Справа № 405/6850/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.03.2019 Ленінський районний суд м. Кіровограда в складі

головуючої судді: Шевченко І.М.

з участю секретаря : Фришко А.Ю.

представника відповідача : Вологжаніної О.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницький цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про стягнення коштів на відшкодування моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулась в суд з позовом до Міністерства оборони України, в якому просить стягнути з відповідача на її користь в рахунок відшкодування моральної шкоди 3 000 000,00 грн.

Позов обґрунтовує тим, що у 2014 році, в зв`язку з початком збройної військової агресії Російської Федерації, яка полягала в окупації Автономної Республіки Крим та початком військових дій на Сході України, що поставило під загрозу безпеку державної незалежності та територіальну цілісність України, її син, старшина ОСОБА_2 , був призваний на військову службу у військовій частині - польова пошта НОМЕР_1 , де проходив військову службу на посаді заступника командира розвідувальної групи спеціального призначення 1 загону спеціального призначення.

Під час проходження військової служби, з метою виконання бойового завдання, її син, старшина ОСОБА_2 , був направлений в службове відрядження, в якому перебував в період з 11.04.2014 року по 29.07.2014 року та приймав участь в Антитерористичній операції на Сході України.

29.07.2014 року внаслідок бойових дій син героїчно загинув. Згідно Витягу із Протоколу засідання Центральної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв у колишнього військовослужбовця Міністерства оборони України, син одержав ушкодження від вогнепальної зброї, а саме: травму (забій головного мозку. Множинні переломи черепу та кісток обличчя), Також, згідно вказаного Протоколу, смерть сина визнана такою, що пов`язана з виконанням обов`язків військової служби.

Смерть сина завдала їй не тільки значної психологічної травми, але призвела до психічного зриву, адже після трагічної загибелі сина вона залишилась напризволяще та сам на сам зі своїм горем разом з невісткою та шестирічним онуком, який залишився напівсиротою, і цю безповоротну втрату неможливо компенсувати ніякими грошовими коштами, адже онук вже ніколи не побачить свого батька. Крім того, на глибину моральних страждань вплинуло і те, що наразі переді нею в цей неспокійний та скрутний час, постала проблема фактичного виживання, адже син був не тільки єдиною близькою людиною, але і єдиним годувальником, а той розмір пенсії, яку вона одержує на сьогодні, ледве вистачає на оплату комунальних послуг, не кажучи вже про необхідність через важкий та хворобливий стан витрачати багато коштів на ліки. Вона постійно знаходиться в пригніченому психологічному стані, плаче, повністю втратила будь-який інтерес до життя, всі думки наразі спрямовані не на те щоб продовжувати жити, а навпаки на те, щоб померти і бути разом зі своїм сином. Стверджує, що на даний час постала проблема виховати та поставити на ноги онука, який також став замкнутим. Всі ці побоювання призвели до того, що почала відчувати значне погіршення стану свого здоров`я, почали проявлятись напади головного болю, підвищення тиску, почастішали серцеві напади. Порушено її нормальні життєві зв`язки, доводиться докладати додаткових зусиль для організації свого життя, життя онука та його матері, а тому просить задовольнити позов повністю.

В судовому засіданні 12.02.2019 року представник позивача позов підтримав, посилаючись на викладені в ньому обставини, про розгляд справи 15.03.2019 року надав заяву про розгляд справи у їх відсутність та повне підтримання позовних вимог.

В судовому засіданні представник відповідача позов не визнала, надала відзив на позов, відповідно до якого зазначено, що згідно статті 17 Конституції України захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього українського народу. Оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності покладаються на Збройні Сили України. Забезпечення державної безпеки і захист - державного кордону України покладаються на відповідні військові формування та правоохоронні органи держави, організація і порядок діяльності яких визначаються законом. Виходячи зі змісту Конституції України - Основного Закону України, виконання конституційного обов`язку громадянами України щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України покладаються на Збройні Сили України та відповідні військові формування.

Міністерство оборони України є центральним органом виконавчої влади і військового управління, у підпорядкуванні якого перебувають Збройні Сили України. Згідно статті 17 Конституції України вказано, що Держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також; членів їхніх сімей.

Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», відповідно до Конституції України, визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.

Відповідно до вимог вказаного закону та Постанови Кабінету Міністрів України

від 25.12.2013 року № 975 затверджено Порядок призначення і виплати одноразової

грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати

працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві. Цей Порядок визначає механізм призначення і виплати одноразової грошової допомоги. Військова служба пов`язана із захистом Вітчизни, тому військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації та моральні страждання вже враховані чинним законодавством.

Відповідно до позовних вимог документальних доказів моральних страждань позивач не надала.

Згідно зі ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній чи

юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується

особою, яка її спричинила.

Вирішуючи питання щодо наявності спричинення потерпілому моральної шкоди та визначення розміру шкоди, що підлягає стягненню на користь позивача, суд враховує роз`яснення пункту 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди, згідно з приписами п. 6.4 «Методичних рекомендацій» (лист Міністерства юстиції від 13.05.2004 року № 35-13/797), враховуються вимоги розумності і справедливості, оскільки моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як не має (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою, честі, гідності особи.

Особа (фізична чи юридична) звільняється від відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди, якщо доведе, що остання заподіяна не з її вини. Позивач на підтвердження позову не надає належних і допустимих доказів, нею не доведений факт дії або бездіяльності Міністерства оборони України щодо спричинення моральної шкоди.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Суд повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Відповідно до п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 року спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної шкоди розглядаються у випадках, коли право на її відшкодування передбачено спеціальним законодавством.

Згідно ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Стаття 17 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» передбачає відшкодування військовослужбовцям заподіяної моральної і матеріальної шкоди провадиться у встановленому законом порядку.

Пункт 10-1. Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» При розгляді справ за позовами про відшкодування моральної шкоди на підставі ст. 56 Конституції судам слід мати на увазі, що при встановленні факту заподіяння «такої шкоди незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, місцевого самоврядування або їх посадових чи службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень вона підлягає відшкодуванню за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування.

При вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди, заподіяної громадянинові незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, його посадовими або службовими особами, судам слід виходити з того, що зазначений орган має бути відповідачем у такій справі, якщо це передбачено відповідним законом (наприклад, ст. 9 Закону «Про оперативно-розшукову діяльність» (2135-12). Якщо ж відповідним законом чи іншим нормативним актом це не передбачено або в ньому зазначено, що шкода відшкодовується державою (за рахунок держави), то поряд із відповідним державним органом суд має притягнути як відповідача відповідний орган Державного казначейства України. В даному випадку законом прямо не встановлено, що моральну шкоду за виконання конституційного обов`язку відшкодовує Міністерство оборони України. Стороною позивача не надано суду доказів того, що смерть її сина пов`язана з неналежною організацією військової служби Міністерством оборони України.

Згідно ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Стаття 9 Закону України «Про Збройні Сили України»: Повноваження Кабінету Міністрів України стосовно Збройних Сил України забезпечує реалізацію права на соціально-економічний захист військовослужбовців та осіб, звільнених з військової служби, членів їх сімей, а також членів сімей військовослужбовців, які загинули (померли), пропали безвісти, стали інвалідами під час проходження військової служби або потрапили в полон у ході бойових дій (війни) чи під час участі в міжнародних операціях з підтримання миру і безпеки...

Відповідно до Закону України «Про боротьбу з тероризмом» (ст. 4) суб`єктами, які безпосередньо здійснюють боротьбу з тероризмом у межах своєї компетенції, є: Служба безпеки України, яка є головним органом у загальнодержавній системі боротьби з терористичною діяльністю.

Відповідно до Закону України «Про боротьбу з терроризмом», стаття 21: Особи, які беруть участь у боротьбі з тероризмом, перебувають під захистом держави. Правовому і соціальному захисту підлягають: ...Якщо особа, яка брала участь у боротьбі з тероризмом, загинула під час проведення антитерористичної операції, членам її сім`ї та особам, що перебували на її утриманні, виплачується за рахунок коштів Державного бюджету України одноразова допомога в розмірі двадцяти прожиткових мінімумів, відшкодовуються витрати на поховання загиблого, призначається пенсія у зв`язку з втратою годувальника, а також зберігаються пільги, які мав загиблий, на отримання житла, оплату житлово-комунальних послуг тощо.

...У разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, працівників поліції під час безпосередньої участі в антитерористичній операції одноразова грошова допомога призначається і виплачується у розмірі та порядку, визначених законами України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (2011-12) та «Про Національну поліцію».

Стаття 19 визначає, що відшкодування шкоди, заподіяної громадянам терористичним актом, провадиться за рахунок коштів Державного бюджету України відповідно до закону і з наступним стягненням суми цього відшкодування з осіб, якими заподіяно шкоду, в порядку, встановленому законом, а тому посилаючись на викладені обставини просить відмовити в задоволенні позову повністю.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є матір`ю ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 (а.с.5).

У 2014 році, в зв`язку з початком збройної військової агресії Російської Федерації, яка полягала в окупації Автономної Республіки Крим та початком військових дій на Сході України, що поставило під загрозу безпеку державної незалежності та територіальну цілісність України, старшина ОСОБА_2 був призваний на військову службу у військовій частині - польова пошта НОМЕР_1 , де проходив військову службу на посаді заступника командира розвідувальної групи спеціального призначення 1 загону спеціального призначення.

Під час проходження військової служби з метою виконання бойового завдання її син, старшина ОСОБА_2 був направлений в службове відрядження в якому перебував в період з 11.04.2014 року по 29.07.2014 року та приймав участь в Антитерористичній операції на Сході України.

29.07.2014 року внаслідок бойових дій ОСОБА_2 героїчно загинув. Згідно Витягу із Протоколу засідання Центральної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв у колишнього військовослужбовця Міністерства оборони України, ОСОБА_2 одержав ушкодження від вогнепальної зброї, а саме: травму (забій головного мозку. Множинні переломи черепу та кісток обличчя). Згідно вказаного Протоколу, смерть ОСОБА_2 визнана такою, що пов`язана з виконанням обов`язків військової служби (а.с. 8-9, 10).

Згідно ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Стаття 9 Закону України «Про Збройні Сили України» визначає повноваження Кабінету Міністрів України стосовно Збройних Сил України, які забезпечують реалізацію права на соціально-економічний захист військовослужбовців та осіб, звільнених з військової служби, членів їх сімей, а також членів сімей військовослужбовців, які загинули (померли), пропали безвісти, стали інвалідами під час проходження військової служби або потрапили в полон у ході бойових дій (війни) чи під час участі в міжнародних операціях з підтримання миру і безпеки.

Відповідно до ст. 4 Закону України «Про боротьбу з тероризмом» суб`єктами, які безпосередньо здійснюють боротьбу з тероризмом у межах своєї компетенції, є: Служба безпеки України, яка є головним органом у загальнодержавній системі боротьби з терористичною діяльністю .

Відповідно до ст. 21 Закону України «Про боротьбу з терроризмом», особи, які беруть участь у боротьбі з тероризмом, перебувають під захистом держави. Правовому і соціальному захисту підлягають: ...Якщо особа, яка брала участь у боротьбі з тероризмом, загинула під час проведення антитерористичної операції, членам її сім`ї та особам, що перебували на її утриманні, виплачується за рахунок коштів Державного бюджету України одноразова допомога в розмірі двадцяти прожиткових мінімумів, відшкодовуються витрати на поховання загиблого, призначається пенсія у зв`язку з втратою годувальника, а також зберігаються пільги, які мав загиблий, на отримання житла, оплату житлово-комунальних послуг тощо.

У разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, працівників поліції під час безпосередньої участі в антитерористичній операції одноразова грошова допомога призначається і виплачується у розмірі та порядку, визначених законами України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (2011-12) та «Про Національну поліцію».

Згідно статті 19 Закону України «Про боротьбу з тероризмом» відшкодування шкоди, заподіяної громадянам терористичним актом, провадиться за рахунок коштів Державного бюджету України відповідно до закону і з наступним стягненням суми цього відшкодування з осіб, якими заподіяно шкоду, в порядку, встановленому законом.

Стаття 17 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» визначає, що захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу.

Оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності покладаються на Збройні Сили України.

Забезпечення державної безпеки і захист - державного кордону України покладаються на відповідні військові формування та правоохоронні органи держави, організація і порядок діяльності яких визначаються законом...

Тобто, виходячи зі змісту Конституції України - Основного Закону України, виконання конституційного обов`язку громадянами України щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України покладаються на Збройні Сили України та відповідні військові формування.

Міністерство оборони України є центральним органом виконавчої влади і військового управління, у підпорядкуванні якого перебувають Збройні Сили України, а у ст. 7 зазначено, що керівництво Збройними Силами України в межах, передбачених Конституцією України, здійснює Президент України як Верховний Головнокомандувач Збройних Сил України. Начальник Генерального штабу - Головнокомандувач Збройних Сил України здійснює безпосереднє військове керівництво Збройними Силами України.

Статтею 17 Конституції України визначено, що Держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також; членів їхніх сімей.

Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» відповідно до Конституції України визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.

Відповідно до норм ст. 16 Закон України «Про соціальний і правовий захист

військовослужбовців та членів їх сімей» та Постанови Кабінету Міністрів України

від 25.12.2013 року № 975 затверджено Порядок призначення і виплати одноразової

грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати

працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві. Цей Порядок визначає механізм призначення і виплати одноразової грошової допомоги.

Військова служба пов`язана із захистом Вітчизни, тому військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації .

Відповідно до ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній чи

юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується

особою, яка її спричинила.

Вирішуючи питання щодо наявності спричинення потерпілому моральної шкоди та визначення розміру шкоди, що підлягає стягненню на користь позивача, суд враховує роз`яснення пункту 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди, згідно з приписами п. 6.4 «Методичних рекомендацій» (лист Міністерства юстиції від 13.05.2004 року № 35-13/797), враховуються вимоги розумності і справедливості, оскільки моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як не має (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою, честі, гідності особи.

Особа (фізична чи юридична) звільняється від відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди, якщо доведе, що остання заподіяна не з її вини. Позивач не надає на підтвердження позову належних і допустимих доказів. В даному випадку позивачем не доведений факт дії або бездіяльності Міністерства оборони України щодо спричинення їй моральної шкоди.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Суд, зокрема, з`ясовує чим підтверджується факт заподіяння позивачу моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Відповідно до п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 року спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної шкоди розглядаються у випадках, коли право на її відшкодування передбачено спеціальним законодавством.

Згідно ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

При вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди, заподіяної громадянинові незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, його посадовими або службовими особами, судам слід виходити з того, що зазначений орган має бути відповідачем у такій справі, якщо це передбачено відповідним законом (наприклад, ст. 9 Закону «Про оперативно-розшукову діяльність» (2135-12). Якщо ж відповідним законом чи іншим нормативним актом це не передбачено або в ньому зазначено, що шкода відшкодовується державою (за рахунок держави), то поряд із відповідним державним органом суд має притягнути як відповідача відповідний орган Державного казначейства України.

В даному випадку, не заперечується факт отримання позивачем моральних страждань, пов`язаних з смертю сина та батька малолітньої дитини, під час виконання ним своїх службових обов`язків, але суду не надано доказів того, що саме ті чи інші неправомірні дії відповідача перебувають у причинно-наслідковому зв`язку з наслідками, які настали для позивача. Держава в своїх законодавчих актах та підзаконних актах визначила для кожної категорії як працівників з небезпечними професіями, так і для військовослужбовців певні гарантії, соціальні пільги, направлені на компенсацію в т.ч. і моральних збитків, а тому вимоги про відшкодування моральної шкоди до Міністерства оборони України є необгрунтованими та безпідставними, а позов таким, що не підлягає задоволенню.

Відповідно до ст.134-142 ЦПК України, судові витрати залишити по їх фактичному понесенню сторонами.

Керуючись ст. ст. 7, 12, 17, 18, 76, 141, 259, 263-265 ЦПК України, -

У Х В А Л И В :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про стягнення коштів на відшкодування моральної шкоди відмовити.

Судові витрати вважати фактично понесеними сторонами.

Рішення може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Позивач: ОСОБА_1 , паспорт НОМЕР_3 , виданий Чаплинським РВ УМВС України в Херсонській області, прож. АДРЕСА_1 .

Відповідач: Міністерства оборони України, 03168 м. Київ, Повітрянофлотський проспект, 6, .

Суддя Ленінського

районного суду

м. Кіровограда Ірина Миколаївна Шевченко