Номер провадження: 22-ц/813/1614/19
Головуючий у першій інстанції Мазун І.А.
Доповідач Сєвєрова Є. С.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.03.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії:

головуючого - Сєвєрової Є.С.,

суддів: Вадовської Л.М., Ващенко Л.Г.,

за участю секретаря - Чепрас А.І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_2

відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Нива-1»

відповідач - ОСОБА_3

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Нива-1» на ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 24 жовтня 2018 року у складі судді Мазун І.А.,

в с т а н о в и в:

У червні 2018 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення суми основного боргу у розмірі 20000 дол. США, 10% річних за користування грошовими коштами за період з 28.01.1998 по 28.01.2018 у розмірі 40783,56 дол. США, 3% річних за порушення грошового зобов'язання з повернення боргу за період з 29.01.2018 по 14.06.2018 у розмірі 17880,44 грн. та інфляційних за період з 29.01.2018 по 14.06.2018 у розмірі 69868 грн.

22.10.2018 ОСОБА_2 звернулася до суду з уточненим позовом, долучив до числа відповідачів ТОВ «Нива-1», в якому просила стягнути з ТОВ «Нива-1» суму основного боргу у розмірі 20000 дол. США, 10% річних за користування грошовими коштами за період з 28.01.1998 по 11.10.2018 у розмірі 41435,61 дол. США, 3% річних за порушення грошового зобов'язання з повернення боргу за період з 29.01.2018 по 11.10.2018 у розмірі 36198,45 грн. та інфляційних за період з 29.01.2018 по 11.10.2018 у розмірі 96340,67 грн. та у разі, якщо суд визнає необґрунтованими вимоги до ТОВ «Нива-1», стягнути з ОСОБА_3 суму основного боргу у розмірі 20000 дол. США, 10% річних за користування грошовими коштами за період з 28.01.1998 по 11.10.2018 у розмірі 41435,61 дол. США, 3% річних за порушення грошового зобов'язання з повернення боргу за період з 29.01.2018 по 11.10.2018 у розмірі 36198,45 грн. та інфляційних за період з 29.01.2018 по 11.10.2018 у розмірі 96340,67 грн.

22.10.2018 до суду звернулася ОСОБА_2 з заявою про забезпечення позову, в якій просить накласти арешт на нежитлову будівлю, літ. «А», загальною площею 85,5 кв.м., навіс, літ. «Б» згідно свідоцтва про право власності на АЗС на 150 заправок на добу №014615 від 20.07.2001, обґрунтовуючи заяву тим, що предметом спору у сторін є стягнення з відповідачів грошових коштів в розмірі 1852908,40 грн. та оскільки за відповідачем - ТОВ «НИВА-1» зареєстроване вищезазначене майно, наявний ризик відчуження об'єкту нерухомості іншим особам, що може призвести до значного ускладнення виконання рішення.

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 24 жовтня 2018 року заяву ОСОБА_2 про забезпечення позову задоволено; накладено арешт на нежитлову будівлю літ. «А», загальною площею 85,5 кв.м., навіс літ. «Б», яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, що належить ТОВ «НИВА-1» згідно свідоцтва про право власності на АЗС на 150 заправок на добу № 014615 від 20.07.2001; зустрічне забезпечення не застосовано.

Ухвалу обґрунтовано тим, що згідно Свідоцтва про право власності на АЗС на 150 заправок на добу № 014615 від 20.07.2001 ТОВ «НИВА-1», яке є одним із відповідачів у справі, на праві колективної власності належать нежила будівля, літ. «А», загальною площею 85,5 кв.м., навіс, літ. «Б», відображені у інвентаризаційних відомостях від 08.06.2001, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Не погодившись з зазначеною ухвалою суду, ТОВ «Нива-1» звернулося з апеляційною скаргою, в якій просить суд її скасувати, ухваливши нову про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_2 про забезпечення позову.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що ОСОБА_2 не впевнена, з якою саме особою у неї виник спір, не визначила, якій особі вона в дійсності позичила грошові кошти та з якої особи ці гроші підлягають стягненню, тому факт наявності спору саме між цими сторонами не з'ясований. Не з'ясоване і те, що ОСОБА_2 передала грошові кошти не ОСОБА_3, як фізичній особі, а ТОВ «Нива-1». ТОВ «Нива-1» взагалі не може здійснити відчуження АЗС, оскільки земельна ділянка, на якій вона розміщена, до цього часу не оформлена ні в оренду, ні у власність ТОВ «Нива-1». Наявність арешту перешкоджає господарській діяльності ТОВ «Нива-1», оскільки позбавляє скаржника можливості отримати згоду на оформлення проекту відводу земельної ділянки, на якій розташована АЗС, та укласти з Одеською міською радою відповідний договір оренди. Отже, ОСОБА_2 не довела, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення її позову, не запропонувала пропозиції щодо зустрічного забезпечення на підтвердження своєї сумлінності в питанні заявленого забезпечення позову, не навела жодного доказу наявності у ТОВ «Нива-1» намірів щодо відчуження АЗС, сама посилається на те, що вартість АЗС значно перевищує суму заявлених нею позовних вимог, що призвело до значної неспівмірності обраного нею та судом засобу забезпечення позову заявленим нею вимогам.

26.02.2019 ОСОБА_3 надав заперечення на апеляційну скаргу, в якому просив відмовити в її задоволенні, оскільки ТОВ «Нива-1» не мало право подавати таку скаргу, і застосовані заходи забезпечення позову є цілком обґрунтованими.

12.03.2019 ОСОБА_2 надала відзив на скаргу, в якому просила відмовити в її задоволенні.

У судовому засіданні 12.03.2019 позивач просив суд залишити ухвалу без змін, ОСОБА_3 підтримав своє заперечення на апеляційну скаргу, а ТОВ «Нива-1» підтримало свою скаргу.

Заслухавши суддю-доповідача, представників учасників процесу, дослідивши доводи наведенні в апеляційній скарзі, перевіривши на підставі встановлених фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм процесуального права, апеляційний суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до розписки від 28.01.1998 ОСОБА_3 гарантував повернення грошових коштів у розмірі 20000 дол. США, які запозичив під 10% річних у ОСОБА_2 для будівництва АЗС, за адресою: АДРЕСА_1, після здачі в експлуатацію вказаної АЗС та початку роботи протягом 5 років.

Відповідно до гарантії ОСОБА_3 від 28.01.2003 про повернення грошових коштів у розмірі 20000 дол. США, які запозичив під 10% річних у ОСОБА_2, він, як директор ТОВ «Нива-1», що діє на підставі Статуту та засновницького договору, дав гарантію від ТОВ «Нива-1» про повернення грошових коштів у вказаному розмірі, що були запозичені під будівництво АЗС.

За відомостями п.4.2 установчого договору про створення і діяльність ТОВ «НИВА-1» ОСОБА_3 вносить внесок в сумі 2516,00 грн., що відповідає 34% голосів, тобто станом на 1999 рік ОСОБА_3 був одним із засновників вказаного товариства, а також директором підприємства, в 2003 році був звільнений, поновлювався на роботі в судовому порядку (а.с.75-78), його участь у товаристві припинювалася в судовому порядку і питання про це було предметом судових спорів (а.с.86-92).

Згідно зі Свідоцтвом про право власності на АЗС на 150 заправок на добу №014615 від 20.07.2001 ТОВ «НИВА-1» на праві колективної власності належать нежила будівля, літ. «А», загальною площею 85,5 кв.м., навіс, літ. «Б», відображених у інвентаризаційних відомостях від 08.06.2001, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Відповідно до ч.2 ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до ч.1,2,3 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії; встановленням обов'язку вчинити певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов'язання; зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам, які не мають інтересу в результаті вирішення спору; зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини. Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Згідно з п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець.

Відповідно до п.3ч.1ст.260 ЦПК України ухвала, що викладається окремим документом, складається з мотивувальної частини із зазначенням мотивів, з яких суд дійшов висновків, і закону, яким керувався суд, постановляючи ухвалу.

Зміст позовних вимог ОСОБА_2 свідчить про тотожність вимог про стягнення коштів з двох відповідачів, на підставі одного й того ж самого факту видачі розписки більше 10 років до часу пред'явлення позову до суду, стягнення з яких одночасно в силу вимог позову виключається, що вбачається з резолютивної частині позовної заяви (п.6): у разі якщо суд вважатиме необґрунтованими вимоги до ТОВ «Нива-1», то ОСОБА_2 просить тоді їх стягнути з ОСОБА_3

Крім того, ТОВ «Нива -1», виходячи з його статуту, є господарюючим суб'єктом, судом застосовано арешт майна, що виключає можливість користування ним, проте, незважаючи на обов'язок суду не лише з'ясувати ці обставини під час вирішення питання щодо забезпечення позову, а й мотивувати відповідні висновки, суд обмежився узагальнюючим висновком про те, що заяву слід задовольнити, без зазначення мотивів такого рішення та взагалі без жодного аналізу викладених підстав.

За таких обставин, ухвала суду не відповідає вимогам законності та обґрунтованості, підлягає скасуванню з відмовою в задоволенні заяви, з огляду на те, що заходи у вигляді арешту майна за умов альтернативності вимог позивача не дають підстав вважати встановленим на цій стадії процесу між ким виник спір, і застосування арешту майна як заходу, який в найбільшій мірі обмежує права власника, суперечить вимогам щодо не перешкоджання здійсненню господарської діяльності юридичної особи, а також не відповідає вимогам співмірності.

Таким чином, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, ухвала суду - скасуванню, з відмовою в задоволенні заяви про забезпечення позову.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Нива-1» задовольнити частково.

Ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 24 жовтня 2018 року скасувати.

В задоволенні заяви ОСОБА_2 про забезпечення позову шляхом накладення арешту на нежитлову будівлю літ. «А», загальною площею 85,5 кв.м., навіс літ. «Б» згідно свідоцтва про право власності на АЗС на 150 заправок на добу, за адресою: АДРЕСА_1, що належить ТОВ «НИВА-1», відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст підписано 25.03.2019.

Головуючий:

Судді: