Справа № 539/3150/17
Провадження № 2/539/11/2019
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 листопада 2019 року Лубенський міськрайонний суд

Полтавської області

в складі : головуючого судді Іващенка Ю.А.,

при секретарях Карпенко Т.П., Мирна Т.Ф., Шрейтер С.О., Павличенко О.А.,

з участю : представників позивача ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

відповідача ОСОБА_3 ,

представника відповідача ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Лубни Полтавської області цивільну справу за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3 , третя особа Засульська сільська рада Лубенського району Полтавської області про визнання заповіту недійсним,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_5 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 , третя особа Засульська сільська рада Лубенського району Полтавської області про визнання заповіту недійсним, мотивуючи тим, що 26 листопада 2015 року секретарем виконавчого комітету Вищебулатецької сільської ради Долгобородовою Л.Г. було посвідчено заповіт ОСОБА_6 , згідно якого на випадок своєї смерті вона начебто зробила таке розпорядження: все належне їй майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що їй буде належати і на що вона за законом матиме право, заповіла ОСОБА_3 . 15.10.2016 року до сільського голови та секретаря у телефонному режимі надійшло повідомлення від громадянина ОСОБА_7 , жителя села Кононівка та сусіда ОСОБА_6 , про те, що ОСОБА_3 , який проживає без реєстрації в АДРЕСА_1 тривалий час здійснює тортури над своєю співмешканкою ОСОБА_6 (власницею будинку), морить її голодом та постійно здійснює фізичну розправу над нею, б`є її та не випускає на вулицю, щоб обмежити її спілкування з сусідами. При виїзді на місце сільського голови, вдома нікого не було або будинок був замкнений. Зі слів мешканців с. Кононівка, ОСОБА_3 навіть не допустив у будинок працівника фельдшерсько акушерського пункту та лікарів «швидкої допомоги», яких неодноразово викликали сусіди, а коли лікарі з`являлися, то ОСОБА_3 перешкоджав їм оглянути ОСОБА_6 . При неодноразових виїздах до будинку ОСОБА_6 працівників сільської ради, двері будинку були зачинені. 17.10.2017 року сільський голова ОСОБА_8 разом з комісією із сільської ради: депутатом ОСОБА_9 , секретарем ОСОБА_10 , зав. ФАПом с. Кононівка ОСОБА_11 , в присутності ОСОБА_3 , який відчинив будинок ОСОБА_6 , здійснили виїзд за місцем проживання ОСОБА_6 де знайшли її в жахливому стані. ОСОБА_12 вже не реагувала на людей, була вкрай виснажена, на тілі присутні синці та пролежні. Медичний працівник ФАПу ОСОБА_11 викликала «швидку допомогу», лікарі оглянули ОСОБА_6 та терміново госпіталізували її в важкому стані до реанімаційного відділення комунальної Лубенської ЦМЛ. В реанімаційному відділенні комунальної Лубенської ЦМЛ, ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 померла. Під час складення заповіту 26.11.2015 року ОСОБА_6 на користь ОСОБА_3 , у ОСОБА_6 було встановлено діагноз: алкогольна інтоксикація. Такий діагноз було встановлено у Вищебулатецькій сільській раді Лубенського району Полтавської області куди було викликано лікарів, тобто виключно відразу після оформлення заповіту. Тож ОСОБА_3 привіз ОСОБА_6 оформляти заповіт на все майно ОСОБА_6 , коли вона вже перебувала у стані алкогольної інтоксикації. З пояснень лікаря села Вищий Булатець ОСОБА_13 встановлено, що у Вищебулатецькій сільській раді у ОСОБА_6 до того ж стався приступ алкогольної епілепсії. Позивач ОСОБА_5 , як учасник АТО, звернувся до сільради з приводу надання у власність земельної ділянки кадастровий номер 2:02:002:0171, на яку претендує ОСОБА_3 . ОСОБА_6 не оформила право власності на цю земельну ділянку і тому вона фактично належить громаді. Проте сільська рада відмовила ОСОБА_5 у наданні дозволу на оформлення права власності на дану земельну ділянку, оскільки свого часу дозвіл на розроблення проекту землеустрою було надано ОСОБА_6 Тому ОСОБА_5 є заінтересованою особою та може оспорити даний заповіт.

Згідно позовної заяви ОСОБА_5 прохав суд визнати недійсним заповіт ОСОБА_6 складений на ім`я ОСОБА_3 , що посвідчений секретарем виконавчого комітету Вищебулатецької сільської ради Долгобородовою Л.Г. 26.11.2015 року.

В судове засідання позивач ОСОБА_5 не з`явився, його представник ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги ОСОБА_5 підтримав та пояснив, що підставою позову є те, що в день посвідчення заповіту ОСОБА_6 була тимчасово недієздатна. Право позивача порушено тому, що відповідач претендує на земельну ділянку, що належала померлій, яка мала б перейти до територіальної громади, яка вирішила надати землю позивачу. 08.09.2017 року сільська рада відмовила ОСОБА_5 у наданні земельної ділянки.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_2 позовні вимоги також підтримував.

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував, зазначив, що позивача взагалі він не знає, лише один раз бачив його в суді. Вимоги позовної заяви необґрунтовані. ОСОБА_6 ніколи не лікувалась в психіатричних закладах. На час посвідчення заповіту секретар сільради пересвідчилась в дієздатності ОСОБА_6 . ОСОБА_6 заповіт складала добровільно. Він з 1993 року знайомий із ОСОБА_6 , вони проживали разом в АДРЕСА_1 . Один раз приїздила комісія щодо перевірки стану здоров`я ОСОБА_6 . Ініціатором складання заповіту була сама ОСОБА_6 . Як вони добирались до с. Булатець, то у ОСОБА_6 піднімався тиск. Вона сама розписувалась в заповіті. Заповіт посвідчено у сільраді. Лікар оглядав ОСОБА_6 до посвідчення заповіту. До цього вона складала заповіт на його сина. Лікар довідок не складала.

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_4 заперечував щодо задоволення позовних вимог позивача ОСОБА_5 та пояснив, що позов безпідставний та недоведений. ОСОБА_5 не має права подавати даний позов. Цим заповітом будь-які права позивача не порушено. Позивач міг би подати позов до сільської ради, яка йому безпідставно відмовила в наданні земельної ділянки.

Представник третьої особи Засульської сільської ради Лубенського району Полтавської області в судове засідання не з`явився, до суду третьою особою надано лист з проханням розглядати справи за відсутності їх представника.

Заслухавши учасників справи, з`ясувавши обставини справи, дослідивши докази по справі, суд вважає за необхідне в задоволенні позову відмовити.

Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Судом встановлено, що 26.11.2015 року ОСОБА_6 склала заповіт, посвідчений секретарем виконавчого комітету Вищебулатецької сільської ради Лубенського району Полтавської області Долгобородою Л.Г., згідно якого все належне їй майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що їй буде належати і на що вона за законом матиме право, заповіла ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

17.10.2016 року ОСОБА_6 госпіталізовано до комунальної Лубенської ЦМЛ відділення анестезіології та інтенсивної терапії, діагноз ІХС, дифузний кардіосклероз, десметаболічна кардіопатія, кахексія, пролежні.

ОСОБА_6 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 в м. Лубни Полтавської області, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 від 26.10.2016 року.

Згідно довідки виконавчого комітету Засульської сільської ради Лубенського району Полтавської області №2161 від 24.10.2017 року ОСОБА_3 проводив похорони ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

До складу спадкового майна входить земельна ділянка площею 0,25 га. з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства з кадастровим номером :02:002:0171, що розташована в АДРЕСА_1 .

Відповідач ОСОБА_3 прийняв спадщину згідно заповіту від 26.11.2015 року на спадкове майно належне померлій ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 на підставі заяви від 05.12.2016 року.

Згідно висновку про результати розгляду матеріалів по повідомленню ОСОБА_6 та ОСОБА_8 від 26.10.2016 року до Лубенського ВП ГУНП в Полтавській області 13.10.2016 року надійшло повідомлення ОСОБА_6 про те, що вона потребує медичної допомоги. 20.10.2016 року до Лубенського ВП ГУНП в Полтавській області надійшло повідомлення голови Булатецької с/р, Бачевського С .В . про те, що мешканець АДРЕСА_1 , ОСОБА_3 знущається над своєю співмешканкою ОСОБА_6 , а саме не годує її, та не прибирає в будинку. Дане звернення не містить ознак кримінального правопорушення, в зв`язку з чим підлягає розгляду в порядку Закону України «Про звернення громадян». В ході опитування ОСОБА_3 обвинувачення в свій бік спростував та вказав, що він піклувався про свою співмешканку як міг і над нею не знущався. Під час розгляду даного звернення опитати ОСОБА_6 не представилося можливим, бо через хворобу та свій похилий вік, остання не зовсім адекватно сприймає реальність та не розуміє про що з нею говорять. Після лікування ОСОБА_6 буде опитано, та якщо виявиться факт знущання з боку її співмешканця ОСОБА_3 , його буде притягнуто до відповідальності згідно чинного законодавства.

Позивач ОСОБА_5 звертався до Засульської сільської ради Лубенського району Полтавської області із заявою від 09.08.2017 року щодо надання йому безоплатно у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства площею 0,25 га. в с. Кононівка, кадастровий номер :02:002:0171.

Згідно рішення від 08.09.2017 року Засульської сільської ради Лубенського району Полтавської області Семененку О .М. відмовлено у наданні у власність земельної ділянки площею 0,2500 га. з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства з кадастровим номером :02:002:0171 у зв`язку з передачею у власність даної земельної ділянки ОСОБА_6 рішенням 6 сесії 7 скликання Вищебулатецької сільської ради від 23.02.2016 року.

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , на обліку в Лубенському обласному наркологічному диспансері не перебуває, що підтверджується листом Лубенського обласного наркологічного диспансеру №852 від 28.09.2018 року.

Відповідно листа комунальної Лубенської ЦМЛ №01-9/2570 від 04.10.2018 року ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , на диспансерному обліку в поліклінічному відділенні у лікаря-психіатра не перебуває.

Згідно п. 18 Постанови пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо він був складений особою під впливом фізичного або психічного насильства, або особою, яка через стійкий розлад здоров`я не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними. Для встановлення психічного стану заповідача в момент складання заповіту, який давав би підставу припустити, що особа не розуміла значення своїх дій і (або) не могла керувати ними на момент складання заповіту, суд призначає посмертну судово-психіатричну експертизу (стаття 145 ЦПК).

Висновком судово-психіатричної експертизи від 16.04.2019 року №5 встановлено, що ОСОБА_6 на час складання заповіту 26.11.2015 року не виявляла ознак будь-яких психічних розладів. За своїм психічним станом ОСОБА_6 могла усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними на час складання та посвідчення заповіту на ім`я ОСОБА_3 , а саме станом на 26 листопада 2015 року. ОСОБА_6 на час складання заповіту 26.11.2015 року не виявляла ознак тяжких психічних розладів, які б позбавляли її здатності усвідомлювати значення своїх дій та можливості керувати ними.

Крім цього, в судовому засіданні також були допитані свідки.

Так, свідок ОСОБА_17 пояснював, що він працює в Засульській сільській раді Лубенського району Полтавської області. На той час він працював на посаді землевпорядника. Під час складання заповіту присутнім не був. В день посвідчення заповіту, перед його складанням бачив ОСОБА_6 у коридорі, до неї викликали лікаря, від неї було чутно запах алкоголю. До сільської ради вона приїхала з ОСОБА_3 . ОСОБА_6 та ОСОБА_3 зайшли самостійно на територію сільської ради, він бачив, що ОСОБА_6 було погано і тому викликали лікаря. Спілкувався з лікарем, який повідомив, що від ОСОБА_6 чути запах алкоголю. Він не знав, з якого приводу ОСОБА_6 та ОСОБА_3 приїздили до сільради. Він спілкувався з ОСОБА_6 до та після посвідчення заповіту, вона була контактна. Він провідував ОСОБА_6 після складання заповіту, проживала вона в поганих умовах, в хаті було темно, безлад, від людей чув, що вона в тяжкому стані.

Свідок ОСОБА_8 пояснив, що він староста виконкому Засульської сільської ради. Був головою Вищебулатецької сільської ради. ОСОБА_6 проживала разом з ОСОБА_3 , були скарги, що ОСОБА_6 голодує, декілька разів приїздили до них, однак дверей ніхто не відчиняв. Одного разу коли приїхали, то побачили жахливу картину: ОСОБА_6 лежала на ліжку, була худа і побита, у хаті ходили кури. Викликали до неї «швидку», її забрали до лікарні, де вона через декілька днів померла. Він з цього приводу звернувся до поліції. Заповіт було посвідчено у Вищебулатецькій сільській раді Лубенського району Полтавської області. На день складання заповіту головою сільради він не був і щодо цього нічого не знає. Щодо психічного стану ОСОБА_6 йому нічого не відомо, до посвідчення заповіту ОСОБА_6 взагалі не знав.

Свідок ОСОБА_9 пояснила, що вона працює у будинку культури Вищебулатецької сільської ради. Була депутатом сільради. Вона їздила оглядати умови проживання ОСОБА_6 . ОСОБА_6 лежала на ліжку і дивилась на стелю, вони викликали «швидку» і її забрали. Умови проживання ОСОБА_6 були незадовільними. До 2015 року ОСОБА_6 вона не знала, обставини її життя їй не відомі. Щодо обставин посвідчення заповіту та психічного стану ОСОБА_6 до 2015 року сказати нічого не може.

Свідок ОСОБА_18 пояснювала, що вона працює діловодом Вищебулатецької сільської ради. ОСОБА_6 та ОСОБА_3 приходили до сільської ради посвідчувати заповіт, в приміщенні сільської ради. ОСОБА_6 була слабенька. Під час укладання заповіту їй стало погано, вона побіліла, її вивели в коридор, викликали лікаря, який надав їй першу допомогу. Згодом їй стало краще, вона повернулась і підписала документи. Вона знала ОСОБА_6 давно. В день посвідчення заповіту ОСОБА_6 до сільради прийшла самостійно, сприймала обставини адекватно, спілкувалась, на запитання секретаря сільради відповідала. Чи перебувала ОСОБА_6 в стані алкогольного сп`яніння їй не відомо. Ознак психічних розладів у ОСОБА_6 вона не бачила.

Свідок ОСОБА_19 пояснювала, що вона працювала з 2015-2017р.р. в сільській раді на посаді спеціаліста, займалась реєстрацією і зняттям з реєстрації осіб. ОСОБА_6 вона знала, вдома у неї не була. ОСОБА_6 до сільської ради приходила з ОСОБА_3 . Їй не відомо чи перебувала ОСОБА_6 в стані алкогольного сп`яніння. ОСОБА_6 вела себе адекватно, зайшла, привіталась, відповідала на запитання секретаря. На прийомі у секретаря ОСОБА_6 побіліла, їй стало погано, її вивели в коридор. Чи лікувалась ОСОБА_6 у психіатра їй не відомо. Потім ОСОБА_3 посадив ОСОБА_6 на велосипед і вони поїхали.

Свідок ОСОБА_13 в судовому засіданні пояснювала, що вона працює фельдшером в амбулаторії Вищебулатецької АЗПСМ. ОСОБА_6 вона знала по роботі, вона знала від односельців, що ОСОБА_6 вживала алкогольні напої. ОСОБА_3 привіз ОСОБА_6 до сільради. Її викликали до ОСОБА_6 , бо їй стало погано. Поставила їй діагноз алкогольна епілепсія, оскільки так буває, коли різко припинити вживати алкоголь. ОСОБА_6 була заторможена. Нею було виписано направлення ОСОБА_6 на лікування, через деякий час ОСОБА_3 повідомив, що вони не поїдуть на лікування. Допомогу надавала ОСОБА_6 в коридорі, потім прийшла ОСОБА_20 . Приблизно через 30 хв., коли ОСОБА_6 покращало, вона сама пішла до секретаря, вона вже нормально спілкувалась. У секретаря ОСОБА_6 не скаржилась на самопочуття. На її запитання ОСОБА_6 не відповідала, за неї відповідав ОСОБА_3 . Через приблизно 30 хв. стан у таких хворих відновлюється, однак вони не пам`ятають що з ними трапилось. Ознаки у таких хворих - прикус язика, піна з рота, судомний синдром. ОСОБА_3 був присутній під час надання медичної допомоги ОСОБА_6 , про медичну допомогу звертався він. ОСОБА_6 свідомість не втрачала, судом не було. Вона рекомендувала навідатись до амбулаторії. При наданні медичної допомог ОСОБА_6 вона вколола їй укол від тиску магнезію сульфат, дала таблетку валідол. До цього дня вона не бачила ОСОБА_6 приблизно років сім. Запаху алкоголю від ОСОБА_6 вона не чула, на її запитання ОСОБА_3 повідомив, що ОСОБА_6 приблизно днів п`ять не вживала алкоголь.

Свідок ОСОБА_10 секретар сільської ради пояснювала, що в 2015 році ОСОБА_3 та ОСОБА_6 приїздили складати заповіт, вона тоді з ними познайомилась. Вдруге вона їздила разом з сільським головою додому до ОСОБА_3 через скаргу, що він ображає ОСОБА_6 . В будинку була антисанітарія, ОСОБА_6 була непритомна, на тілі були якісь плями, вони викликали швидку, останню госпіталізували, вони повідомили прокуратуру. Із поліції надійшло повідомлення, що відсутній склад злочину. Вона посвідчувала заповіт ОСОБА_6 . ОСОБА_6 приїхала до сільради разом з ОСОБА_3 . ОСОБА_6 виявила бажання заповісти все своє майно співмешканцю ОСОБА_3 . Нею було оглянуто їх паспорти. ОСОБА_6 стало погано і вона вийшла в коридор, прибули лікарі. Свідок в коридор не виходила. Через деякий час, приблизно 30 хв., ОСОБА_6 повернулась і підписала документи. Запаху алкоголю від ОСОБА_6 чути не було, на п`яну вона не була схожа. ОСОБА_3 не вмішувався до посвідчення заповіту. Вона переконалась, що ОСОБА_6 дієздатна, даних щодо психічні хвороби ОСОБА_6 не було. ОСОБА_6 часто посміхалась, люди казали, що вона така завжди була. ОСОБА_3 завів ОСОБА_6 під руку, вона була контактна, вела себе спокійно. При ній ОСОБА_6 свідомість не втрачала, піни з рота у неї не було, прикусу язику також не було. В подальшому вона спілкувалась з лікарями, які зазначили, що у ОСОБА_6 був високий тиск. У неї не було підстав не посвідчувати заповіт ОСОБА_6 .

Свідок ОСОБА_21 пояснювала, що вона працює фельдшером с. Кононівка. Коли вона прийшла до ОСОБА_3 та ОСОБА_6 в 2016 році, то в хаті було брудно, антисанітарія, темно. ОСОБА_6 була неконтактна, ні на що не реагувала, перебувала в тяжкому стані. Надала медичну допомогу та зателефонувала голові сільради і доповіла про ситуацію. Потім їздила в складі комісії додому до ОСОБА_3 , коли ОСОБА_6 забрали до лікарні. Щодо заповіту в 2015 році нічого не знає.

В судовому засіданні допитаний свідок ОСОБА_22 , яка повідомила, що вона працює завідувачкою Вищебулатецької амбулаторії. Її покликали коли медсестра вже була на місці події. Тахікардія у ОСОБА_6 була присутня. Було надано медичну допомогу і рекомендовано лікування у спеціалізованому відділенні. ОСОБА_6 вона бачила в перший і останній раз. На запитання ОСОБА_6 відповідала, була в свідомості, сиділа на стільці. Епілепсію вона не бачила. ОСОБА_6 сказала, що приблизно три дні не вживає алкоголь. Визначили алкогольну інтоксикацію.

Таким чином, показання свідків ОСОБА_8 , ОСОБА_9 і ОСОБА_21 взагалі не відносяться до періоду укладання заповіту.

Відповідно до статті 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Статтею 1247 ЦК України встановлено загальні вимоги до форми заповіту, за якими заповіт повинен складатися у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення, має бути особисто підписаний заповідачем (якщо особа не може підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої статті 207 цього Кодексу). Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 цього Кодексу.

Відповідно до частини першої статті 1257 ЦК України заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним.

За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі (частина друга статті 1257 ЦК України).

Згідно з частиною третьою статті 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Правові наслідки вчинення правочину дієздатною фізичною особою, яка у момент його вчинення не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними визначенні статті 225 ЦК України. Частинами першої, другої цієї статті встановлено, що правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

Пленум Верховного Суду України у п. 16 постанови від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справи про визнання правочинів недійсними» також звернув увагу на те, що правила статті 225 ЦК поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала в такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо).

Для визначення наявності такого стану на момент укладення правочину суд зобов`язаний призначити судово-психіатричну експертизу за клопотанням хоча б однієї зі сторін. Справи про визнання правочину недійсним із цих підстав вирішуються з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів.

При розгляді справ за позовами про визнання недійсними заповітів на підставі статті 225, частини другої статті 1257 ЦК суд за клопотанням хоча б однієї зі сторін зобов`язаний призначити посмертну судово-психіатричну експертизу. Висновок такої експертизи має стосуватися стану особи саме на момент вчинення правочину.

Таким чином належним та допустимим доказом того факту, що на момент посвідчення заповіту спадкодавець через стійкий розлад здоров`я не усвідомлював значення своїх дій та (або) не міг керувати ними є саме висновок посмертної судово-психіатричної експертизи.

У контексті викладеного слід розуміти, що підставою для визнання правочину недійсним на підставі, передбаченій частиною першою статті 225 ЦК України, має бути встановлена судом неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними.

Під час розгляду даної справи, з метою встановлення наявності такого стану у заповідача ОСОБА_6 на момент складення заповіту судом було призначено судово-психіатричну експертизу, за висновком якої ОСОБА_6 на час складання заповіту 26.11.2015 року не виявляла ознак будь-яких психічних розладів. За своїм психічним станом ОСОБА_6 могла усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними на час складання та посвідчення заповіту на ім`я ОСОБА_3 , а саме станом на 26 листопада 2015 року. ОСОБА_6 на час складання заповіту 26.11.2015 року не виявляла ознак тяжких психічних розладів, які б позбавляли її здатності усвідомлювати значення своїх дій та можливості керувати ними.

Матеріали справи не містять належних доказів наявності у ОСОБА_6 стійких хронічних психічних захворювань, деменції, психозів, розладів свідомості, які б порушували її здатність усвідомлювати значення своїх дій та можливості керувати ними на час підписання заповіту 26.11.2015 року.

За таких обставин, суд встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, оцінивши докази у їх сукупності, враховуючи покази свідків ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_13 , ОСОБА_10 , ОСОБА_22 , висновок судово-психіатричної експертизи від 16.04.2019 року №5, згідно з яким ОСОБА_6 на час укладання оскаржуваного заповіту була здатна усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, а оскаржуваний заповіт відповідає вимогам статі 1247 ЦК України, дійшов висновку щодо відсутності правових підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_5 , оскільки позивач не довів, що в момент складання заповіту 26.11.2015 року ОСОБА_6 перебувала у стані, що не дозволяв їй усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.

Зазначені позивачем обставини щодо відсутності у заповідача волевиявлення на складання заповіту внаслідок неспроможності розуміти значення своїх дій є недоведеними та спростовуються сукупністю наявних у справі доказів.

Даний висновок суду узгоджується із правовими позиціями Верховного Суду України, висловленими у постанові від 29 лютого 2012 року по справі №6-9цс12, згідно яких для визнання недійсним заповіту заповідач повинен бути абсолютно неспроможним розуміти значення своїх дій та керувати ними.

Що стосується відшкодування судових витрат, то відповідно до частин 1, 3 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до частин 1,2 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

У зв`язку з відмовою у задоволенні позову, понесені відповідачем судові витрати підлягають стягненню з позивача на користь відповідача у відповідності до ст. 141 ЦПК України, а саме з позивача підлягають стягненню на користь відповідача витрати на професійну правничу допомогу.

Так, з ОСОБА_5 підлягає стягненню на користь ОСОБА_3 23 500 грн. витрат на професійну правничу допомогу (16 000 грн. згідно квитанції №20/17 від 14.06.2018 року + 5 000 грн. згідно квитанції №20/17/1 від 01.10.2019 року + 2 500 грн. згідно квитанції №20/17/2 від 23.10.2019 року). З огляду на кількість проведених у справі судових засідань, їх тривалість, тривалість розгляду цивільної справи, суд вважає обгрунтованим розрахунок кількості та вартості послуг, наданих адвокатом згідно угоди №20/17 від 09.10.2017 року, складений представником відповідача адвокатом Садовим В.В. та розмір понесених відповідачем витрат на професійну правничу допомогу.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 259, 263-265, 268 ЦПК України,

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , місце проживання АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце проживання АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_3 ), третя особа Засульська сільська рада Лубенського району Полтавської області (місце знаходження с.Засулля, вул. Молодіжна, 78, Лубенського району, Полтавської області, ) про визнання заповіту недійсним - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 23 500 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Полтавського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до пп.15.5 п.15 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Лубенський міськрайонний суд Полтавської області.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Дата складання повного рішення 09.12.2019 року

Суддя Лубенського

міськрайонного суду Ю.А. Іващенко