Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 березня 2019 року смт. Магдалинівка

Магдалинівський районний суд Дніпропетровської області у складі:

Головуючого судді - Кошлі А.О.,

за участі:

секретаря судового засідання - Бондар О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом органу опіки та піклування Магдалинівської районної державної адміністрації, в інтересах малолітніх ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 до ОСОБА_3, третя особа орган піки та піклування при Новопетрівській сільській раді Магдалинівського району Дніпропетровської області про позбавлення батьківських прав, -

ВСТАНОВИВ:

Орган опіки та піклування Магдалинівської районної державної адміністрації, в інтересах, в інтересах малолітніх ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 звернувся до Магдалинівського районного суду Дніпропетровської з позовом про позбавлення батьківських прав ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3 по відношенню до її малолітніх дітей ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2. Третя особа орган піки та піклування при Новопетрівській сільській раді Магдалинівського району Дніпропетровської області.

В обґрунтування позову зазначено, що до органу опіки та піклування Магдалинівської РДА надійшло повідомлення від КЗ «Дніпропетровський спеціалізований будинок дитини» ДОР, про те, що в даному закладі перебувають малолітні діти ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2. Мати дітей ОСОБА_3 зареєстрована за адресою АДРЕСА_1. Батько дітей - ОСОБА_4 записаний зі слів матерів відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України. Відповідач самоусунулась від виховання та утримання дітей. 21.07.2017 року рішеннями виконавчого комітету Шевченківської районної у м. Дніпрі ради №№ 195, 196 «Про влаштування дитини ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_2, 20.12.2015 року» влаштовано на повне державне забезпечення до КЗ «Дніпропетровський спеціалізований будинок дитини» ДОР. Мати дітей не цікавиться життям та здоров'ям своїх дітей, не відвідує їх в державному закладі та взагалі не спілкується з ними, тим самим ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків.

Представник позивача надав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує, проти заочного рішення не заперечує.

Відповідач в судове засідання не прибула, про дату, час та місце судового розгляду повідомлялась належним чином, що підтверджується матеріалами справи.

Від представника третьої особі надійшла заява про розгляд справи без їх участі.

Дослідивши матеріали справи судом встановлено наступне.

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, уродженка м. Кривий Ріг, Дніпропетровської області.

Відповідно до свідоцтва про народження, виданого виконавчим комітетом Новопетрівської сільської ради Магдалинівського району, Дніпропетровської області від 15.04.2014 року зареєстровано народження ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1. Мати - ОСОБА_3, батько - ОСОБА_4, реєстрація проведена відповідно до ч. 1 ст. 135 СКУ.

Відповідно до свідоцтва про народження, виданого Бабушкінським відділом державної реєстрації актів цивільного стану від 29.12.2015 року зареєстровано народження ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2. Мати - ОСОБА_3, батько - ОСОБА_4, реєстрація проведена відповідно до ч. 1 ст. 135 СКУ.

Відповідно до рішень виконавчого комітету Шевченківської районної у м. Дніпрі ради від 21.07.2017 року №№ 195, 196 за заявою матері від 19.07.2017 року у зв'язку з важкими сімейними обставинами, відсутністю реєстрації, місця проживання та роботи дітей ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_1, 31.03.2014 року влаштовано до спеціалізованого Будинку дитини на повне державне забезпечення до досягнення дитиною 4-х років.

Згідно довідки Новопетрівської сільської ради від 11.08.2017 року ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3 дійсно згідно запису в по господарській книзі № 3 Новопетрівської сільської ради зареєстрована, але фактично не проживає за адресою АДРЕСА_1. Власником будинку в якому вона зареєстрована є ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_5, та не придатне для проживання дітей.

Згідно листа КЗ «Дніпропетровський спеціалізований будинок дитини» ДОР від 12.10.2018 року зазначено, що ОСОБА_3 жодного разу не відвідувала дітей, не цікавиться станом їхнього здоров'я, допомоги не надає.

Відповідно наданої інформації з Магдалинівського ВП НВП зазначено, що ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3 до адміністративної та кримінальної відповідальності не притягувалася. З ПТУ № 88 надана інформації про неможливість надання характеристики на відповідача.

Оцінюючи вищевказані обставини справи у їх сукупності та взаємозв'язку суд також враховує наступне.

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Частиною сьомою статті 7 Сімейного кодексу України (далі - СК України) передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

В Декларації прав дитини, яка проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, одними з принципових положень визначено те, що дитина повинна зростати в умовах турботи.

Дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, якщо це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і, в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості;

Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини, що ратифікована постановою Верховної Ради Української РСР від 27.02.91 №789-XII в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Крім того, в ст. 9 Конвенції про права дитини визначено, що держави-сторони забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини.

В свою чергу Конвенцією про контакт з дітьми, яка ратифікована Україною 20 вересня 2006 року (частина перша та друга ст. 4, п. «с» ст.7) передбачено, що дитина та її батьки мають право встановлювати й підтримувати регулярний контакт один з одним. Забезпечення перед прийняттям рішення наявності достатньої інформації, зокрема від носіїв батьківської відповідальності, для прийняття рішення в найвищих інтересах дитини, і, коли необхідно, одержання додаткової інформації від інших відповідних органів чи осіб. Такий контакт може бути обмежений або заборонений лише тоді, коли це необхідно в найвищих інтересах дитини.

Згідно з приписами п. 2 частини першої ст. 164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

Пленум Верховного Суду України в п. 16 постанови від 30 березня 2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді прав про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз'яснив, що особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 Сімейного кодексу України.

Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Відповідно до правових положень, які містяться в ст.ст. 8, 12 (ч. 6) Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Батьки або особи, які їх замінюють несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров'я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов'язків відповідно до закону.

Приписами ст.ст. 150, 153, 155 Сімейного кодексу України передбачено, що батьки зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний та моральний розвиток. Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України).

Згідно частин 1-3 статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Приймаючи до уваги вищевказані фактичні обставини справи на предмет їх відповідності зазначеним судом нормам чинного законодавства, суд виходить з того, що фактичними даними по справі неможливо достеменно підтвердити факт ухилення відповідача від виконання своїх обов'язків по вихованню та утриманню малолітніх дітей, виявити причини, що спонукали до таких дій.

Згідно з вимогами пунктів 1, 2, 3 частини 1 статті 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин.

Аналізуючи вищевикладені доводи, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову за недоведеністю.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 200, 209, 212-215, 259, 264, 268 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

В задоволені позову органу опіки та піклування Магдалинівської районної державної адміністрації, в інтересах малолітніх ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 до ОСОБА_3, третя особа орган піки та піклування при Новопетрівській сільській раді Магдалинівського району Дніпропетровської області про позбавлення батьківських прав - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги протягом тридцяти днів, з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя А.О. Кошля