Провадження № 2/554/3243/2019
УХВАЛА

05 грудня 2019 року Суддя Октябрського районного суду м.Полтави Чуванова А.М., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Полтава-сервіс» Полтавської міської ради, Управління адміністративних послуг Полтавської міської ради про визнання незаконними, скасування наказів, поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу,-

ВСТАНОВИВ:

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, до мого провадження надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Полтава-сервіс» Полтавської міської ради, Управління адміністративних послуг Полтавської міської ради про визнання незаконними, скасування наказів, поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, в якій позивач просить визнати незаконним та скасувати наказ начальника Управління адміністративних послуг Полтавської міської ради № 2 від 30.09.2019 року «Про розірвання контракту з ОСОБА_1 », визнати незаконним та скасувати наказ начальника Управління адміністративних послуг Полтавської міської ради № 3 від 01.10.2019 року «Про введення в дію наказу від 30.09.2019 року «Про розірвання контракту з ОСОБА_1 », поновити ОСОБА_1 на роботі в Комунальному підприємстві «Полтава-сервіс» Полтавської міської ради на посаді директора з дати звільнення, стягнути з комунального підприємстві «Полтава-сервіс» Полтавської міської ради на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу з дати звільнення до дня поновлення на роботі.

Зазначену позовну заяву треба залишити без руху, оскільки її подано без додержання вимог, викладених у ст. 177 ЦПК України, а саме: відповідно до ч. 4 ст. 177 ЦПК Українидо позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Позивач посилається на те, що відповідно до п. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» він звільнений від сплати судового збору у справі про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі.

Разом з тим, п. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» не містить вказівки на те, що від сплати судового збору під час розгляду справи звільняються позивачі у справах про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

У відповідності до вимог ст. 1 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Згідно до вимог ст. 2 Закону України «Про оплату праці», до структури заробітної плати входять: 1) Основна заробітна плата. Це - винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців. 2) Додаткова заробітна плата. Це - винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій. 3) Інші заохочувальні та компенсаційні виплати. До них належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках грантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.

Середній заробіток за час вимушеного прогулу за своєю правовою природою є спеціальним видом відповідальності роботодавця, спрямованим на захист прав звільнених працівників.

Таким чином, поняття «заробітна плата» та «середній заробіток» не є тотожними поняттями.

Такого висновку дійшов і Верховний Суд України в ухвалі від 18 липня 2019 року №766/16312/16-ц, у якій зазначив, що вимоги про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу не є вимогами про стягнення заробітної плати, а отже підлягають оплаті судовим збором.

Аналогічний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 30.05.2018 року № 307/3251/16 та 06.11.2019 року № 753/1534/18.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного судувід 10 жовтня 2019 року у справі № 369/10046/18 зазначено, що за змістом норм чинного законодавства середній заробіток за час вимушеного прогулу за своєю правовою природою не є основною чи додатковою заробітною платою (винагородою, яку роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу), а також не є заохочувальною чи компенсаційною виплатою у розумінні статті 2 Закону України «Про оплату праці», тобто середній заробіток за час вимушеного прогулу не входить до структури заробітної плати, а є спеціальним видом відповідальності роботодавця за порушення трудових прав працівника.

Таким чином, суд дійшов висновку, що пільг щодо сплати судового збору за позовною вимогою про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу Законом України «Про судовий збір» не передбачено.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою ставка судового збору становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Крім того, згідно з вимогами ч. 3 ст. 6 Закону України «Про судовий збір» за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру. У разі коли в позовній заяві об`єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру.

Згідно матеріалів позовної заяви позивачем сплачено судовий збір у розмірі 768,40 гривень.

Враховуючи положення ст.ст. 4, 6 Закону України «Про судовий збір», позивачу слід надати до суду підтвердження щодо сплати судового збору за подання до суду позовної вимоги немайнового характеру, тобто 768,40 грн., та підтвердження щодо сплати судового збору за подання до суду позову майнового характеру, проведеного, враховуючи розмір середнього заробітку за час вимушеного прогулу, який він просить стягнути з відповідача, у сумі 768,40 грн., а всього на загальну суму 1536,80 грн.

При цьому, відповідно до ч. 1, 2 ст. 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

На підставі викладеного, керуючись ст. 185 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Полтава-сервіс» Полтавської міської ради, Управління адміністративних послуг Полтавської міської ради про визнання незаконними, скасування наказів, поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу - залишити без руху, надавши позивачу строк, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення позивачу ухвали про залишення позовної заяви без руху для усунення недоліків, викладених в мотивувальній частині ухвали, про що його повідомити.

Роз`яснити, що у разі не усунення недоліків позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: А.М.Чуванова