Справа № 182/9068/18
Провадження № 2/0182/715/2019
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

10.07.2019 року м. Нікополь

Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді Кобеляцької-Шаховал І.О.

секретар Іванова Т.С.

за участю представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Нікополі цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Нікопольської міської ради про визнання права власності на Ѕ частину квартири за набувальною давністю, -

В С Т А Н О В И В:

Позивачка звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 про визнання права власності на Ѕ частину квартири за набувальною давністю.

Свої вимоги мотивує тим, що з 20.05.2008 року вона є власницею Ѕ частини квартири АДРЕСА_1 . Ѕ частина вказаної квартири належала товаришу їх родини ОСОБА_4 , який ІНФОРМАЦІЯ_1 після тяжкої хвороби помер. Витрати на поховання несла її родина, документи на поховання виписані на її чоловіка ОСОБА_5 ОСОБА_4 був самотнім чоловіком, не мав ні дружини, ні батьків, ні дітей. Своєю родиною він вважав її чоловіка, її саму та їх сина. Вони були дуже близькі з ОСОБА_4 . Коли ОСОБА_4 важко захворів, вони дбали про нього. Після смерті ОСОБА_4 , спадкова справа не заводилась. У період хвороби ОСОБА_4 з 2004 року та по теперішній час вона добросовісно, відкрито і безперервно користується зазначеною вище квартирою. Вона систематично сплачувала і сплачує комунальні платежі, робила і робить поточний ремонт, встановила індивідуальне опалення. Протягом всього часу користування зазначеною квартирою ніхто не оспорював факт добросовісного та відкритого володіння нею вказаною квартирою вцілому. Тому вона вважає, що вона добросовісно заволоділа Ѕ частиною квартири АДРЕСА_1 , яка належала ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Тому звернувся до суду.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 позовні вимоги своєї довірительки підтримала та просила суд позовну заяву задовольнити в повному обсязі. Додатково суду пояснила, що її довірителька володіє вказаною частиною квартири відкрито та давно. Ніхто цього факту ніколи не оспорював і не оспорює. Її довірителька дбала про померлого спадкодавця, тому, що її чоловік його друг з дитинства. І вони жили поруч. Вони з чоловіком знали про смертельну хворобу ОСОБА_4 , але йому про це нічого не говорили, щоб він зовсім не занепав духом. Тому й питання про заповіт або іншу волю спадкодавця не стояло ніколи. В них є оригінал свідоцтва про смерть, свідоцтва про поховання, договір про поховання, оскільки спадкодавця ховала родина її довірительки. Вони не змогли забезпечити в судове засідання явку єдиного свідка, яка могла б підтвердити факти, викладені її довірителькою, оскільки ця бабуся лежача і не пересувається. А всі інші сусіди молоді і не знали ОСОБА_4 .

Представник відповідача ОСОБА_2 в судовому засіданні проти позову заперечувала. Додатково суду пояснила, що вони вважають, що майно ОСОБА_4 потенційно відумерла спадщина. Але, нажаль, вони не здійснювали ніяких дій стосовно цього майна. В них не виникає ніяких сумнівів стосовно законності користування Ѕ частиною квартири, що залишилась після ОСОБА_4 , позивачкою. Це підтверджується наданими представником позивача доказами квитанціями по комунальних платежах. Однак, вони все одно, позов не визнають.

Вислухавши представника позивача, представника відповідача, вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Згідно зі ст.6 Конвенції „Про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обовязків цивільного характеру.

Частиною 1 статті 344 ЦК України передбачено, що особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено Цивільним кодексом України.

Відповідно до п.8 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, правила статті 344 ЦК України про набувальну давність поширюються на випадки, коли володіння майном розпочалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом.

Пунктом 9 ППВССУ № 5 встановлено, що за змістом ч.1 ст.344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Частина 1 ст.3 ЦПК України передбачає, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно ст.317, 391 ЦК України, власникові належать права володіння, користування, розпорядження своїм майном. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Як встановлено в судовому засіданні, з 20.05.2008 року позивачка є власницею Ѕ частини квартири АДРЕСА_1 (а.с.15-16). Ѕ частина вказаної квартири належала товаришу родини позивачки ОСОБА_4 (а.с.13-14), який ІНФОРМАЦІЯ_1 після тяжкої хвороби помер (а.с.6). Витрати на поховання несла родина позивачки, документи на поховання виписані на її чоловіка ОСОБА_5 (а.с.9-12). ОСОБА_4 був самотнім чоловіком, не мав ні дружини, ні батьків (а.с.7), ні дітей. Родина позивачки була дуже близька з ОСОБА_4 . Коли ОСОБА_4 важко захворів, вони дбали про нього. Після смерті ОСОБА_4 , спадкова справа не заводилась (а.с.8). У період хвороби ОСОБА_4 з 2004 року та по теперішній час позивачка добросовісно, відкрито і безперервно користується зазначеною вище квартирою. Вона систематично сплачувала і сплачує комунальні платежі (а.с.36-64), робила і робить поточний ремонт, встановила індивідуальне опалення. Протягом всього часу користування зазначеною квартирою ніхто не оспорював факт добросовісного та відкритого володіння позивачкою вказаною квартирою вцілому. Представник відповідача також підтвердила, що в неї не виникає сумніву в добросовісному користуванні вказаною частиною квартири.

Тому суд вважає, що позивачка добросовісно заволоділа Ѕ частиною квартири АДРЕСА_1 , яка належала ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Враховуючи викладене, а також те, що володіння позивача є відкритим, очевидним для всіх, позивач добросовісно заволодів вказаним майном, продовжує відкрито та безперервно користуватися вказаною 1/2 частиною квартири, суд вважає, що позовні вимоги щодо визнання права власності на Ѕ частину спірної квартири за позивачем, у відповідності до ст.344 ЦК України, за набувальною давністю підлягають задоволенню.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст.344 ЦК України, ст.4, 13, 81, 200, 263-265, 268 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Визнати за ОСОБА_3 право власності за набувальною давністю на Ѕ частину квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 29,3кв.м., житловою 16,4 кв.м.

На рішення суду може бути подано апеляційну скаргу до Дніпровського апеляційного суду Дніпропетровської області до або через Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя: І. О. Кобеляцька-Шаховал