ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 2-3633/11 Номер провадження 22-ц/814/2927/19Головуючий у 1-й інстанції Кузіна Ж. В. Доповідач ап. інст. Чумак О. В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 листопада 2019 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Полтавського апеляційного суду в складі: головуючого судді:Чумак О.В.

суддів: Дряниці Ю.В., Кривчун Т.О.

за участю секретаря Ткаченко Т.І.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Київського районного суду м. Полтави від 03 жовтня 2019 року, постановлену суддею Кузіною Ж.В., у справі за поданням головного державного виконавця Київського відділу державної виконавчої служби м. Полтава Головного територіального управління юстиції у Полтавській області Гречківської Ю.В. про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду боржника за межі України до виконання зобов`язань за рішеннями інших органів державної влади та рішень суду.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, -

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 03 жовтня 2019 року задоволено подання головного державного виконавця Київського відділу державної виконавчої служби м. Полтава Головного територіального управління юстиції у Полтавській області Гречківської Ю.В. та тимчасово обмежено у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП : НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 ) в межах зведеного виконавчого провадження № 44529021 про стягнення з ОСОБА_1 на користь юридичних осіб заборгованості у розмірі - 153 004,90 доларів США та 260 029,33 грн., з урахуванням виконавчого збору та витрат виконавчого провадження з примусового виконання:

- виконавчого листа № 22ц-9639/2010 від 18.01.2012 року виданого Полтавським районним судом Полтавської області про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості на користь ПАТ АБ « Укргазбанк » в розмірі 139 095,36 доларів США;

- виконавчого листа № 2/1609/3781/2012 від 10.05.2012 року виданого Київським районним судом м. Полтави про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості на користь АТ « Райффайзен Банк Аваль » в розмірі 235 438,16 грн.;

- виконавчого листа № 2/1609/3781/2012 від 10.05.2012 року виданого Київським районним судом м. Полтави про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості на користь АТ « Райффайзен Банк Аваль » в розмірі 588,50 грн., до виконання зобов`язань.

З вказаною ухвалою не погодився боржник ОСОБА_1 та оскаржив її в апеляційному порядку, подавши апеляційну скаргу.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 вказує, що суд неповно з`ясував обставини справи, а його висновки про ухилення боржника від виконання судових рішень є недоведеним.

Відзив на апеляційну скаргу від учасників справи не надходив.

Представник Київського ВДВС та ОСОБА_1 в судове засідання не з`явились, про день, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Участь боржника ОСОБА_1 в апеляційному суді забезпечена адвокатом Ногою А.П.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника боржника ОСОБА_2 , перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про її задоволення, враховуючи наступне.

Як було встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 03.10.2019 року головний державний виконавець виконавця Київського відділу державної виконавчої служби м. Полтава Головного територіального управління юстиції у Полтавській області Гречківська Ю.В. звернулася до суду з поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1 до виконання ним зобов`язань за рішеннями суду.

Подання мотивоване тим, що на виконанні у відділі перебуває зведене виконавче провадження № 44529021 про стягнення з ОСОБА_1 на користь юридичних осіб заборгованості в розмірі 153004,90 доларів США та 260029,33 грн. з урахуванням виконавчого збору та витрат виконавчого провадження.

До складу зведеного виконавчого провадження входить:

- виконавчий лист № 22ц-9639/2010 від 18.01.2012 року виданий Полтавським районним судом Полтавської області про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості на користь ПАТ АБ « Укргазбанк » в розмірі 139 095,36 доларів США;

- виконавчий лист № 2/1609/3781/2012 від 10.05.2012 року виданий Київським районним судом м. Полтави про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості на користь АТ « Райффайзен Банк Аваль » в розмірі 235 438,16 грн.;

- виконавчий лист № 2/1609/3781/2012 від 10.05.2012 року виданий Київським районним судом м. Полтави про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості на користь АТ « Райффайзен Банк Аваль » в розмірі 588,50 грн.

Задовольняючи подання державного виконавця, суд першої інстанції виходив із того, що боржник, достовірно знаючи про наявність зобов`язань, покладених судовими рішеннями, свідомо ухиляється від їх виконання.

Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції, виходячи з такого.

Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишити територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно зі ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у Першому протоколі до неї, кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не може бути встановлено жодних обмежень, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Також ст. 12 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права передбачено, що кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну. Згадані вище права не можуть бути об`єктом ніяких обмежень, крім тих, які передбачено законом, які є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров`я чи моральності населення або прав і свобод інших і є сумісними з іншими правами, визначеними в цьому Пакті.

Законодавством України зазначені правовідносини регулюються ст. 313 Цивільного кодексу України (далі - ЦК), відповідно до якої фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом.

Це право віднесено у ЦК до особистих немайнових прав фізичної особи (кн. друга ЦК), а саме - до особистих немайнових прав, що забезпечують природне існування фізичної особи (гл. 21 кн. другої ЦК). Відповідно до ч. 3 ст. 269 ЦК особисті немайнові права тісно пов`язані з фізичною особою. Фізична особа не може відмовитись від особистих немайнових прав, а також не може бути позбавлена цих прав.

Порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в`їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України, порядок вирішення спорів у цій сфері регулюється Законом від 21 січня 1994 р. № 3857-XII "Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України" (далі - Закон № 3857-XII).

Положеннями ст. 6 цього Закону встановлено, що право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадках, коли: він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом, - до виконання зобов`язань або сплати заборгованості зі сплати аліментів;

Пунктом 8 ст. 19 Закону від 3 квітня 2003 р. № 661-VI "Про Державну прикордонну службу України" (далі - Закон № 661-VI) встановлено, що на Державну прикордонну службу України (далі - ДПС) відповідно до визначених законом завдань покладається, зокрема, запобігання та недопущення в`їзду в Україну або виїзду з України осіб, яким згідно із законодавством не дозволяється в`їзд в Україну або яких тимчасово обмежено у праві виїзду з України, у тому числі згідно з дорученнями правоохоронних органів.

Відповідно до ст. 124 Конституції судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

Примусове виконання рішень судів в Україні покладається на державну виконавчу службу (далі - ДВС), яка входить до системи органів Міністерства юстиції України. Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначені у Законі України "Про виконавче провадження".

Пунктом 19 частини третьої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» закріплено право державного виконавця, у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань покладених на нього рішенням, звертатись до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

Між тим, вирішення судами питання про обмеження у виїзді за межі України можливе тільки у порядку, визначеному ст. 377-1 ЦПК, та за поданням державного виконавця на підставі Закону України «Про виконавче провадження» у зв`язку з ухиленням боржника від виконання судового рішення чи рішення іншого органу, що перебуває на виконанні (п. 5 ч. 1 ст. 6 Закону № 3857-XII).

Визначення поняття "ухилення" боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, в Законі № 606-XIV не розкрито.

Статтею 90 зазначеного Закону передбачена відповідальність за невиконання законних вимог державного виконавця та порушення вимог цього Закону.

Разом з тим чинне законодавство не містить визначення поняття "ухилення", практика Конституційного Суду України щодо його офіційного тлумачення відсутня.

У сучасній українській мові слово "ухилення" тлумачиться так:

1) відступати, відхилятися, вивертатися; 2) намагатися не робити чого-небудь, не брати участі в чомусь; уникати; 3) навмисно не давати відповіді на запитання або говорити про щось інше.

Отже, з погляду значення словосполучення "ухилення від виконання зобов`язань, покладених судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи)", вжите у п. 5 ч. 1 ст. 6 Закону № 3857-XII та у п. 19 ч.3 статті 18 Закону України «Про виконавче провадження», позначає з об`єктивної сторони такі діяння (дії чи бездіяльність) особи боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні нею зазначених обов`язків. У зв`язку з цим і здійснюється примусове виконання. Це також є підставою для звернення з поданням до суду щодо вирішення питання про застосування до такої особи тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України.

Особа, яка має невиконані зобов`язання, не може вважатися винною в ухиленні, поки не буде доведено протилежне.

Наявність умислу та обставини, які є предметом посилання суб`єкта подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України як на підставу його вимог, підлягають доведенню. Зокрема, задоволення такого подання можливе лише за умови "доведення факту ухилення боржника від виконання зобов`язання".

Оскільки, відповідно до ч. 2 ст. 377-1 зазначеного вище Кодексу, згадане подання розглядається судом негайно, без виклику чи повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб, за участю державного виконавця, то саме на останнього покладається тягар доказування. Тим паче, що особа, стосовно обмеження права якої внесено подання, фактично позбавлена можливості довести суду, що нею було вжито усіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання.

Отже, поняття "ухилення від виконання зобов`язань, покладених на боржника рішенням" варто розуміти як будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов`язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов`язок у нього є всі реальні можливості (наприклад, наявність майна, грошових коштів тощо) і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об`єктивні обставини (непереборної сили, події тощо).

Як убачається з матеріалів, доданих державним виконавцем до подання, листами № 7/8659 від 06.06.2013 року, № 7/8569 від 0606.2013 року та 56400 від 07.12.2018 року боржник повідомлений про відкриття виконавчого провадження, йому направлені постанови про відкриття виконавчих проваджень та зобов`язано подати декларацію про доходи та майно, попереджено про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

За інформацією, наданою пенсійним фондом та фіскальною службою, боржник доходу не отримує, відкриті рахунки у банківських установах відсутні.

Згідно відповіді УМВС, зареєстровані за боржником на праві власності транспортні засоби відсутні.

Як убачається з відповіді Управління держпраці у Полтавській області № 08-11/3393 від 21.05.2019 року, за ОСОБА_1 реєстраційні дії щодо великотоннажних та інших технологічних транспортних засобів не здійснювались.

Постановою державного виконавця від 10.12.2018 року накладено арешт на все майно боржника.

23.09.2019 року державним виконавцем винесено постанову про арешт коштів та надіслано до 15-ти банківських установ.

Згідно акту від 23.09.2019 року, складеного головним державним виконавцем Гречківькою Ю.В., боржник ОСОБА_1 з`явився на прийомі до державного виконавця та повідомив, що за адресою: АДРЕСА_1 не проживає. Фактичне місце проживання не повідомив. Від ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження відмовився. Про рішення суду про стягнення з нього заборгованості знає.

Як вбачається з акту державного виконавця від 17.04.2019 року, за адресою АДРЕСА_1 проживають батьки боржника.

Згідно відповіді Управління державної міграційної служби України в Полтавській області ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 документований паспортом громадянина України для виїзду за кордон серії НОМЕР_2 , виданого 29.05.2017 року, орган видачі - 5337 (том 1 а.с. 174-222).

Між тим, жодних доказів на підтвердження того, що боржник ОСОБА_1 свідомо ухиляється від виконання рішень суду, матеріали подання не містять та державним виконавцем не надані.

Відсутність у боржника рухомого та нерухомого майна не свідчить про умисне, свідоме невиконання боржником зобов`язань, покладених на нього судовими рішеннями, які знаходяться на примусовому виконанні в органі ДВС.

Отже, державним виконавцем не доведено наявність підстав для звернення до суду з вказаним поданням, а в суду першої інстанції, відповідно, були відсутні правові підстави для задоволення подання державного виконавця.

За вказаних обставин, апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню, а ухвала суду першої інстанції скасуванню з постановленням нової ухвали про відмову в задоволенні подання головного державного виконавця про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України до виконання ним своїх зобов`язань.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п. 2 ч. 1 ст. 374, п. п. 3,4 ч. 1 ст. 376, ст. ст. 381-384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Київського районного суду м. Полтави від 03 жовтня 2019 року скасувати.

У задоволенні подання головного державного виконавця Київського відділу державної виконавчої служби м. Полтава Головного територіального управління юстиції у Полтавській області Гречківської Ю.В. про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_1 відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя О.В.Чумак

Судді Ю.В.Дряниця

Т.О.Кривчун