Постанова

Іменем України

17 січня 2019 року

м. Київ

справа № 362/1857/15-ц

провадження № 61-28135св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Курило В. П. (суддя-доповідач), Коротуна В. М.,

Червинської М. Є.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - ОСОБА_5,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_5 на рішення апеляційного суду Київської області від 21 вересня 2017 року у складі колегії суддів: Суханової Є. М., Данілова О. М., Ігнатченко Н. В.,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Позовна заява мотивована тим, що 11 серпня 2014 року на автодорозі Київ - с. Зазим'я ОСОБА_5 керуючи автомобілем Mitsubishi Lancer, реєстраційний номер НОМЕР_2 (транзитний номер), порушив пункт 10.1 Правил дорожнього руху України, внаслідок чого здійснив зіткнення з мотоциклом Kawasaki GPX 500S, реєстраційний номер НОМЕР_1, яким керував ОСОБА_6 на підставі довіреності від 20 березня 2012 року. Мотоцикл на праві власності належить ОСОБА_4

Постановою Васильківського міськрайонного суду Київської області від

19 грудня 2014 року винним у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди визнано ОСОБА_5, який на момент вчинення дорожньо-транспортної пригоди поліса обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів не мав.

Згідно з калькуляцією та рахунком від 28 січня 2015 року № МФ-0000042, які складені офіційним дистриб'ютором та імпортером мотоциклів та запчастин фірми Kawasaкi в Україні - товариством з обмеженою відповідальністю «Мотофокс» (далі - ТОВ «Мотофокс»), вартість запчастин та агрегатів, необхідних для ремонту мотоцикла, без вартості відновлювальних робіт, складає 141 036,00 грн, які позивач просить стягнути з відповідача в судовому порядку.

У подальшому позивач збільшив розмір позовних вимог, обґрунтовуючи це тим, що станом на день розгляду справи вартість запчастин фірми Kawasaкi зросла, а тому просить стягнути з відповідача в рахунок відшкодування завданої шкоди 152 143,00 грн.

Рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від

18 червня 2015 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Рішення мотивовано тим, що позивач в обґрунтування розміру завданої майнової шкоди надав рахунок товариства з обмеженою відповідальністю «Мотофокс», з якого не вбачається, до якого саме мотоцикла надано перелік запчастин, пошкодження мотоцикла зазначені в довідці ДАІ, не відповідають переліку пошкоджень в рахунку, не зазначено вартості нових деталей та не зрозуміло, чи буде вказане товариство проводити ремонт транспортного засобу.

Справа розглядалась судами неодноразово.

Рішенням апеляційного суду Київської області від 21 вересня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 задоволено частково.

Рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 18 червня 2015 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 вартість матеріального збитку завданого внаслідок ДТП у розмір 74 994,30 грн.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 судові витрати у розмірі

6 128,69 грн, з яких: витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 414,69 грн та витрати за проведення судової автотоварознавчої експертизи у розмір

3 714,00 грн.

Рішення суду апеляційної інстанції мотивовано наявністю підстав для відшкодування майнової шкоди завданої внаслідок ДТП. при цьому, суд апеляційної інстанції врахував висновок експертів від 31 травня 2017 року

№ 6538/17-54, зроблений Київським науково-дослідним інститутом судових експертиз, та дійшов висновку, що розмір завданої майнової шкоди становить 74 994,30 грн.

24 жовтня 2017 року ОСОБА_5 подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, у якій просить скасувати рішення апеляційного суду Київської області від 21 вересня 2017 року та залишити в силі рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 18 червня 2015 року, мотивуючи свої вимоги неправильним застосуванням судом норм матеріального та порушенням норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції в порушення норм процесуального законодавства призначив по справі судову автотоварознавчу експертизу.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення»

ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Статтею 388 ЦПК України встановлено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У травні 2018 року касаційна скарга разом із матеріалами цивільної справи надійшла до Верховного Суду.

Відзив на касаційну скаргу не надійшов.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з огляду на наступне.

Положеннями частини другої статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вимогами частин першої та другої статті 400 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Оскаржуване судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а аргументи касаційної скарги висновків суду апеляційної інстанції не спростовують.

Судом встановлено, що 11 серпня 2014 року о 10 год. 30 хв. на автодорозі

Київ - с. Зазим'я сталася ДТП за участю автомобіля Mitsubishi Lancer, реєстраційний номер НОМЕР_2 (транзитний номер), яким керував відповідач ОСОБА_5, та мотоцикла Kawasaki GPX 500S, реєстраційний номер

НОМЕР_1, 2000 року випуску, яким керував ОСОБА_6

Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу мотоцикл Kawasaki GPX 500S, реєстраційний номер НОМЕР_1, 2000 року випуску, належить на праві власності позивачу ОСОБА_4

Унаслідок ДТП мотоциклу завдано механічні пошкодження: побитий передній пластик, переднє крило, передній нижній пластик, приборна панель, переднє колесо з покришкою, дзеркала та руль, що також підтверджується довідкою ВДАІ з обслуговування Деснянського району в м. Києві.

Постановою Васильківського міськрайонного суду Київської області

від 19 грудня 2014 року ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні ДТП на підставі статті 124 КУпАП. Провадження у справі закрито на підставі пункту 7 статті 247 КУпАП.

Згідно висновку експертів за результатами проведення комісійної судової автотоварознавчої експертизи від 31 травня 2017 року № 6538/17-54, проведеної Київським науково-дослідним інститутом судових експертиз, вартість матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу мотоцикл Kawasaki GPX 500S, реєстраційний номер НОМЕР_1, 2000 року випуску, станом на дату проведення експертизи становить 74 994,30 грн.

За змістом статті 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала (частина перша). Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини (частина друга).

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Юридичною підставою відповідальності, яка виникає внаслідок заподіяння шкоди, є склад цивільного правопорушення. До його елементів належать протиправна поведінка завдавача шкоди, настання шкоди, причинний зв'язок між двома першими елементами і вина завдавача шкоди.

Відсутність свої вини згідно з вимогами частини другої статті 1166 ЦК України має довести особа, яка завдала шкоди.

Суд апеляційної інстанції дав належну оцінку зібраним у справі доказам та встановив, що обставини ДТП встановлені постановою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 19 грудня 2014 року у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_5, що підтверджує вину останнього.

Під час розгляду справи ОСОБА_5 не довів відсутність своєї вини у завданні шкоди позивачу, у зв'язку з чим суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що відповідач має нести відповідальність за завдані збитки, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з участю транспортного засобу.

Доводи заявника про те, що суд апеляційної інстанції в порушення норм процесуального законодавства призначив по справі судову автотоварознавчу експертизу є безпідставними з огляду на таке.

Відповідно до положень частини третьої статті 10 ЦПК України (в редакції, чинній на час розгляду справи судом апеляційної інстанції) кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог статей 57-60 ЦПК України (в редакції, чинній на час розгляду справи судом апеляційної інстанції). При цьому частина четверта цієї статті на суд покладено обов'язок сприяти всебічному і повному з'ясуванню обставин справи.

Відповідно до пункту 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від

12 червня 2009 року № 5 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства, що регулюють провадження у справі до судового розгляду» для з'ясування обставин, що мають значення для справи і потребують спеціальних знань у галузі науки, мистецтва, техніки, ремесла тощо, суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, призначає експертизу, коли необхідність експертного висновку випливає з обставин справи і поданих доказів.

Висновок експертизи може бути доказом у справі, а саме - висновком експертизи, лише у тому разі, коли експертиза була проведена на підставі ухвали суду за правилами ЦПК України відповідними судово-експертними установами.

Інші доводи касаційної скарги не спростовують правильність висновків суду апеляційної інстанції, яким у повному обсязі з'ясовані права та обов'язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені та їм дана належна оцінка, а зводяться до оцінки доказів, що відповідно до положень статті 400 ЦПК України, знаходиться поза межами компетенції суду касаційної інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення апеляційного суду Київської області від 21 вересня 2017 року - без змін, оскільки підстави для скасування судового рішення відсутні.

За змістом частини третьої статті 436 ЦПК України суд касаційної інстанції у постанові за результатами перегляду оскаржуваного судового рішення вирішує питання про поновлення його виконання (дії).

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26 жовтня 2017 року зупинено виконання рішення апеляційного суду Київської області від 21 вересня 2017 року до закінчення касаційного провадження.

Враховуючи те, що касаційна скарга ОСОБА_5 підлягає залишенню без задоволення, відповідно до положень частини третьої статті 436 ЦПК України Верховних Суд поновлює виконання рішення апеляційного суду Київської області від 21 вересня 2017 року.

Керуючись статтями 400, 401, 416, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_5залишити без задоволення.

Рішення апеляційного суду Київської області від 21 вересня 2017 року залишити без змін.

Поновити виконання рішення апеляційного суду Київської області від

21 вересня 2017 року.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: В. П. Курило

В. М.Коротун

М. Є.Червинська