У Х В А Л А

14 березня 2019 року м. Лисичанськ

Лисичанський міський суд Луганської області в особі судді Фастовця В.М., розглянувши у письмовому провадженні подання в.о. начальника Лисичанського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України керівника юридичної особи ПАТ «Лисичанськвугілля» в особі в.о. генерального директора ОСОБА_1, -

ВСТАНОВИВ:

Заявник звернулась до суду з поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1, посилаючись на те, що на примусовому виконанні в Лисичанському МВ ДВС ГТУЮ у Луганській обл. знаходиться виконавче провадження про стягнення з ПАТ «Лисичанськвугілля» на користь ОСОБА_2 моральну школу в розмірі 2000000 грн. на підставі виконавчого листа № 1-кп/415/127/18 від 03.04.2018 р. виданого Лисичанським міським судом Луганської області від 01.10.2018 року. Оскільки вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України відповідно до законодавства можливе лише на підставі рішення суду, просила суд вирішити питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1

Відповідно до ст.7 ч.13 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Суд, дослідивши письмові докази, вважає подання таким, що не підлягає задоволенню.

Судом встановлено, що на примусовому виконанні у Лисичанському МВДВС ГТУЮ у Луганській області знаходиться виконавче провадження про стягнення з ПАТ «Лисичанськвугілля» на користь ОСОБА_2 моральну школу в розмірі 2000000 грн. на підставі виконавчого листа № 1-кп/415/127/18 від 03.04.2018 р. виданого Лисичанським міським судом Луганської області від 01.10.2018 року.

Відповідно до ст. 33 Конституції України, кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно зі ст. 2 Протоколу №4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у Першому протоколі до неї, кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не можуть бути встановлені жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров'я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Також ст. 12 Міжнародного панку про громадянські та політичні права передбачено, що кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну. Згадані вище права не можуть бути обєктом ніяких обмежень, крім тих, які передбачені законом, які є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоровя чи моральності населення або прав і свобод інших і є сумісними з іншими правами, визначеними в цьому Пакті.

Законодавством України зазначені правовідносини регулюються ст. 313 Цивільного кодексу України, відповідно до якої фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом.

Порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і вїзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України, порядок вирішення спорів у цій сфері регулюється Законом від 21 січня 1994 р. №3857-ХІІ «Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну громадян України».

Згідно з ч. 2 ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну громадян України» громадянинові України, який має паспорт, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон у випадках, передбачених пунктами 1-9 частини першої цієї статті.

Згідно з п. 5 ч. 1 ст. 6 вищевказаного Закону громадянинові України може бути тимчасово відмовлено у видачі паспорта у випадках, якщо він ухиляється від виконання зобовязань, покладених на нього судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи), до виконання зобовязань.

Відповідно до п.18 ч.3 ст.11 Закону №606-ХІV «Про виконавче провадження» державний виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобовязань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника фізичної особи або керівника боржника юридичної особи за межі України до виконання зобовязань за рішенням.

Ухилення від виконання зобовязань, покладених судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи), означає з обєктивної стророни такі діяння (дії чи бездіяльність) особи боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні нею зазначених обовязків, у звязку з чим і здійснюється примусове виконання.

На момент звернення до суду з поданням факт ухилення боржника від виконання зобовязань повинен вже відбутися і бути обєктивно наявним та вбачатися з матеріалів виконавчого провадження. Обовязок щодо підтвердження цих обставин належними доказами покладається на державного виконавця, який ініціює встановлення тимчасового обмеження у виїзді особи за межі України.

До подання не надано достатніх належних та допустимих доказів на підтвердження навмисного ухилення боржника від виконання судового рішення, а також наміру боржника виїзду за кордон.

При цьому, саме невиконання боржником самостійно зобовязань протягом строку, про вказує державний виконавець в постанові про відкриття виконавчого провадження, не може свідчити про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обовязків.

В метеріалах справи відсутні підтвердження отримання ОСОБА_1 постанови про відкриття виконавчого провадження за зазначеним виконавчим листом.

Враховуючи викладене, суд вважає, що не має законних підстав для задоволення подання.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 7, 441 ЦПК України, -

УХВАЛИВ :

У задоволенні подання в.о. начальника Лисичанського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України керівника юридичної особи ПАТ «Лисичанськвугілля» в особі в.о. генерального директора ОСОБА_1 - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Луганського апеляційного суду через Лисичанський міський суд шляхом подання апеляційної скарги протягом 15-ти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя: