Справа № 226/2144/19

Справа № 226/2144/19
Провадження № 2/226/667/2019
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 грудня 2019 року м.Мирноград

Димитровський міський суд Донецької області у складі:

головуючого судді Редько Ж.Є.,

при секретарі Попенко І.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у спрощеному позовному провадженні справу за позовом АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

У С Т А Н О В И В:

Позивач АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» (далі Банк) звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, в обґрунтування якого вказав, що відповідно до укладеного договору б/н від 12.11.2013 відповідач отримала кредит у розмірі 2000 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами банку складає між нею та Банком договір. Відповідно до п.2.1.1.5.5 Умов та Правил надання банківських послуг позичальник зобов`язався погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених договором. У зв`язку з порушенням відповідачем зобов`язань за кредитним договором за станом на 02.07.2019 заборгованість за простроченим тілом кредиту склала 1939 грн 81 коп., за пенею за прострочене зобов`язання 13012 грн 96 коп., за пенею за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн 100 грн 00 коп., за штрафом (фіксована частина) 500 грн, за штрафом (процентна складова) 752 грн 64 коп., а всього 16305 грн 41 коп., які позивач просить стягнути на свою користь з відповідача та понесені ним судові витрати у сумі 1921 грн 00 коп.судового збору.

За ухвалою судді від 26.07.2019 відкрито спрощене позовне провадження з викликом сторін.

Представник позивача до суду не з`явився, про час і місце слухання справи сповіщений належним чином, письмово повідомив суд про розгляд справи у його відсутність у разі неявки до суду відповідача.

Відповідач ОСОБА_1 , будучи належним чином сповіщеною про час і місце слухання справи, у судове засідання не з`явилася, письмово повідомила суд про розгляд справи у її відсутність, підтримала наданий нею відзив, відповідно до якого вказала, що у підписаній нею анкеті-заяві від 12.11.2013 відсутні відомості про те, яку саме картку та розмір кредитного ліміту вона отримала. Банком не надано доказів, що вона отримала Умови та правил надання банківських послуг саме в тій редакції, які діяли станом на день відкриття рахунку та укладення договору, не надано примірника Тарифів Банку, який підписаний особисто нею. Дані обставини свідчать про недосягнення між сторонами усіх істотних умов договору. Розрахунок заборгованості складений в односторонньому порядку, без погодження з нею, не завірений належним чином і не підтверджений первинними бухгалтерськими документами. Банком не надано належних та допустимих доказів про надіслання їй інформації щодо зміни кредитного ліміту, щодо встановлення відсоткової ставки та інших умов кредитування та щодо наявності вищезазначеної заборгованості саме в такому розмірі. Штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень , закріплених у ст.61 Конституції України. Крім того, зазначає, що у 2014 році відбувся переворот влади, її покинув чоловік, матеріально ніяк не допомагає, у зв`язку з народженням дитини вона перебуває у декретній відпустці, знаходиться на окупованій території.Тобто, відбулися істотні зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору. Як споживач, який знаходиться на тимчасово окупованій території, до неї не має нараховуватися пеня або штраф. Тому, відповідач просить розірвати кредитний договір № б/н від 12.11.2013, укладений між нею та Банком та зменшити розмір заборгованості до 1939 грн 81 коп., що є заборгованістю за простроченим тілом кредиту, яка підлягає задоволенню.

Позивач у відповіді на позов вказав, що укладений договір від 12.11.2013 є договором приєднання, зміст якого зафіксовано в декількох документах: в заяві позичальника, Умовах надання банківських послуг, Правилах користування платіжною карткою та Тарифах, з якими відповідач ознайомлена, про що свідчить її підпис у заяві. Підписана відповідачем заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами Банку складає договір. Також до матеріалів справи долучено Довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», з якої чітко вбачається, що відповідачу встановлено поточну процентну ставку у розмірі 2,5% (30,00% на рік), вказано розміри комісій та штрафів тощо. Тобто, сторонами при укладанні договору були обговорені усі істотні умови. З виписки з карткового рахунку, яка має статус первинного документу, чітко прослідковується, що відповідачу було встановлено кредитний ліміт та вбачається, що відповідач користувалася грошима, отримувала кошти через банкомат, що є неможливим без наявності картки, частково сплачувала заборгованість за договором. Посилання відповідача на постанову ВСУ по справі № 6-16цс15 позивач вважає недоречним, оскільки він надав докази, що відповідача було ознайомлено саме з Умовами та Правилами надання банківських послуг та наказу Бану, яким були затверджені Умови та Правила надання банківських послуг. Відповідно до п.2.1.1.2.4 Умов та Правил встановлено, що підписання Договору є прямою та безумовною згодою клієнта щодо прийняття будь-якого кредитного ліміту, встановленого Банком. Встановлення певної суми кредитного ліміту не є фінансовою операцією, що вимагає документального підтвердження. Щодо зміни розміру відсоткової ставки Банк зазначив, що під час укладання кредитного договору діяла процентна ставка по кредиту в розмірі 30% на рік, яка далі була змінена. Підвищення процентної ставки відбулося тільки за витратами з певної дати, що дає можливість у разі незгоди з новою процентною ставкою погасити наявну заборгованість за кредитом по раніше встановленій процентній ставці. Банком надано всю інформацію у письмовому вигляді, результатом чого є факт підписання сторонами кредитного договору. Крім того, погашаючи заборгованість по кредиту, відповідач прийняла умови договору та погодилася з ними. Оскільки грошові кошти надавалися у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, посилання на Закон України «Про захист прав споживачів» не є правомірним. Пеня та штраф не є окремими видами відповідальності, а є різновидами штрафних санкцій; у межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій. Боржник жодного разу не звертався до Банку для розгляду питання щодо розірвання договору. Строк виконання зобов`язання за даним кредитним договором пов`язаний зі строком дії картки, який у випадку з відповідачем закінчується в останній день травня 2012 року. Позивач звернувся до суду з позовом 11.07.2019, тобто до спливу строку позовної давності. Підстав для застосування позовної давності до позовних вимог про стягнення пені також немає, оскільки порушення зобов`язання триває, тому позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовна заява підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що 12.11.2013 ОСОБА_2 підписано анкету-заяву про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у Приватбанку, наслідком чого стало отримання нею платіжної кредитної карти «Універсальна» із встановленням кредитного ліміту у розмірі 2000,00 грн, відповідачем використовувалися кредитні кошти, що не заперечується сторонами у справі.

11.06.2019 ОСОБА_1 підписано анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку.

Відповідно до листа Банку від 06.11.2019 ОСОБА_2 згідно кредитному договору б/н від 12.11.2013 отримала картки № НОМЕР_1 , № НОМЕР_2 , зі строком дії перевипущеної картки до останнього дня 05.2021 року.

З розрахунку заборгованості за вказаним договором та з виписки по картковому рахунку, відкритого ОСОБА_1 у зв`язку з отриманням кредитного ліміту на платіжну карту, за період з 01.11.2013 по 06.11.2019 вбачається, що останнє зарахування грошових коштів на карту було здійснено 12.06.2019 в сумі 500,00 грн.

Статтею 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справу в межах заявлених вимог на підставі представлених доказів.

Відповідно до ст.526 ЦПК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу.

Згідно за ч.1 та ч.3 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та у порядку, що встановлені договором.

Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на банківський рахунок позикодавця або реального повернення йому коштів.

Статтею 526 ЦК України встановлено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою ст.638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений із недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст.1055 ЦК України).

За положеннями ст.634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Оскільки умови договорів приєднання розробляються Банком, вони повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їхнього відома, у зв`язку із чим Банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші.

Вивченням анкети-заяви від 12.11.2013 та анкети-заяви від 11.06.2019, які підписані відповідачем, встановлено, що в них не зазначена процентна ставка, яка застосовується при користуванні позичальником кредитними коштами, та умови і порядок нарахування пені та штрафів.

Відповідно до ч.1 та ч.6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Позивач крім безпосередньо заборгованості за тілом кредиту просить стягнути з відповідача пеню за прострочене зобов`язання, пеню за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн та штрафи.

На підтвердження позовних вимог, в тому числі їх розміру і порядку нарахування, крім розрахунку кредитної заборгованості і виписки по картковому рахунку, Банком надано суду Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» (без дати їх затвердження) та Витяг з Умов і правил надання банківських послуг, затверджених наказом Банку від 06.03.2010, якими визначені, зокрема, пільговий період користування коштами, процентна ставка, умови та порядок нарахування пені та штрафів, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін та інші умови.

При цьому слід зазначити, що матеріали справи не містять підтверджень, що саме зміст цих Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку розуміла відповідач, що саме з ними вона ознайомилася і погодилася, підписуючи анкети-заяви про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати неустойки (пені, штрафів).

Оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача, неодноразово змінювалися самим Банком з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, підтвердження про конкретні запропоновані відповідачеві Умови та правила банківських послуг не надані, а в заявах домовленість сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, неустойки відсутня, надані Банком Витяг з Тарифів та Умови і правила надання банківських послуг в ПриватБанку судом не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору.

Відповідна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного суду від 03.07.2019 у справі № 342/180/17 і має бути застосована і у цій справі, виходячи з тотожності правовідносин сторін.

Так, Велика Палата Верховного Суду у вказаній постанові дійшла висновку, що Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку (ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг, розміщено на сайті: https://privatbank.ua/terms/), які містяться в матеріалах справи, не визнаються відповідачем та не містять його підпису, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання заяви-анкети. Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

У даній справі договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (ч.1 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів»).

Згідно з п.22 ч.1 ст.1 вказаного Закону споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

У п.19 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», прийняті 09.04.1985 №39/248 на 106-му пленарному засіданні Генеральної Асамблеї ООН, зазначено, що споживачі повинні бути захищені від таких контрактних зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав в контрактах і незаконні умови кредитування продавцями.

Конституційний Суд України щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22.11.1996 № 543/96-В «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 11.07.2013 у справі №1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи ч.4 ст.42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно - правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту.

Беручи до уваги основні засади цивільного законодавства та необхідність особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, Велика Палата Верховного Суду у вищенаведеному рішенні зауважила, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту, та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил, тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору.

Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору.

Відтак відсутні підстави вважати, що при укладенні договору Банк дотримався вимог, передбачених ч.2 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими Банк.

Крім того, суд зауважує, що Законом України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02.09.2014 № 1669-УП введений мораторій на нарахування пені та штрафів на основну суму заборгованості за кредитними зобов`язаннями.

Так, відповідно до ст.2 даного Закону на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або пересилилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція.

Відповідач ОСОБА_1 відповідно до інформації виконавчого комітету Мирноградської міської ради від 24.07.2019 зареєстрована у м.Мирнограді Донецької області, тобто у населеному пункті, який внесено до вищевказаного переліку, затвердженого розпорядженням Кабінету Міністрів України від 02.12.2015 за № 1275-р.

Отже, з огляду на встановлені обставини, приведені правові нормі та правові висновки, підстав для стягнення з відповідача на користь позивача неустойки за договором кредиту не має, а тому позовні вимоги щодо стягнення з відповідача на користь Банку пені за прострочене зобов`язання в сумі 13012 грн 96 коп., пені за несвоєчасність сплати боргу в сумі 100 грн та штрафів на загальну суму 1252 грн 64 коп., а всього 14365 грн 60 коп. є такими, що не підлягають задоволенню.

В той самий час, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти, що підтверджується анкетами-заявами, випискою по картковому рахунку та відповідачем у відзиві, у добровільному порядку Банку не повернуті, кредитор вправі вимагати захисту своїх прав через суд шляхом зобов`язання виконання боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню і з відповідача на користь позивача слід стягнути заборгованість за тілом кредиту в сумі 1939 грн 81 коп. У задовленні решти позовних вимог слід відмовити.

Судовий збір підлягає стягненню з відповідача пропорційно сумі задоволених вимог в порядку, передбаченому ст.141 ЦПК України, у розмірі 228 грн 54 коп.

Вимога відповідача про розірвання кредитного договору № б/н від 12.11.2013 у цьому провадженні судом не розглядається, оскільки вона заявлена відповідачем у відзиві, тобто у заяві по суті справи, в якій викладаються заперечення проти позову. Своїм правом пред`явити зустрічний позов відповідач не скористалася, відповідно питання щодо приймання до спільного розгляду з первісним позовом вимог відповідача судом не розглядалося і не приймалося.

На підставі ст.ст.526, 527, 530, 546, 549, 1048, 1050, 1054 ЦК України, керуючись ст.ст.12, 13, 76, 141, 259, 263-265, 352, 354, 355 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Позов АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК», юридична адреса якого: вул.Грушевського, 1Д, м.Київ, 01001, код ,до ОСОБА_1 , зареєстроване місце проживання якої: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки НОМЕР_3 , про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» заборгованість за кредитним договором б/н від 12.11.2013, яка виникла за станом на 02.07.2019, а саме: заборгованість за простроченим тілом кредиту у сумі 1939 грн 81 коп. та судові витрати у сумі 228 грн 54 коп., а всього 2168 (дві тисячі сто шістдесят вісім) грн 35 коп.

У задоволенні позовних вимог в частині стягнення неустойки у розмірі 14365 грн 60 коп. відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Донецького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги у тридцятиденний строк з дня складання повного рішення.

Повний текст рішення буде виготовлено 03.12.2019.

Суддя Ж.Є.Редько