Провадження № 22-ц/4808/458/19
Головуючий у 1 інстанції Шамотайло О. В.
Суддя-доповідач Томин
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 березня 2019 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

головуючої Томин О.О.

суддів: Пнівчук О.В., Ясеновенко Л.В.

за участю секретаря Мельник О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Івано-Франківського міського суду, постановлену суддею Шамотайлом О.В. 14 грудня 2018 року в м. Івано-Франківську в справі за заявою ОСОБА_3 про забезпечення позову ОСОБА_3 до Івано-Франківського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області про виключення майна з акту опису й арешту,

в с т а н о в и в:

06.12.2018 року ОСОБА_3 звернувся в суд з позовом до Івано-Франківського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області про виключення майна з акту опису й арешту - нежитлового приміщення, розташованого за адресою: АДРЕСА_1, яке є предметом іпотеки згідно Іпотечного договору №3168 від 22.02.2208 року.

13.12.2018 року позивач подав до суду першої інстанції заяву про забезпечення даного позову шляхом заборони вчинення реєстраційних дій щодо нежитлового приміщення, розташованого за адресою: АДРЕСА_1, яке належить ОСОБА_5.

Заяву про забезпечення позову мотивував тим, що в результаті опису й арешту з подальшим зверненням стягнення відповідачем на спірне нежитлове приміщення, воно може бути передане у власність третіх осіб, що безумовно порушить права позивача на реалізацію свого права іпотекодержателя, зокрема, на набуття у власність предмета іпотеки. Відтак це унеможливить або значно ускладнить в подальшому виконання рішення суду у випадку задоволення позову у даній справі.

Ухвалою Івано-Франківського міського суду від 14 грудня 2018 року заяву ОСОБА_3 про забезпечення його позову до Івано-Франківського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області про виключення майна з акту опису й арешту задоволено. Заборонено органам та суб'єктам, які здійснюють повноваження у сфері державної реєстрації прав, здійснювати будь-які реєстраційні дії щодо нежитлового приміщення, розташованого за адресою: АДРЕСА_1, яке належить ОСОБА_5, до завершення строків,визначених ст. 158 ЦПК України.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою, ОСОБА_6 подав до суду апеляційну скаргу. Вважає, що її винесено з порушенням норм чинного законодавства, а тому вона підлягає скасуванню.

Апелянт зазначає, що на виконанні в Івано-Франківському МВ ДВС перебував виконавчий лист №2244/1638/2013, виданий 27.08.2013 року Івано-Франківським міським судом, про стягнення з ОСОБА_5 на користь ПАТ «Брокбізнесбанк» 175960,75 грн. боргу. При проведенні виконавчих дій державним виконавцем було проведено опис та накладено арешт на належне боржнику нежитлове приміщення, розташоване за адресою: АДРЕСА_1.

13.03.2018 року вказане майно було передане на реалізацію через ДП «СЕТАМ».

11.06.2018 року ДП «СЕТАМ» проведено електронні торги, переможцем яких є він, ОСОБА_6. Ним було перераховано на рахунок продавця необхідну суму в розмірі 173612,12 грн., що підтверджується квитанцією №1351.

Вказує, що позивачу відомо про те, що дане майно придбано ним ще 11.06.2018 року, оскільки з даного приводу вже прийнято ряд рішень суду.

Зокрема, постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 11.10.2018 року по справі №22-ц/4808/34/18 скасовано ухвалу Івано-Франківського міського суду від 19 червня 2018 року про забезпечення позову шляхом заборони вчинення реєстраційних дій, та постановлено відмовити ОСОБА_3 у задоволенні заяви про забезпечення позову до Івано-Франківського міського відділу ДВС ГТУЮ в Івано-Франківській області.

Постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 10.01.2019 року у справі №22-ц/4808/50/19 відмовлено ОСОБА_3 у задоволенні апеляційної скарги на ухвалу Івано-Франківського міського суду від 12 жовтня 2018 року про забезпечення позову у справі про визнання недійсними електронних торгів з реалізації арештованого майна.

Зазначає, що до 11.06.2018 року до ДП «СЕТАМ» не надходило постанови державного виконавця про зупинення вчинення виконавчих дій чи рішення суду щодо зупинення реалізації арештованого майна. Орган ДВС не мав підстав для зупинення торгів, оскільки ніхто не звертався із заявою про заміну сторони виконавчого провадження.

Вважає, що в даному випадку ОСОБА_4 належним чином не обґрунтував необхідність вжиття заходів забезпечення позову, умисно приховав від суду першої інстанції те, що дане майно вже було передане на реалізацію до ДП «СЕТАМ» і реалізоване через електронні торги.

Наголошує, що забезпечення позову шляхом заборони вчинення реєстраційних дій щодо нежитлового приміщення, яке розташоване в АДРЕСА_1, суттєво порушує права та законні інтереси апелянта як добросовісного набувача у зв'язку з чим він не може здійснити реєстрацію права власності.

Просить скасувати ухвалу Івано-Франківського міського суду від 14 грудня 2018 року та ухвалити нову постанову, якою відмовити в задоволенні заяви ОСОБА_3 про забезпечення позову.

В судовому засіданні апеляційного суду апелянт та його представник доводи апеляційної скарги підтримали.

Інші сторони в судове засідання не з'явилися, причини неявки суду не повідомили, хоча повідомлялися по час та місце слухання справи належним чином.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення апелянта та його представника, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 353 ЦПК України окремо від рішення суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції щодо забезпечення позову.

Судом встановлено, що в провадженні Івано-Франківського міського суду знаходиться справа за позовом ОСОБА_3 до Івано-Франківського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області про виключення майна з акту опису й арешту.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що згідно укладеного 22.05.2008 року Іпотечного договору ОСОБА_5 передав в іпотеку належне йому нежитлове приміщення по АДРЕСА_1 для забезпечення виконання зобов'язань по Договору кредитної лінії №4239 від 21.05.2008 року, укладеного з ПАТ «Брокбізнесбанк». 12.04.2018 року згідно Договору про відступлення права вимоги за іпотечним договором до позивача перейшли права вимоги іпотекодержателя за вищевказаним іпотечним договором. Ухвалою Івано-Франківського міського суду від 15.06.2018 року замінено стягувача ПАТ «Брокбізнесбанк» на ОСОБА_3 у виконавчому провадженні. Про дані обставини позивач повідомив Івано-Франківський МВ ДВС ГТУЮ в Івано-Франківській області та вимагав припинити стягнення на предмет іпотеки - нежитлове приміщення по АДРЕСА_1, оскільки він як іпотекодержатель не давав згоди на продаж даного майна.

Однак, листом від 17.05.2018 року Івано-Франківський МВ ДВС області повідомив, що дане нежитлове приміщення описане й арештоване державним виконавцем у іншому виконавчому провадженні по виконанню виконавчого листа Івано-Франківського міського суду №2/344/1638/2013 про стягнення з ОСОБА_5 на користь ПАТ «Брокбізнесбанк» 175960,75 грн. заборгованості (а.с. 5).

Таким чином предметом спору в даній справі є оспорювання правомірності включення конкретного майна (нежитлового приміщення по АДРЕСА_1) до акту опису й арешту майна.

У поданій 13.12.2018 року заяві про забезпечення позову позивач просив заборонити вчинення реєстраційних дій щодо даного нежитлового приміщення, оскільки на даний час існує загроза відчуження спірного майна на користь третіх осіб, що призведе до порушення його прав на реалізацію предмета іпотеки та утруднення виконання рішення суду у разі задоволення позову.

Задовольняючи вказану заяву про забезпечення позову, суд першої інстанції вважав, що невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим у подальшому виконання рішення суду, а на час розгляду судом заяви про забезпечення позову відсутні підстави вважати, що існують обставини, з якими законодавець встановив обов'язок суду на застосування зустрічного забезпечення, згідно з частиною 3 статті 154 ЦПК України.

Однак, апеляційний суд не може погодитися із такими висновками з огляду на наступне.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

За змістом ч. 3 ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Отже, за змістом вищезазначених норм закону, заходи забезпечення позову застосовуються судом як засіб запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів особи та як гарантія реального виконання рішення суду у випадку задоволення позову.

По суті забезпечення позову є встановленням судом обмежень суб'єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов'язаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволення претензій позивача (заявника).

Відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконанні у Івано-Франківському МВ ДВС перебуває виконавчий лист №2/344/1638/2013, виданий Івано-Франківським міським судом 27.08.2013 року про стягнення з ОСОБА_5 на користь ПАТ «Брокбізнесбанк» 175960,75 грн. боргу. При проведенні виконавчих дій державним виконавцем було накладено арешт та проведено опис належного боржнику нежитлового приміщення, що розташоване по АДРЕСА_1. Вказане майно передане на реалізацію через ДП «СЕТАМ» (а.с. 13).

Відповідно до копії Протоколу №338221 проведення електронних торгів 11.06.2018 року ДП «СЕТАМ» було проведено електронні торги вказаним вище арештованим майном, переможцем яких став Учасник №2 (ОСОБА_2) (а.с. 45).

Згідно копії листа Івано-Франківського МВ ДВС ГТУЮ в Івано-Франківській області від 12.07.2018 року №34781 у матеріалах виконавчого провадження №44241663 щодо виконання виконавчого листа №2/344/1638/2013, виданого Івано-Франківським міським судом 27.08.2013 року про стягнення з ОСОБА_5 на користь ПАТ «Брокбізнесбанк» заборгованості, відсутня ухвала суду про заміну сторони в даному виконавчому провадженні (а.с. 47).

В п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України №6 від 27.08.1976 «Про судову практику в справах про виключення майна з опису» зазначено, що за правилами, встановленими для розгляду позовів про виключення майна з опису, розглядаються вимоги громадян і організацій, що ґрунтуються на праві власності на описане майно або на праві володіння ним. Відповідачами в справі суд притягує боржника, особу, в інтересах якої накладено арешт на майно, і в необхідних випадках - особу, якій передано майно, якщо воно було реалізоване.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п. 4 постанови від 22 грудня 2006 року №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з'ясувати обсяг позовних вимог, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

Отже при вирішенні питання про забезпечення позову суддя повинен був перевірити наявність зв'язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовних вимог, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення у разі задоволення позову; імовірність утруднення виконання або невиконання рішення суду у разі невжиття таких заходів; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу, запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасником судового процесу; розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову.

Однак, постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції не перевірив усі вищевказані обставини, не врахував відсутність зв'язку між вказаним заходом забезпечення позову та можливістю фактичного виконання судового рішення у разі задоволення позову, не взяв до уваги те, що шляхом забезпечення даного позову судом буде вирішено питання про права та обов'язки осіб, які не є сторонами справи, та помилково дійшов висновку про задоволення заяви про забезпечення позову.

Таким чином, ухвала суду про забезпечення позову постановлена з порушенням вимог цивільного процесуального законодавства, а тому згідно ст. 376 ЦПК України підлягає скасуванню з постановленням нового судового рішення про відмову в задоволенні заяви.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Ухвалу Івано-Франківського міського суду від 14 грудня 2018 року скасувати, постановити нове судове рішення. Відмовити в задоволенні заяви ОСОБА_3 про забезпечення позову ОСОБА_3 до Івано-Франківського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області про виключення майна з акту опису й арешту.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 26 березня 2019 року.

Головуюча: Томин О.О.

Судді: Пнівчук О.В.

Ясеновенко Л.В.