богунського відділу державної виконавчої служби м. Житомир Головного територіального управління юстиції у Житомирській області в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду право повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив.

Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Частиною 3 ст. 211 ЦПК України передбачено, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.

У відповідності до ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин цієї справи, на які позивач послався як на підставу своїх вимог, а відповідач як на підставу своїх заперечень, та підтверджено доказами, які були досліджені судом, на засадах верховенства права, відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, прийшов таких висновків.

Судом встановлено, що приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу ОСОБА_2, вчинено виконавчий напис 06.12.2017 року за №14495 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованості за кредитним договором від 05.12.2011 року у сумі 41946,58 грн. за період з 05.12.2011 року по 04.09.2017 року.

Саме такий період і сума заборгованості визначена приватним нотаріусом Чернігівського нотаріального округу ОСОБА_2 при вчиненні оспорюваної нотаріальної дії.

Спірні відносини, що склалися між сторонами, регулюються, зокрема, Цивільним кодексом України, Законом України «Про нотаріат», Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, Постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999р. № 1172, якою затверджено Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Захист цивільних прав та інтересів передбачений Главою 3 ЦК України. Так, відповідно до ст.18 зазначеного Кодексу, нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

За змістом ст. ст. 87, 88 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем і за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Згідно п.1 Постанови КМУ від 29 червня 1999 року № 1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» для одержання виконавчого напису подаються нотаріусу оригінал нотаріально посвідченого договору та документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов'язання.

Вчинення виконавчого напису регламентується главою 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженому наказом Мінюсту України від 22.02.2012 № 296/5.

Для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, має бути зазначено строк, за який має проводитися стягнення (підпункт 2.1 глави 16 вказаного Порядку).

Пунктом 3 глави 16 Порядку встановлено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи: якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями не більше одного року.

Зі змісту оскаржуваного виконавчого приватному нотаріуса ОСОБА_2 слідує, що сума заборгованості за кредитним договором, яка підлягає до стягнення розрахована за період з 05.12.2011 р. по 04.09.2017 р., тобто більше як за пять років.

Також вчиняючи 06.12.2017 р. виконавчий напис, нотаріус не звернув уваги на те, що з для виникнення права вимоги банку стосовно зобов'язань з погашення основної суми боргу минуло більше трьох років, а по пені та штрафів - більше одного року, загальної та спеціальної позовної давності (ст.ст. 257, 258 ЦК України). Крім того, відповідно до ст. 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у ст. 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Дані обставини свідчать про наявність спору між сторонами, в зв'язку з чим, заборгованість не має ознак безспірності.

Відповідно до статті 88 Закону України «Про нотаріат», п. 284 вищевказаної Інструкції та підпункту б) ч. 2 п. 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 № 1172, нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем.

З наведеного вбачається, що нотаріус при вчиненні виконавчого напису не переконався належним чином у безспірності розміру суми боргу, який розраховано поза межами трирічного (річного по пені) строку та підлягає стягненню за виконавчим написом, безспірності характеру правовідносин сторін, чим порушив норми статті 88 Закону України "Про нотаріат", п. 284 Інструкції та підпункту б) ч. 2 п. 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою КМ України від 29.06.99 року № 1172, а тому наявні підстави для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню.

Крім того, з урахуванням положень статей 15,16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису.

Тому суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису (Постанова Верховного Суду від 18 липня 2018 року у справі № 486/388/16-ц).

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до частини другої ст. 89 Цивільного процесуального кодексу України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Відповідач не скористався своїм правом надати до суду докази на спростування тверджень позивача, а саме доказів, на підставі яких документів нотаріусом вчинявся оскаржуваний виконавчий напис, доказів правомірності нарахування заборгованості у розмірі 41946,58 грн., яка вказана в оскаржуваному виконавчому написі, доказів безспірності такої вимоги та доказів того, що виконавчий напис нотаріусом був здійснений у межах трирічного терміну з моменту виникнення права вимоги.

Обґрунтовуючи своє рішення, суд приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958. Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

У положеннях ст. 2 ЦПК України зазначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ч. 5,6 ст. 263 ЦПК України обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

За таких обставин суд, на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які посилались сторони, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, дійшов висновку прочасткове задоволення позову задоволення позову у частині визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. Разом з тим, суд відмовляє в задоволенні позовних вимог у частині про визнання безпідставним та протиправним нарахування заборгованості, оскільки сторонапи по справі не надано належних доказів щодо суми заборгованості, яка нарахована ОСОБА_1 за кредитним договором від 05.12.2011 року, а тому обгрунтованість вказаної позовної вимоги не доведена.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З огляду на часткове задоволення позовних вимог, суд присуджує до стягнення з відповідача на користь позивача понесені судові витрати по сплаті судового збору у сумі 704,80 грн.

Керуючись Законом України «Про нотаріат», Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 № 1172, ст.ст. 2, 5, 6, 7, 10-13, 18, 76-81, 89, 133, 141, 258, 259, 263-265, 268, 273, 274, 279, 352-353 Цивільного процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», треті особи: приватний нотаріус Чернігівського міського нотаріального округу ОСОБА_2, Богунський відділ державної виконавчої служби м. Житомир Головного територіального управління юстиції у Житомирській області про визнання безпідставним та протиправним нарахування заборгованості, визнання безпідставним виконавчого напису нотаріуса - задовольнити частково.

Визнати виконавчий напис № 14495 від 06.12.2017 року, який вчинений приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу ОСОБА_2 про стягнення з ОСОБА_1 41946,58 грн. таким, що не підлягає виконанню.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Стягнути з Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 судові витрати, понесені по сплаті судовий збір в розмірі 704,80 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обовязки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково в строки визначені ст. 354 ЦПК України до апеляційного суду Житомирської області через Богунський районний суд м. Житомира.

У відповідності до п.п. 15.5) п.п.15 ч. 1 Перехідних Положень ЦПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а саме Богунський районний суд м. Житомира.

Відомості про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 (місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_1).

Відповідач: Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (місце знаходження: м. Київ, вул. Грушевського, 1Д, ).

Треті особи: приватний нотаріус Чернігівського міського нотаріального округу ОСОБА_2 (місце знаходження: 14000 м. Чернігів, вул. Пятницька, 16),

Богунський відділ державної виконавчої служби м. Житомир Головного територіального управління юстиції у Житомирській області (місце знаходження: м. Житомир, вул. Перемоги, 55)

Повне судове рішення буде складено 25.01.2019 року.

Суддя Н.В. Ведмідь