Номер провадження: 22-ц/813/6432/19
Головуючий у першій інстанції Сувертак І. В.
Доповідач Погорєлова С. О.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.11.2019 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Одеської області у складі:

головуючого судді: Погорєлової С.О.

суддів: Таварткіладзе О.М., Дрішлюка А.І.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, на?рішення Суворовського районного суду м. Одеси, постановлене під головуванням судді Сувертак І.В. 24 квітня 2019 року у м. Одеса, -

встановила:

У листопаді 2018 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, та просив стягнути з останнього заборгованість за кредитним договором в загальному розмірі 66 784 грн. 05 коп., а також судові витрати у розмірі 1 762 грн. 00 коп.

При цьому посилався на те, що 12 грудня 2014 р. між ТОВ "Фінансова компанія "Центр фінансових рішень" та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 138651890.

14 липня 2017 року між ТОВ "Фінансова компанія "Центр фінансових рішень" та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено Договір відступлення права вимоги № 20170714, у відповідності до умов якого, ТОВ "ФК "ЦФР" передає (відступає) ТОВ "ФК "ЄАПБ" за плату, а ТОВ "ФК "ЄАПБ" приймає належні ТОВ "ФК "ЦФР" права грошової вимоги (Права Вимоги) до Боржників за Кредитними Договорами, вказаними у Реєстрі Боржників, укладеними між Кредитором і Боржниками (Портфель Заборгованості).

Згідно п. 1.2. Договору відступлення права вимоги, внаслідок передачі (відступлення) Портфеля заборгованості за цим Договором, ТОВ "ФК "ЄАПБ" заміняє ТОВ "ФК "ЦФР" у Кредитних Договорах, що входять до Портфеля Заборгованості, та набуває прав грошових вимог ТОВ "ФК "ЦФР" за цими Кредитними договорами, включаючи право вимагати від Боржників належного виконання всіх грошових та інших зобов`язань Боржників за Кредитними договорами.

Відповідно до Реєстру Боржників - Додатку № 1 до Договору відступлення права вимоги №20170714 від 14 липня 2017 року, ТОВ "ФК "ЄАПБ" набув права грошової вимоги до відповідача ОСОБА_1 у сумі 66 784 грн. 05 коп., з яких:

- 22 967 грн. 26 коп. - сума заборгованості за основною сумою боргу;

- 7 115 грн. 86 коп. - сума заборгованості за відсотками;

- 23 797 грн. 93 коп. - сума заборгованості за платою за управління кредитом;

- 12 903 грн. 00 коп. - сума заборгованості за пенею.

Позивач просив стягнути зазначену вище заборгованість з ОСОБА_1 , а також судовий збір у розмірі 1762 грн. 00 коп.

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 24 квітня 2019року позовні вимоги ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» було задоволено та стягнуто з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором № 138651890 у сумі 66 784 грн. 05 коп., з яких:

- 22 967 грн. 26 коп. - сума заборгованості за основною сумою боргу;

- 7 115 грн. 86 коп. - сума заборгованості за відсотками;

- 23 797 грн. 93 коп. - сума заборгованості за платою за управління кредитом;

- 12 903 грн. 00 коп. - сума заборгованості за пенею.

Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1762 грн. 00 коп.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення скасувати, провадження у справі закрити, посилаючись необґрунтованість рішення суду, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Так, на думку апелянта, судом невірно було визначено початок перебігу строку позовної давності, у зв`язку із чим ухвалено незаконне рішення про задоволення у повному обсязі позовних вимог ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів». Крім того, оскільки, на думку апелянта, позовна давність спливла до основної вимоги, то вона же спливла і до додаткової вимоги - стягнення пені.

Заслухавши суддю-доповідача, здійснивши розгляд апеляційної скарги в письмовому провадженні, дослідивши наведені в ній доводи, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до ч.1, 2 ст.367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Задовольняючи позовні вимоги ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 належним чином не виконав зобов`язання, передбачені укладеним в установленому законом порядку договором,?а тому позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» про стягнення заборгованості за кредитним договором, - підлягали задоволенню у повному обсязі.

Однак, колегія суддів не може у повному обсязі погодитись зі вказаним висновком суду, з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, 14 липня 2017 року між ТОВ "ФК "ЦФР" та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено Договір відступлення права вимоги № 20170714, у відповідності до умов якого, ТОВ "ФК "ЦФР" передає (відступає) ТОВ "ФК "ЄАПБ" за плату приймає належні ТОВ "ФК "ЦФР" права грошової вимоги (Права Вимоги) до Боржників за Кредитними Договорами, вказаними у Реєстрі Боржників, укладеними між Кредитором і Боржниками (Портфель Заборгованості).

Згідно п. 1.2. Договору відступлення права вимоги, внаслідок передачі (відступлення) Портфеля заборгованості за цим Договором, ТОВ "ФК "ЄАПБ" заміняє ТОВ "ФК "ЦФР" у Кредитних Договорах, що входять до Портфеля Заборгованості, та набуває прав грошових вимог ТОВ "ФК "ЦФР" за цими Кредитними договорами, включаючи право вимагати від Боржників належного виконання всіх грошових та інших зобов`язань Боржників за Кредитними договорами.

Відповідно до Реєстру Боржників - Додатку № 1 до Договору відступлення права вимоги №20170714 від 14 липня 2017 року, ТОВ "ФК "ЄАПБ" набуло права грошової вимоги до відповідача ОСОБА_1 , у сумі 66 784 грн. 05 коп., з яких:

- 22 967 грн. 26 коп. - сума заборгованості за основною сумою боргу;

- 7 115 грн. 86 коп. - сума заборгованості за відсотками;

- 23 797 грн. 93 коп. - сума заборгованості за платою за управління кредитом;

- 12 903 грн. 00 коп. - сума заборгованості за пенею.

Колегія суддів не погоджується із висновком суду першої інстанції щодо стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ "ФК "ЄАПБ" суми заборгованості за платою за управління кредитом у розмірі 23 797 грн. 93 коп., виходячи з наступного.

Згідно з положеннями статті 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Відповідно до положень абзацу 2 частини четвертої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною.

Крім того, за змістом статей 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів», у редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин, до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема про встановлення обов`язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; передбачення зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінене або визнане недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що несправедливими є положення договору про споживчий кредит щодо встановлення плати за обслуговування кредиту, що є підставою для визнання таких положень недійсними.

Статтею 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» визначено, що відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами НБУ та угодами (договорами) між клієнтом та банком.

Відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою правління НБУ від 10 травня 2007 року № 168 (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо).

Крім того, колегія суддів враховує, що у Кредитному договорі, укладеному між сторонами, відсутні дані щодо обов`язку відповідача ОСОБА_1 сплачувати плату за управління кредитом.

Так у Договорі, підписаному сторонами, відсутні умови про встановлення відповідальності за порушення зобов`язання?у вигляді?сплати грошової суми за управління кредитом, відсутній визначений розмір такого зобов`язання.

За таких обставин та враховуючи відсутність у Кредитному договорі домовленості сторін про сплату грошової суми за управління кредитом, остання не може бути стягнута з відповідача на користь позивача через відсутність передбаченого обов`язку позичальника по їх сплаті позивачу.

Матеріали справи не містять належних та допустимих доказів того, що щомісячна плата за кредитом, яка становить 3, 59% від суми кредиту, - є платою за управління кредитом.

У пункті 19 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», прийняті 09 квітня 1985 року №39/248 на 106-му пленарному засіданні Генеральної Асамблеї ООН зазначено, що споживачі повинні бути захищені від таких контрактних зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав в контрактах і незаконні умови кредитування продавцями.

Конституційний Суд України у рішенні у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_2 щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22 листопада 1996 року № 543/96-В «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 11 липня 2013 року у справі №1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно- правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту.

З урахуванням викладеного, колегія суддів доходить до висновку про необґрунтованість рішення суду в частині стягнення з відповідача на користь позивача суми заборгованості за платою за управління кредитом у розмірі 23 797, 93 грн.

Крім того, колегія суддів вважає необґрунтованим висновок суду про необхідність стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ "ФК "ЄАПБ" суми заборгованості за процентами у розмірі 7 115 грн. 86 коп.

?За змістом статті 526, частини першої статті 530, статті 610 та частини першої статті 612 ЦК України?для належного виконання зобов`язання необхідно дотримувати визначені у договорі строки (терміни), зокрема щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням.

Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

З наданого позивачем розрахунку заборгованості за кредитним договором видно, що останній платіж на погашення кредиту відповідач здійснив 09 червня 2015 року року у сумі 850 грн.

Відповідно до ст. 261 ЦК України, початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов.

Перебіг позовної давності за вимогами кредитора, які випливають з порушення боржником умов договору (графіка погашення кредиту) про погашення боргу частинами (щомісячними платежами) починається стосовно кожної окремої частини, від дня, коли відбулося це порушення.

Позовна давність у такому випадку обчислюється окремо по кожному простроченому платежу.

У разі порушення боржником строків сплати чергових платежів, передбачених договором, відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України, кредитор протягом усього часу - до встановленого договором строку закінчення виконання основного зобов`язання вправі заявити в суді вимоги про дострокове повернення тієї частини позики (разом з нарахованими процентами - стаття 1048 ЦК України), що підлягає сплаті.

Несплачені до моменту звернення кредитора до суду платежі підлягають стягненню у межах позовної давності по кожному із платежів.

Оскільки із позовом до суду Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» звернулося 08 листопада 2018 року, то колегія суддів вважає, що період заборгованості за процентами за користування кредитом становить три роки перед зверненням позивача до суду з позовом в межах трирічного строку позовної давності за основною вимогою, та їх розмір становить 5 651, 91 гривень (7 115, 86 гривень - 1 463, 95 гривень =5 651, 91 гривень).

Що стосується вимог про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» суми заборгованості за пенею у розмірі 12 903 гривень, то колегія суддів зауважує наступне.

Враховуючи, що розмір пені був розрахований позивачем станом на 14 липня 2017 року у вказаному розмірі, ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» звернулося до суду із позовом у листопаді 2018 року, і відповідачем була заявлена вимога про застосування строку позовної давності, то відповідно до частини другої статті 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені), застосовується позовна давність в один рік.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Отже, аналіз цих норм ЦК України дає підстави для висновку про те, що стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається з дня (місяця), якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою.

Таким чином, позивач мав подати розрахунок розміру пені станом на листопад 2017 року, і такий розрахунок матеріали справи не містять, у суду першої інстанції були відсутні підстави для стягнення пені у розмірі 12 903 гривень.

Одночасно, колегія суддів враховує, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку ТОВ "ФК "ЄАПБ" не повернуті, а також на підставі вимог частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, - колегія суддів доходить до висновку про наявність правових підстав для стягнення в примусовому порядку з боржника суми заборгованості за основною сумою боргу у розмірі 22 967 грн. 26 коп.

Крім того, колегія суддів вважає необґрунтованим посилання у апеляційній скарзі ОСОБА_1 про те, що судом невірно було визначено початок перебігу строку позовної давності, у зв`язку із чим ухвалено незаконне рішення про задоволення, у повному обсязі, позовних вимог ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів».

Загальна позовна давність (зокрема, до вимог про стягнення заборгованості за кредитом і процентів) встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України), а спеціальна позовна давність до вимог?про стягнення неустойки (штрафу, пені) тривалістю в один рік (пункт 1 частини другої статті 258 ЦК України).

Відповідно?до?статті?253ЦК?України?перебіг?строку?починається?з?наступного?дня?після?відповідної?календарної дати або?настання?події, з якою?пов`язано?його?початок.

Початок перебігу позовної давності визначається статтею 261 ЦК України. Так, за загальним правилом, перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила?(частина перша статті 261 ЦК України). А за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п`ята цієї статті).

Згідно п.3.4. Кредитного договору № 138651890 від 12 грудня 2014 р., останній був укладений строком на 36 місяців, тобто, датою закінчення договору є 12 грудня 2017 року.

Таким чином, ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» звернулось до суду з позовною заявою про захист порушеного права 08 листопада 2018 року, тобто до спливу строку позовної давності.

Згідно п.п. 1-3 ч.1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.

При вказаних обставинах, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції не в повній мірі визначився з характером спірних правовідносин, нормами права, які підлягають застосуванню, що, відповідно, призвело до неправильного вирішення справи, у зв`язку із чим рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 24 квітня 2019року підлягає скасуванню із ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. ч.1 ст. 369, 367, 368, 374, 376, 381-384, 390 ЦПК України, колегія суддів, -

постановила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 24 квітня 2019 року- скасувати.

Ухвалити нове судове рішення.

Позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором- задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , паспорт серії НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (юридична адреса: 01032, м. Київ, вул. Симона Петлюри, буд. 30, , п/р № НОМЕР_3 в ПАТ «ТАСкомбанк», МФО 339500) суму заборгованості за основною сумою боргу за кредитним договором № 138651890 від 12 грудня 2014 року у розмірі 22 967, 26 гривень, проценти за користування кредитними коштами в сумі 5 651, 91 гривень, а всього 28 619, 17 гривень.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , паспорт серії НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (юридична адреса: 01032, м. Київ, вул. Симона Петлюри, буд. 30, , п/р № НОМЕР_3 в ПАТ «ТАСкомбанк», МФО 339500) судові витрати пропорційно задоволеним позовним вимогам у розмірі 606, 33 грн.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню у касаційному порядку не підлягає за винятками, передбаченими п.2«а» - 2 «г» ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 11 листопада 2019 року.

Судді Одеського апеляційного суду С.О. Погорєлова

А.І. Дрішлюк

О.М. Таварткіладзе