Постанова

Іменем України

24 січня 2019 року

м. Київ

справа № 686/19948/15-ц

провадження № 61-31087св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Крата В. І. (суддя-доповідач), Антоненко Н. О., Журавель В. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - ОСОБА_5,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_5 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 23 березня 2017 року у складі судді: Колієва С. А. та ухвалу апеляційного суду Хмельницької області від 01 червня 2017 року у складі колегії суддів: Ярмолюка О. І., Костенка А. М., Пастощука М.М.,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2015 року ОСОБА_4 звернулася з позовом до ОСОБА_5 про поділ майна подружжя.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 21 серпня 2002 року між нею та відповідачем був зареєстрований шлюб. Під час шлюбу в них народилися двоє дітей: донька ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та син ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2. Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 17 листопада 2014 року укладений з відповідачем шлюб був розірваний.

За час шлюбу за спільні кошти ними було придбано рухоме майно: меблі для кухні вартістю 4000 грн, дитяче двохярусне ліжко із двома матрацами вартістю 6000 грн, швейна машинка «Golden Will» вартістю 2000 грн, оверлок із електродвигуном вартістю 1000 грн, варильня поверхня «Bosh» 2200 грн, духовка «Bosh» вартістю 2600 грн, обігрівач електричний масляний вартістю 500 грн, а всього на загальну суму 18 300 грн.

Крім того, до укладення шлюбу ОСОБА_5 набув право власності на 19/100 частин житлового будинку (домоволодіння), розташованого за адресою: АДРЕСА_1 згідно договору дарування від 13 березня 1993 року. У цьому житловому приміщенні, яке хоча й не зареєстроване як окрема квартира, проте фактично є ізольованим від іншої часини будинку, вони проживали весь час існування їх шлюбу. На початку їх сімейного життя вказане житлове приміщення складалося з житлової кімнати площею 12,2 кв.м; кухні площею 3,9 кв.м, коридору площею 6,2 кв.м (загальна площа 22,3 кв.м). Оскільки для повноцінного забезпечення потреб сім'ї вказаної площі не вистачало вони рішили збільшити його шляхом здійснення прибудови до нього.

Рішенням виконавчого комітету Хмельницької міської ради від 12 червня 2003 року №519 ОСОБА_5 був наданий дозвіл на видачу архітектурно-планувального завдання на прибудову житлових та допоміжних приміщень до квартири АДРЕСА_1. На підставі вказаного рішення ОСОБА_5 було видане архітектурно-планувальне завдання № 163 від 24 червня 2003 року та виготовлено ескізний проект на вказану прибудову. За вказаним проектом до існуючих приміщень мала додатися двоповерхова прибудова (перший поверх - загальна кімната площею 15,8 кв.м, другий поверх - спальня площею 15,8 кв.м) та як наслідок загальна площа приміщення збільшувалася на 31,6 кв.м. Вказане будівництво ними було проведено за спільні кошти у період з 2003 по 2013 рік. За цей час за спільні кошти ними був проведений капітальний ремонт кухні та інших раніше існуючих приміщень (була здійснена заміна дверей та вікон, утеплення даху, стін та підлоги, стяжка, опалення підлоги, облицювання плиткою, підведення та відведення води, встановлення фільтрів на воду, встановлення нової електропроводки тощо), а також здійснені роботи з благоустрою прилеглої території. Здійснена добудова житлових та допоміжних приміщень до зазначеного нерухомого майна є незавершеним будівництвом об'єктом та на даний час ступінь будівельної готовності об'єкта становить 91,7%.

На цей час вартість 19/100 частини житлового будинку по АДРЕСА_1 з відповідною частиною надвірних будівель з урахуванням проведених ремонтно-будівельних робіт, в тому числі добудови житлових і допоміжних приміщень, становить 417 903 грн без ПДВ, в той час як вартість належної ОСОБА_5 19/100 частини вказаного будинку без урахування вказаних робіт та здійснених добудов становить 131 133 грн без ПДВ. Таким чином зазначила, що внаслідок спільних трудових та грошових затрат подружжя належне ОСОБА_5 майно (19/100 частин спірного домоволодіння) істотно збільшилося у своїй вартості, а отже може бути визнано об'єктом права спільної сумісної власності.

На підставі викладеного, з урахуванням поданої заяви про збільшення позовних вимог, позивач просила: здійснити поділ майна, що є спільною власністю ОСОБА_5 та ОСОБА_4; визнати 19/100 частин житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель (домоволодіння), розташоване за адресою: АДРЕСА_1 з урахуванням проведених ремонтно-будівельних робіт, в тому числі добудови житлових та допоміжних приміщень згідно з ескізним проектом № 8-14/2003 - об'єктом права спільної сумісної власності подружжя; залишити у власності ОСОБА_5 19/100 частин житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель (домоволодіння), розташоване за адресою: АДРЕСА_1 вартістю 417 903 грн меблі для кухні вартістю 4000 грн, варильню поверхню «Bosh», вартістю 2200 грн, обігрівач електричний масляний вартістю 500 грн (усього вартістю 424 603 грн) припинивши право власності ОСОБА_4 на це майно; залишити у власності ОСОБА_4 духовку «Bosh» вартістю 2600 грн, дитяче двохярусне ліжко із двома матрацами вартістю 6000 грн, швейну машинку «Golden Will», вартістю 2000 грн, оверлок із електродвигуном вартістю 1000 грн., припинивши право власності ОСОБА_5 на це майно; стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 грошову компенсацію в рахунок належної ОСОБА_4 частки у майні, яка є спільною власністю подружжя, в розмірі 206 501,50 грн.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 23 березня 2017 року позов ОСОБА_4 задоволено частково: здійснено поділ рухомого майна, що є об'єктом спільної сумісної власності подружжя, виділивши у власність ОСОБА_4 швейну машинку «Golden Will» вартістю 2000 грн і оверлок із електродвигуном вартістю 1000 грн, а також дитяче двоярусне ліжко із двома матрацами вартістю 6000 грн, а всього на загальну вартість 9000 грн. Решту рухомого майна у складі: меблі для кухні вартістю 4000 грн, варильню поверхню «Bosh» 2200 грн, духовку «Bosh» вартістю 2600 грн, обігрівач електричний масляний вартістю 500 грн, на загальну вартість 9300 грн - виділено ОСОБА_5; стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 в рахунок компенсації різниці у вартості спільного рухомого майна 150 грн; стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 в рахунок компенсації вартості здійснених нею внесків на поліпшення нерухомого майна (ремонтно-будівельних робіт 19/100 частини будинковолодіння, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1) у сумі 131 472,28 грн; у задоволенні інших позовних вимог відмовлено; вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що меблі та побутова техніка набуті сторонами за час шлюбу та підлягають поділу в рівних частках. Належна ОСОБА_5 частка у житловому будинку після добудови та проведення ремонтних робіт є об'єктом незавершеного будівництва. Вартість цього майна після реконструкції істотно не збільшилась, а тому незавершене будівництво не може бути визнано об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Разом із тим, з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 підлягає стягненню частка вартості поліпшення нерухомого майна, яке відбулося за рахунок спільних коштів подружжя.

Ухвалою апеляційного суду Хмельницької області від 01 червня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_5 відхилено. Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 23 березня 2017 року залишено без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції мотивована тим, що збільшення вартості майна та істотність такого збільшення підлягає з'ясуванню шляхом порівняння станом на час вирішення спору вартості об'єкта, що існував до поліпшення, та його вартості після поліпшення, при цьому сам по собі розмір грошових затрат подружжя чи одного з них, а також визначена на час розгляду справи вартість ремонтних робіт не є тим фактором, який єдиний безумовно свідчить про істотність збільшення вартості майна як об'єкту. Вартість спірного майна ОСОБА_5 збільшилася внаслідок спільних трудових та грошових затрат подружжя. Разом із тим, це збільшення вартості майна не є істотним у розумінні норм ст. 62 СК України, що давало б підстави суду визнати житловий будинок спільною сумісною власністю сторін. Оскільки частка внесків ОСОБА_4 у поліпшення майна становить 31,46%, то з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 підлягає стягненню 131 472,28 грн грошової компенсації цієї частки.

У червні 2017 року ОСОБА_5 подав касаційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржені рішення в частині стягнення з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 в рахунок компенсації вартості здійснених нею внесків на поліпшення нерухомого майна (ремонтно-будівельних робіт 19/100 частини будинковолодіння, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1) у сумі 131 472,28 грн і ухвалити у цій частині нове рішення про відмов у задоволенні позову. При цьому посилався на те, що судами неправильно застосовано норми матеріального права та порушено норми процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди неправильно застосували статті 62, 69, 71 СК України, оскільки не визнали 19/100 частини будинковолодіння, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 спільною сумісною власністю подружжя, то у позивача не виникло право на грошову компенсацію замість її частки у праві спільної сумісної власності. Вважає, що суди неправильно вирахували внесок позивача, який припадає у вартості, на яку збільшилося майно. ОСОБА_5 вказує, що земельна ділянка за адресою: АДРЕСА_1 для здійснення добудови не виділялася, тому добудова 19/100 частини будинковолодіння є самочинним будівництвом, тому не можу бути об'єктом поділу. Вказує, що суди неправильно застосували статтю 376 ЦК України та статтю 30 ЗК України, оскільки речове право на земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 не зареєстроване, і будівельні роботи проводилися без відповідного проекту на будівництво.

Аналіз змісту касаційної скарги свідчить, що ОСОБА_5оскаржує рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 23 березня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Хмельницької області від 01 червня 2017 року в частині в частині стягнення з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 в рахунок компенсації вартості здійснених нею внесків на поліпшення нерухомого майна (ремонтно-будівельних робіт 19/100 частини будинковолодіння, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1) у сумі 131 472,28 грн. У іншій частині рішення судів першої та апеляційної інстанцій не оскаржуються, а тому у касаційному порядку не переглядаються.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 червня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі.

У серпні 2017 року ОСОБА_4 через представника ОСОБА_7 надала заперечення на касаційну скаргу, в яких просить відмовити у задоволенні касаційної скарги у зв'язку із її необґрунтованістю. Заперечення мотивовані безпідставністю доводів касаційної скарги, оскільки будівництво здійснювалося за наявності всіх необхідних документів, тому не є самочинним. Факт збільшення майна у вартості підтверджений висновком будівельно-технічної експертизи.

У статті 388 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), в редакції Закону України № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», який набрав чинності 15 грудня 2017 року, передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

На підставі підпункту 6 пункту 1 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України справу передано до Касаційного цивільного суду.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Колегія суддів відхиляє аргументи, які викладені в касаційній скарзі, з таких мотивів.

Суди встановили, що сторони з 21 вересня 2002 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який за рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 17 листопада 2014 року був розірваний. Від шлюбу сторони мають двох неповнолітніх дітей: доньку ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Шлюбні стосунки між сторонами були фактично припинені з березня 2014 року та з того часу вони проживають окремо один від одного, що було встановлено зазначеним рішенням суду першої інстанції.

Під час шлюбу сторони за спільні кошти придбали таке рухоме майно на загальну суму 18 300 грн, а саме: меблі для кухні вартістю 4000 грн, дитяче двохярусне ліжко із двома матрацами вартістю 6000 грн, швейну машинку «Golden Will» вартістю 2000 грн; оверлок із електродвигуном вартістю 1000 грн; варильню поверхню «Bosh» 2200 грн; духовку «Bosh» вартістю 2600 грн; обігрівач електричний масляний вартістю 500 грн.

Суди встановили, що домоволодіння АДРЕСА_1 належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_8 (розмір частки становить 24/100), ОСОБА_5 (розмір частки становить 19/100), ОСОБА_9 (розмір частки становить 27/100) та ОСОБА_10 (розмір частки становить 3/10).

На підставі договору дарування від 13 березня 1993 року ОСОБА_5 набув право власності на 19/100 частини житлового будинку з надвірними будівлями по АДРЕСА_1, яка складалася з житлової кімнати 2-3 площею 12,2 кв. м, господарського приміщення 2-4 площею 7,4 кв.м, 1/2 частини кухні площею 6,3 кв. м, льоху «В». У подальшому господарське приміщення та частина кухні були реконструйовані у коридор 2-1 площею 6,2 кв.м і кухню 2-2 площею 3,9 кв.м., побудовані сарай «З» і гараж «Ж».

Рішенням виконавчого комітету Хмельницької міської ради від 12 червня 2003 року № 519 ОСОБА_5 надано дозвіл на видачу архітектурно-планувального завдання на будівництво житлових, допоміжних приміщень і господарських споруд, перепланування в будинках і надано дозвіл на прибудову житлових та допоміжних приміщень до квартири АДРЕСА_1.

На підставі цього рішення ОСОБА_5 отримав архітектурно-планувальне завдання № 163 від 24 червня 2003 року, розробив і затвердив проект будівництва.

Протягом 2003-2013 року сторони за спільні кошти здійснили добудову двох жилих кімнат площею 53,9 кв.м (перший і другий поверх), реконструкцію та ремонт існуючих приміщень. На цей час будівництво не завершено, ступінь готовності 91,7%.

На підставі висновку судової будівельно-технічної експертизи від 27 вересня 2016 року № 20/16 суди встановили, що ринкова вартість 19/100 частини житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель по АДРЕСА_1, з урахуванням проведених ремонтно-будівельних робіт, у тому числі добудови житлових та допоміжних приміщень згідно з проектом № 8-14/20036 становить 417 903 грн Ринкова вартість указаної частини житлового будинку без урахування проведених ремонтно-будівельних робіт становить 131 133 грн. Добудова житлових та допоміжних приміщень до належного ОСОБА_5 нерухомого майна (19/100 частини житлового будинку по АДРЕСА_1) є незавершеним будівництвом об'єктом. Ступінь будівельної готовності даного об'єкта становить 91,7%.

У частині першій статті 62 СК України вказано, якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

У постанові Верховного Суду України від 08 листопада 2017 року вересня 2016 року у справі № 6-1447цс17 зроблено висновок, що стаття 57 СК України визначає правила віднесення майна до об'єктів особистої приватної власності одного з подружжя, тоді як стаття 62 СК України встановлює спеціальні умови, з настанням яких визначені попередньою нормою об'єкти особистої приватної власності одного з подружжя можуть бути визнані за рішенням суду об'єктами спільної сумісної власності подружжя. Для застосування передбачених статтею 62 СК України правил збільшення вартості майна повинне відбуватись внаслідок спільних затрат подружжя, незалежно від інших чинників (зокрема, тенденцій загального подорожчання конкретного майна), при цьому суттєвою ознакою повинне бути істотне збільшення вартості майна як об'єкта, його якісних характеристик. Збільшення вартості майна та істотність такого збільшення підлягає з'ясуванню шляхом порівняння на час вирішення спору вартості об'єкта до та після поліпшення; при цьому сам по собі розмір грошових затрат подружжя чи одного з них, а також визначену на час розгляду справи вартість ремонтних робіт не можна вважати тим єдиним чинником, що безумовно свідчить про істотність збільшення вартості майна як об'єкта.

Встановивши, що збільшення вартості спірного майна не є істотним у розумінні статті 62 СК України, суди, з врахуванням конкретних обставин справи, обґрунтовано стягнули компенсації вартості здійснених позивачем внесків на поліпшення нерухомого майна.

Твердження у касаційній скарзі про те, що суди неправильно застосували статті 62, 69, 71 СК України, оскільки не визнали 19/100 частини будинковолодіння спільною сумісною власністю подружжя, то у позивача не виникло право на грошову компенсацію замість її частки у праві спільної сумісної власності, колегія суддів вважає необґрунтованим. Як встановили суди, підстав для визнання спірного майна спільною власністю подружжя не має, а тому позивач вправі лише вимагати від подружжя-власника грошової компенсації своїх внесків.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про те, що рішення в оскарженій частині постановлено без додержання норм матеріального та процесуального права, і зводяться до переоцінки доказів у справі, що, відповідно до положень статті 400 ЦПК України, знаходиться поза межами повноважень Верховного Суду. У зв'язку з наведеним, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення в оскарженій частині без змін.

Оскільки рішення в оскарженій частині залишені без змін, а скарга без задоволення, то судовий збір за подання касаційної скарги покладається на особу, яка подала касаційну скаргу.

Керуючись статтями 400, 401, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 23 березня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Хмельницької області від 01 червня 2017 року в оскарженій частині залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: В. І. Крат

Н. О.Антоненко

В. І. Журавель