Дата документу 13.03.2019 Справа № 333/7392/17
Запорізький Апеляційний суд
ЄУН 333/7392/17Головуючий у 1-й інстанції Круглікова А.В. Повний текст рішення складено 09.11.2018 року.
Пр. № 22-ц/807/709/19Суддя-доповідач Гончар М.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2019 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді (судді-доповідача) Гончар М.С.

суддів Кочеткової І.В., Маловічко С.В.,

за участі секретаря Остащенко О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 06 листопада 2018 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача за первісним позовом ОСОБА_5 про визнання права власності в порядку спадкування та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про встановлення факту постійного проживання

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2017 року ОСОБА_2 звернулась до суду із вищезазначеним позовом (т.с. 1 а.с. 2-3), в якому просила визнати за останньою право власності в порядку спадкування на:

- ј будинку по АДРЕСА_1;

- 1/4 земельної ділянки кадастровий номер НОМЕР_2, площею 0,0536 га, розташовану по АДРЕСА_1;

- - 33/200 домоволодіння по АДРЕСА_2.

В обґрунтування свого позову позивач зазначала, що ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_6, яка була її матір'ю. За життя заповіт померла не складала. На день смерті матері ОСОБА_2 проживала разом з останньою. А тому, на думку позивача, вона є єдиним спадкоємцем першої черги за законом після померлої ОСОБА_6 У 2017 році вона звернулась до приватного нотаріуса з метою отримання свідоцтва про спадщину. Разом з тим, приватним нотаріусом їй відмовлено у вчиненні нотаріальної дії через відсутність правовстановлюючих документів на нерухоме майно. На підставі викладеного, з метою захисту права власності на спадкове майно, позивач звернулась до суду.

Ухвалою суду першої інстанції від 18 січня 2018 року (т.с. 1 а.с.48) провадження у справі за позовом у цій справі відкрито.

У березні 2018 року ОСОБА_3 звернувся до суду із зустрічним позовом (т.с. 1 а.с. 54-57), в якому просив встановити факт постійного проживання ОСОБА_3, разом з ОСОБА_6, померлою ІНФОРМАЦІЯ_2, на час відкриття спадщини після її смерті, в буд. АДРЕСА_1.

В обґрунтування свого зустрічного позову зазначав, що ОСОБА_6 була його дружиною. Звернувшись до нотаріуса з метою оформлення спадщини, нотаріус зазначила, що місце проживання спадкодавця (ОСОБА_6.) є різним із місцем проживання позивача за зустрічним позовом. Разом з тим, як зазначав позивач за зустрічним позовом, спірний будинок є кутовим, а тому і має різні адреси. З огляду на викладене, враховуючи, що ОСОБА_3 проживав у спірному будинку на момент смерті з ОСОБА_6 однією сім'єю, тому з метою оформлення спадщини позивач за зустрічним позовом просив встановити факт постійного проживання останнього разом із ОСОБА_6

Ухвалою суду першої інстанції від 12 березня 2018 року (т.с. 1 а.с. 91) зустрічний позов прийнято до провадження у цій справі.

Ухвалою суду першої інстанції від 10 вересня 2018 року (т.с. 1 а.с.192) до участі у цій справі залучено в якості співвідповідача ОСОБА_4

Ухвалою суду першої інстанції від 04 жовтня 2018 року (т.с. 1 а.с. 209) до участі у цій справі залучено в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача за первісним позовом ОСОБА_5

Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 06 листопада 2018 року (т.с. 1 а.с. 221-224) закрито провадження у цій справі в частині первісних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_4 на підставі п. 4 ч. 1 ст. 255 ЦПК України.

У задоволенні первісного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності в порядку спадкування відмовлено.

Зустрічну позовну заяву задоволено.

Встановлено факт постійного проживання ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з ОСОБА_6, померлою ІНФОРМАЦІЯ_2 року, на час відкриття спадщини після неї в будинку АДРЕСА_1.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції в частині (фактично в частині відмови у задоволенні первісного позову та задоволення зустрічного позову), посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права судом першої інстанції при його ухваленні, позивач ОСОБА_2 у своїй апеляційні скарзі (т.с. 1 а.с. 230-232) просила рішення суду першої скасувати та ухвалити нове рішення, яким первісний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 задовольнити у повному обсязі, у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2 у цій справі відмовити у повному обсязі.

Указом Президента України «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» від 29.12.2017 року №452/2017 ліквідовано зокрема: Апеляційний суд Запорізької області та утворено Запорізький апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Запорізьку область з місцезнаходженням у місті Запоріжжі.

Указом Президента України № 297/2018 від 28.09.2018 «Про переведення суддів» судді Апеляційного суду Запорізької області переведені до Запорізького апеляційного суду, який почав роботу з 05 жовтня 2018 року.

В автоматизованому порядку для розгляду цієї справи визначено колегію суддів Запорізького апеляційного суду: головуючого суддю (суддю-доповідача) Гончар М.С., суддів Кочеткову І.В. та Маловічко С.В. (т.с. 1 а.с. 235).

Ухвалою апеляційного суду (т.с. 1 а.с. 240) апеляційне провадження за вищезазначеною апеляційною скаргою відкрито, справу призначено до апеляційного розгляду (т.с. 1 а.с.242).

Відповідач ОСОБА_3 подав апеляційному суду відзив на вищезазначену апеляційну скаргу позивача у цій справі (т.с. 2 а.с. 3-6).

Інші учасники цієї справи своїм правом на подачу відзиву на вищезазначену апеляційну скаргу у цій справі станом на час її розгляду апеляційним судом не скористались.

Однак, в силу вимог ст. 360 ч. 3 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції апеляційним судом.

У судовому засіданні 13 лютого 2019 року апеляційним судом було розпочато розгляд цієї справи по суті (т.с. 2 а.с. 7-8): заслухано доповідь судді-доповідача, пояснення всіх учасників цієї справи, у розгляді цієї справи оголошено перерву в порядку задоволення клопотання сторін для надання їм строку для врегулювання спору мировим шляхом.

Оскільки, в силу вимог ст. 123 ч. 5 п. 2 ЦПК України суд, зберігаючи об'єктивність і неупередженість, сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами.

У судовому засіданні 27 лютого 2019 року (т.с. 2 а.с. 30-31) сторони у цій справі надали апеляційному суду для долучення до матеріалів цієї справи два варіанти мирової угоди (т.с. 2 а.с. 23-28), кожна із сторін наполягала на своєму варіанти, сторони просили апеляційний суд надати їм додатковий час для узгодження єдиного варіанту угоди, у зв'язку із чим, апеляційним судом в порядку задоволення вказаного клопотання сторін було знов оголошено перерву у розгляді цієї справи.

12 березня 2019 року сторона позивача надала апеляційному суду свій оновлений варіант мирової угоди сторін у цій справі (т.с. 2 а.с. 35-37).

Заслухавши у судовому засіданні 13 березня 2019 року доповідь судді-доповідача, додаткові пояснення всіх учасників цієї справи, зокрема: позивача ОСОБА_2, її представника - адвоката Черкашина І.І. (т.с. 1 а.с. 86), відповідача ОСОБА_3, його представника - адвоката Кукурудза Р.О. (т.с. 1 а.с. 83-84), відповідача ОСОБА_4, який у тому числі також є представником відповідача ОСОБА_3 (т.с. 2 а.с. 29), які повідомили апеляційному суду, що мирової угоди вони не досягли, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги позивача, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга позивача ОСОБА_2 підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

В силу вимог ст. 367 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Встановлено, що відповідачі ОСОБА_3 і ОСОБА_4, третя особа ОСОБА_5 із вищезазначеним рішенням суду першої інстанції у цій справі погодились, останнє в апеляційному порядку не оскаржували.

Позивач ОСОБА_2 оскаржує в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції у цій справі лише в частині відмови у задоволенні її первісного позову та задоволення зустрічного позову ОСОБА_3

За таких обставин, апеляційний суд переглядає законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції у цій справі лише в межах доводів та вимог апеляційної скарги позивача ОСОБА_2 і лише в оскаржуємій частині в частині відмови у задоволенні первісного позову ОСОБА_2 та задоволення зустрічного позову ОСОБА_3

У разі, якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо неоскаржуємої частини ні в мотивувальній, ні в резолютивній частині судового рішення, а в описовій частині повинен зазначити, в якій частині вимог судове рішення не оскаржується (постанова Верховного Суду від 03.10.2018 року у справі № 186/1743/15-ц).

В силу вимог ст. 374 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: 1) залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення; 2) скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення...

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково і ухвалення у відповідній частині нового рішення або зміни рішення є: неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно із ст. 258 ч. 1 п. 2, 3 ЦПК України судовими рішеннями є рішення, постанови.

За змістом ст. 381 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги приймає постанову за правилами ст. 35 і глави 9 розділу ІІІ цього Кодексу з особливостями, зазначеними у ст. 382 цього Кодексу.

Встановлено, що суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні первісного позову ОСОБА_2 та задовольняючи зустрічний позов ОСОБА_4 у цій справі, керувався ст.ст. 258, 259, 263-265, 268, 273 ЦПК України та виходив із необґрунтованості та недоведеності первісних позовних вимог і, навпаки, обґрунтованості та доведеності зустрічних позовних вимог у цій справі.

Вважав, що вимоги ОСОБА_2 про визнання права власності в порядку спадкування на нерухоме майно, а саме: на 1/4 будинку по АДРЕСА_1; на 1/4 земельної ділянки кадастровий номер НОМЕР_2 площею 0,0536 га, розташовану по АДРЕСА_1; на 33/200 домоволодіння по АДРЕСА_2 заявлені позивачем за первісним позовом передчасно, оскільки, у разі відмови нотаріуса видати свідоцтво про право на спадщину спадкоємці учасника спільної сумісної власності мають право звернутися з позовом про визначення частки майна, належної померлому на праві спільної сумісної власності; як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, частки спільної сумісної власності майна померлої ОСОБА_6 станом на час розгляду цієї справи в суді не визначені; доказів протилежного матеріали справи не містять та сторонами не надано; таким чином, у разі смерті одного із учасників права спільної сумісної власності передусім необхідно визначити частки померлого у спільному майні, які і будуть об'єктом спадкування.

Враховуючи, що станом на ІНФОРМАЦІЯ_2 р. (станом на час смерті спадкодавця) шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_6 не розірвано, а спірний житловий будинок, розташований на перехресті вул. Продольна/ Вахтова, що підтверджується зібраними у справі доказами, суд дійшов висновку, що матеріалами справи підтверджено факт фактичного проживання ОСОБА_3 разом із ОСОБА_6 на день її смерті в будинку АДРЕСА_1.

Проте із такими висновками суду першої інстанції у цій справі погодитись можна лише частково з таких підстав.

Ст. 263 ЦПК України містить вимоги щодо законності і обґрунтованості судового рішення, а ст. 264 ЦПК України - питання, які вирішує суд під час ухвалення рішення суду.

Рішення суду першої інстанції вимогам ст. ст. 263-264 ЦПК України у цій справі відповідає лише частково.

Так, хоча судом першої інстанції було правильно встановлено, що ОСОБА_6 та ОСОБА_3 перебували у зареєстрованому шлюбі з 05.11.1963 р. (свідоцтво про одруження, копія т.с. 1 а.с. 13, 60) по день смерті ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2 р. (свідоцтво про смерть, копія т.с. 1 а.с. 61).

В період шлюбу були придбано наступне майно:

- Ѕ частина житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва № 472, виданого 30.12.1970 року міськкомунгоспом виконкому комітетом Запорізької міської ради, тобто ще за час дії КпШС УРСР (т.с. 1 а.с. 14-10, 62-73);

-- 33/100 частки домоволодіння, що розташовано за адресою: АДРЕСА_2 на підставі договору міни від 15.05.1992 року в обмін на автомобіль «Москвич», який також було придбано в шлюбі у спільну сумісну власність, тобто ще за час дії КпШС УРСР (т.с. 1 а.с. 18-20),

- земельна ділянка кадастровий номер НОМЕР_2, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 20.01.2014 року, тобто вже під час дії нового СК України (т.с. 1 а.с. 78-80).

Проте, суд першої інстанції у порушення вимог ст. 12 ч. 5 ЦПК України не сприяв повному та всебічному з'ясуванню обставин цієї справи в частині вирішенні первісного позову ОСОБА_2

Має місце неповне з'ясування обставин цієї справи, що мають значення для вирішення первісного позову ОСОБА_2, які суд першої інстанції помилково визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої у цій частині, фактичним обставинам цієї справи; висновки суду першої інстанції у цій справі в частині вирішення первісного позову позивача ОСОБА_2 у цій справі ґрунтуються на припущеннях, що суперечить вимогам ст. 81 ч. 6 ЦПК України.

Так, помилковими є висновки суду першої інстанції про те, що усе вищезазначене майно, придбане у період шлюбу ОСОБА_6 та ОСОБА_3 є спільним сумісним майном їх, як подружжя.

Так, дійсно, конструкція норми ст. 22 КпШС УРСР, ст. 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуто ними в період шлюбу (постанова Верховного Суду від 25.07.2018 року у справі № 308/11958/14-ц).

Обов'язок довести, що майно, придбане в шлюбі, є особистою власністю одного подружжя, покладено на останнього (такий висновок зробив Верховний Суд в постанові № 654/5243/14-ц).В силу вимог ст. 263 ч. 4 ЦПК України суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Тому, апеляційний суд погоджується із тим, що Ѕ (одна друга) частина житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 та 33/100 (тридцять три сотих) частки домоволодіння, що розташовано за адресою: АДРЕСА_2, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_6 та ОСОБА_3 та, відповідно, в силу вимог ст. 28 КпШС УРСР кожному з них в цьому майні належить по Ѕ його частці, відповідно: по ј (одній четвертій) частині житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 та по 33/200 (тридцять три двохсотих) частки домоволодіння, що розташовано за адресою: АДРЕСА_2.

Належні, допустимі докази протилежного у матеріалах цієї справи відсутні.

Однак, встановлено, що земельна ділянка кадастровий номер НОМЕР_2, що розташована за адресою: АДРЕСА_1, цільове призначення: для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) є особистою приватною власністю ОСОБА_3, оскільки вона була отримана ним 20.01.2014 року в порядку приватизації після смерті спадкодавця ОСОБА_6 (а.с.78), тому остання чи її частина не може входити до спадкової маси, яка відкрилась після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 р. спадкодавця ОСОБА_6

Враховуючи, що заповіту ОСОБА_6 не складала, спадкоємцями за законом першої черги після смерті ОСОБА_6, які прийняли спадщину в силу вимог 1268 ч. 3 ЦК України, є:

-позивач ОСОБА_2 - дочка (свідоцтво про народження, копія т.с. 1 а.с. 9), яка змінила прізвище спочатку на «ОСОБА_2» (витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб та розірвання шлюбу т.с. 1 а.с.10), а потім на «ОСОБА_2» (свідоцтво про одруження, копія т.с. 1 а.с. 11), яка на день смерті була постійно зареєстрована із спадкодавцем ОСОБА_6 (довідка, копія т.с. 1 а.с. 12) ,

-відповідач ОСОБА_3 - чоловік, який постійно проживав з спадкодавцем ОСОБА_6 на час відкриття спадщини.

Належні, допустимі докази протилежного у матеріалах цієї справи відсутні.

Таким чином, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 успадкували спадщину після смерті ОСОБА_9 у рівних частках, а саме по 1/8 (одній восьмій) частині житлового будинку АДРЕСА_1 та по 33/400 (тридцять три чотирьохсотих) частин домоволодіння АДРЕСА_2.

Позивач ОСОБА_2 позбавлена можливості оформити у нотаріуса своє право на свою вищезазначену частку у спадщині після смерті матері через відсутність у неї всіх правовстановлюючих документів на останню (постанова нотаріуса від 30.11.2017 року про відмову, копія т.с. 1 а.с. 8).

Встановлено, що частина правовстановлюючих документів на спадкове майно зберігається у спадкоємця ОСОБА_2, а частина - у спадкоємця ОСОБА_3, останній не надає свій пакет правовстановлюючих документів нотаріусу у добровільному порядку.

Безпідставними при вищевикладених фактичних обставинах цієї справи є посилання суду першої інстанції у цій справі в якості відмови у задоволенні первісного позову ОСОБА_2 на передчасність вимог ОСОБА_2 про визнання за нею права власності на вищезазначене спадкове майно у цій справі.

Лист ВССУ№ 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», зокрема п. 3.4 останнього стосується виключно спорів, в яких нотаріусами відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на підставі неможливості визначення розміру частки померлого в спільному майні.

Разом із тим, законним та обґрунтованим є рішення суду першої інстанції у цій справі в частині вирішення зустрічного позову ОСОБА_3

Так, судом першої інстанції у цій частині було правильно встановлено, що відповідно до листу Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради від 07.11.2017 р. № 04-07/3/22723, в період з 22.03.1965 р. по ІНФОРМАЦІЯ_2 р. за адресою: АДРЕСА_1 була зареєстрована - ОСОБА_10. Також, на момент смерті з нею були зареєстровані наступні особи: ОСОБА_2, ОСОБА_5 та ОСОБА_11 (т.с. 1 а.с. 12).

Згідно із довідкою про реєстрацію місця проживання особи від 11.12.2017 р. № 04-26/3-24860, зареєстрованим місцем проживання ОСОБА_3 за період з 27.02.1987 р. по час видачі цієї довідки, є АДРЕСА_3 (т.с. 1 а.с. 75).

Як свідчить довідка за підписом голови квартального комітету № 8 Комунарського району м. Запоріжжя та заступника голови районної адміністрації Запорізької МР по Комунарському району від 21.11.2017 р. № 45, ОСОБА_3 проживає (зареєстрований) за адресою: АДРЕСА_1/ АДРЕСА_3. Також, із вказаної довідки вбачається, що вказаний будинок, розташований на куті вулиць Вахтової та Продольної (т.с. 1 а.с. 77).

Також, згідно із відомостями, що містяться в технічному паспорті на житловий будинок № 43 по вул. Продольній, вказаний житловий будинок (літера А) має квартири за №№ 1,2 та за змістом схематичного плану земельної ділянки вказаного житлового будинку, останній розташований на перехресті вулиць Продольна та Вахтова.

Як пояснював позивач за зустрічним позовом та його представник в ході розгляду справи, на час смерті спадкодавця, ОСОБА_3 проживав разом із ОСОБА_6 в квартирі НОМЕР_3 в будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1/ АДРЕСА_3, останні мали шлюбні відносини та вели спільне господарство.

З огляду на викладене, враховуючи, що станом на ІНФОРМАЦІЯ_2 р. (станом на час смерті спадкодавця) шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_6 не розірвано, а спірний житловий будинок, розташований на перехресті вул. Продольна/ Вахтова, що підтверджується зібраними у справі доказами, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що матеріалами справи підтверджено факт постійного фактичного проживання ОСОБА_3 разом із ОСОБА_6 на день її смерті в будинку АДРЕСА_1. У зв'язку з чим, заявлені зустрічні позовні вимоги ОСОБА_3 є обґрунтованими, документально підтвердженими та підлягали задоволенню судом першої інстанції у цій справі.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ст. 12 ч. 3 ЦПК України).

ОСОБА_2 та її представник не надали суду першої інстанції належних, допустимих доказів в обґрунтування своїх заперечень проти зустрічного позову ОСОБА_3 у цій справі.

Підстави для звільнення від доказування ОСОБА_2, передбачені ст. 82 ЦПК України, у цій справі в цій частині відсутні.

Апеляційний суд на виконання вимог ст. 12 ч. 5 ЦПК України сприяв повному та всебічному апеляційному перегляду законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції у цій справі в межах доводів апеляційної скарги ОСОБА_2

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ст. 367 ч. 2 ЦПК України).

В силу вимог ст. 367 ч. 3 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього.

Проте докази, передбачені ст. 367 ч. ч. 2, 3 ЦПК України у цій справі відсутні, і зокрема ОСОБА_2 та його представником апеляційному суду не надані.

В силу вимог ст. 376 ч. 2 ЦПК України лише порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, можуть бути підставою для скасування або зміни рішення.

Встановлено, що у цій справі відсутні порушення норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення зустрічного позову ОСОБА_3 у цій справі по суті.

За змістом п. 2 постанови Пленуму ВСУ № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов'язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними.

При вищевикладених обставинах, доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 лише частково ґрунтуються на законі та доказах, наявних у матеріалах цієї справи.

За таких обставин, апеляційну скаргу ОСОБА_2 слід задовольнити частково, рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 06 листопада 2018 року у цій справі в оскаржуємій частині в частині відмови у задоволенні первісного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності в порядку спадкування у цій справі слід скасувати; ухвалити у цій частині нове рішення; первісний позов ОСОБА_2 слід задовольнити частково, визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/8 (одну восьму) частину житлового будинку АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 матері ОСОБА_10; визнати за ОСОБА_2 право власності на 33/400 (тридцять три чотирьохсотих) частин домоволодіння АДРЕСА_2; в решті позовних вимог ОСОБА_2 у цій справі слід відмовити; в решті рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 06 листопада 2018 року у цій справі в оскаржуємій частині в частині задоволення зустрічного позову ОСОБА_3 у цій справі слід залишити без змін; в решті рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку не оскаржувалось та апеляційним судом не переглядалось.

Разом із тим, апеляційний суд вважає за доцільне роз'яснити, що ОСОБА_2 у подальшому не позбавлена права вирішувати питання щодо права на відповідну частину земельної ділянки в порядку ст. 377 ЦК України, ст. 120 ЗК України.

Керуючись ст. ст. 12-13, 81-82, 89, 141, 367-368, 372, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 06 листопада 2018 року у цій справі в оскаржуємій частині в частині відмови у задоволенні первісного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності в порядку спадкування у цій справі скасувати.

Ухвалити у цій частині нове рішення.

Первісний позов ОСОБА_2 задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1) право власності на 1/8 частину житлового будинку АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 матері ОСОБА_10.

Визнати за ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1) право власності на 33/400 частин домоволодіння АДРЕСА_2.

В решті позовних вимог ОСОБА_2 у цій справі відмовити.

В решті рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 06 листопада 2018 року у цій справі в оскаржуємій частині в частині задоволення зустрічного позову ОСОБА_3 у цій справі залишити без змін.

В решті рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку не оскаржувалось та апеляційним судом не переглядалось.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте, може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови.

Повний текст постанови апеляційним судом складений 22.03.2019 року.

Головуючий суддяСуддяСуддя
Гончар М.С. Кочеткова І.В.Маловічко С.В.