ЄУН №389/3698/18
Провадження №2/389/1106/18

У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 березня 2019 року м.Знамянка

Знамянський міськрайонний суд Кіровоградської області в складі:

головуючого судді Ткаченка Б.Б.

за участю секретаря судового засідання Шевченко В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження в приміщенні суду міста Знам'янка Кіровоградської області цивільну справу за позовом Харківського національного університету Повітряних Сил ім.Івана Кожедуба до ОСОБА_1 про відшкодування витрат, повязаних з утриманням під час навчання,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про відшкодування витрат, повязаних з утриманням під час навчання у вищому військовому навчальному закладі у розмірі 266 851 грн. 51 коп.

Представник позивача в судове засідання не зявилася, подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, відповідно до якої позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити.

Відповідач в судове засідання не зявився, подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, відповідно до якої позовні вимоги визнав повністю, не заперечував проти задоволення позову.

Положенням ч.4 ст.206 ЦПК України визначено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Дослідивши матеріали справи та заяви сторін, суд дійшов висновку про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову та закриття провадження у справі з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач з 30.08.2016 по 08.06.2018 проходив навчання та військову службу у Харківському національному університеті Повітряних Сил на посаді курсанта. 30.08.3016 між Міністерством оборони України в особі начальника Університету генерал-майора ОСОБА_2 та відповідачем, який надалі іменується курсантом, відповідно до розділу II Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 №1153/2008, укладено контракт про проходження військової служби (навчання).

Згідно з укладеним контрактом відповідач взяв на себе зобовязання продовжувати подальше проходження військової служби на посадах офіцерського складу протягом не менше пяти років після закінчення навчання; відшкодувати Міністерству оборони України витрати, повязані з утриманням у закладі, в якому проходить військову службу (навчання), для проходження військової служби на посадах офіцерського складу в разі дострокового розірвання контракту через небажання продовжувати навчання або недисциплінованість чи відмови від подальшого проходження військової служби на посадах офіцерського складу після закінчення цього закладу.

Наказом начальника Університету від 07.06.2018 №145 відповідача відраховано від подальшого навчання у звязку з розірванням контракту через відмову від проходження військової служби на посадах офіцерського складу після закінчення вищого навчального закладу, та з 08.06.2018 достроково припинено чинність зазначеного вище контракту про проходження військової служби (навчання) у звязку із систематичним невиконанням умов контракту військовослужбовцем, відповідача було виключено зі списків особового складу Університету.

Відповідно до Порядку відшкодування курсантами витрат, повязаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.07.2006 №964, вказаним вище наказом начальника Університету від 07.06.2018 №145 з відповідача утримано суму у розмірі 266851 грн. 51 коп. за період навчання в університеті.

Оскільки в добровільному порядку відповідач зазначені кошти не відшкодовує, позивач просить суд стягнути з нього витрати, повязані з його утриманням у вищому військовому навчальному закладі у розмірі 266 851 грн. 51 коп.

Згідно з ч.1 ст.19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Згідно з ч.1 ст.5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси

Частиною 4 ст.5 КАС України визначено, що суб'єкти владних повноважень мають право звернутися до адміністративного суду виключно у випадках, визначених Конституцією та законами України.

Згідно з п.1 ч.1 ст.4 КАС України адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.

Згідно з п.17 ч.1 ст.4 КАС України публічна служба - діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.2 Закону України «Про військовий обовязок і військову службу» від 25.03.1992 №2232-XII військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоровя і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, повязаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Проходження військової служби здійснюється громадянами України у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом.

Відповідно до ч.1 ст.25 Закону України «Про військовий обовязок і військову службу» від 25.03.1992 №2232-XII підготовка громадян України для проходження військової служби на посадах осіб офіцерського складу проводиться у вищих військових навчальних закладах та військових навчальних підрозділах вищих навчальних закладів. У них здійснюється навчання курсантів, слухачів, студентів, адюнктів і докторантів.

Згідно з ч.10 ст.25 зазначеного Закону України №2232-XII курсанти в разі дострокового розірвання контракту через небажання продовжувати навчання або через недисциплінованість та в разі відмови від подальшого проходження військової служби на посадах осіб офіцерського складу після закінчення вищого навчального закладу, а також особи офіцерського складу, які звільняються з військової служби протягом пяти років після закінчення вищого військового навчального закладу або військового навчального підрозділу вищого навчального закладу відшкодовують Міністерству оборони України та іншим центральним органам виконавчої влади, яким підпорядковані ці навчальні заклади, витрати, повязані з їх утриманням у вищому навчальному закладі, відповідно до порядку і умов, встановлених Кабінетом Міністрів України. У разі відмови від добровільного відшкодування витрат таке відшкодування здійснюється у судовому порядку.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач, перебуваючи на публічній службі, під час навчання у Харківському національному університеті Повітряних Сил був відрахований від подальшого навчання у звязку з розірванням контракту через відмову від проходження військової служби на посадах офіцерського складу після закінчення вищого навчального закладу.

За таких обставин, спори щодо відшкодування вартості навчання особою, яка перебуває або перебувала на посадах, віднесених до державної або публічної служби, за позовом субєкта владних повноважень підлягають вирішенню в порядку адміністративного судочинства, оскільки повязані з питаннями реалізації правового статусу особи, яка перебуває на посаді публічної служби, від моменту її прийняття на посаду і до звільнення з публічної служби, зокрема ї питаннями відповідальності за невиконання договору підготовки фахівця, що призвели до відшкодування фактичних витрат, повязаних з утриманням у вищому навчальному закладі, навіть якщо подання відповідного позову про відшкодування витрат відбувається після її звільнення з державної служби.

Відповідна правова позиція висловлена у постанові ОСОБА_3 Верховного Суду від 30 січня 2019 року у справі №810/2610/16 (провадження №11-1004апп18).

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Таким чином, на вимоги позивача щодо стягнення з відповідачавитрат, повязаних з утриманням під час навчання у вищому військовому навчальному закладі поширюється юрисдикція адміністративних судів, а тому в даному випадку визнання відповідачем позову суперечить закону, у звязку з чим суд вважає за необхідне відмовити у прийнятті визнання відповідачем позову.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

З огляду на викладене, оскільки спори щодо відшкодування вартості навчання особою, яка перебуває або перебувала на посадах, віднесених до державної або публічної служби, за позовом субєкта владних повноважень підлягають вирішенню в порядку адміністративного судочинства, тому відповідно до п.1 ч.1 ст.255 ЦПК України провадження у справі підлягає закриттю.

Згідно з ч.2 ст.255 ЦПК України про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, а також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з державного бюджету.

Відповідно до п.5 ч.1 ст.7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв'язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.

Оскільки позивачем при подачі позову до суду сплачений судовий збір в сумі 4002 грн. 77 коп., однак провадження у даній справі підлягає закриттю у зв'язку з тим, що зазначений спір не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, тому сплачену суму судового збору слід повернути позивачу.

Керуючись ч.4 ст.206, ст.ст.255, 256, 259-261 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Відмовити у прийнятті заяви ОСОБА_1 про визнання позову.

Провадження у справі за позовом Харківського національного університету Повітряних Сил ім.Івана Кожедуба до ОСОБА_1 про відшкодування витрат, повязаних з утриманням під час навчання закрити.

Розяснити позивачеві, що розгляд такої справи віднесений до юрисдикції адміністративного суду.

Повернути Харківському національному університету Повітряних Сил ім.Івана Кожедуба судовий збір в сумі 4002 (чотири тисячі дві) грн. 77 коп., сплачений відповідно до платіжного доручення від 31 жовтня 2018 року №3218 у Головному управлінні Державної казначейської служби України у Харківській області.

Ухвала може бути оскаржена до Кропивницького апеляційного суду протягом пятнадцяти днів з дня її проголошення.

Суддя Знамянського міськрайонного суду

Кіровоградської області ОСОБА_4