Провадження № 2/521/1038/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 січня 2019 року м. Одеса

Малиновський районний суд міста Одеси у складі:

головуючого судді: Мирончук Н.В.,

при секретарі судового засідання: Власової В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И В:

До Малиновського районного суду м. Одеси звернулося Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості в розмірі 113763,59 грн. та судових витрат у розмірі 1762,00 грн.

В обґрунтування своїх позовних вимог, позивач посилався на те, що, відповідно до укладеного договору № б/н від 06.04.2006 року ОСОБА_1 отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36.00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Позичальник підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною картою», та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті http://privatbank.ua/terms/pages/70/, складає між нею та банком договір, що підтверджується підписом у заяві.

Банк свої зобовязання за кредитним договором виконав в повному обсязі, надавши позичальниці кредит, у встановленому договором розмірі.

В порушення умов договору, відповідач зобовязання за вказаним договором належним чином не виконує.

У звязку з тим, що позичальник належним чином свої обовязки не виконує, станом на 31.07.2018 року відповідач має заборгованість - 113763.59 грн., яка складається з наступного: 5796.74 грн. - заборгованість за кредитом; 107966.85 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом за період з 06.04.2006 по 30.05.2017.

Представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує, просив розглянути справу у відсутності представника позивача, про що надав письмове клопотання.

Представник відповідачки, в судове засідання не прибула, надала до канцелярії суду клопотання про розгляд справи без її участі та за відсутності відповідача, просила суд відмовити у задоволенні позову, та застосувати строк позовної давності, раніше надала до суду відзив на позову заяву та заяву про застосування строків позовної давності

В обґрунтування відзиву посилалася на те, що будь яких умов та правил надання банківських послуг та правил користування платіжною карткою, доданих до позовної заяви ОСОБА_1 не отримувала і не підписувала, а тому вважає, що посилання на них в позовній заяві є необґрунтованими.

Також, на думку відповідачки, позивач пропустив строк позовної давності, у звязку з чим, просить відмовити в задоволенні позову.(а.с. 37)

Суд, оцінивши доводи позивача, приймаючи до уваги заяву відповідача, встановивши обставини, якими обґрунтовуються доводи і заперечення, з'ясувавши характер та взаємовідносини сторін, визначившись щодо правовідносин, зумовлених встановленими фактами, а також щодо правових норм, якими врегульовані ці правовідносини, приходить до наступного.

Відповідно до ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк, або інша фінансова установа /кредитодавець/ зобов'язується надати грошові кошти /кредит/ позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Судом встановлено, що за кредитним договором б/н від 06.04.2006 року ОСОБА_1 отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом, у розмірі 36.00% на рік, на суму залишку заборгованості за кредитом. (а.с. 11).

Відповідно до умов кредитного договору, договір складається з заяви позичальника, «Умов та правил надання банківських послуг», «Правил користування платіжною картою» та «Тарифів Банку».

Відповідно до ст. 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Судом встановлено і цей факт підтверджується матеріалами справи, що відповідач 05.04.2006 року підписав заяву, якою підтвердив свою згоду на отримання кредиту на платіжну картку.(а.с.11).

Згідно до укладеного договору, кредит відповідачу надано.(а.с.11).

Доказів того, який строк дії картки, виданої відповідачу, ні позивачем, ні відповідачем, ні представником відповідача до суду не було надано та в судовому засіданні щодо вказаного, пояснення сторони також не надали, оскільки, позивачем було надано заяву про розгляд справи без його участі, відповідач уклав угоду з адвокатом, але, представник відповідача надав електронної поштою відзив на позов, в якому вказано, що позивачем пропущено строки звернення до суду та просив відмовити в позові у зв'язку зі спливом строків позовної давності.(а.с.37).

Після цього, представник відповідача надав заяву про розгляд справи без його участі, не надавши до суду доказів стосовно строку дії картки, яка була видана відповідачу та в судовому засіданні щодо зазначеного ним не було надано пояснень.

Відповідно до пунктів 3.1.1, 5.4. правил користування платіжною карткою, граничний строк дії картки (місяць і рік) указано на ній і вона дійсна до останнього календарного дня такого місяця, строк погашення процентів за кредитом визначено щомісячними платежами, а строк погашення кредиту в повному обсязі визначено останнім днем місяця вказаного на картці (поле MONTH).(а.с. з.б. 16-17)

Проте, у позовній заяві, строк дії картки не визначений, Пам'ятка клієнта та належна копія картки, в матеріалах справи відсутні, відповідачем та його представником копії вказаних документів також до суду не було надано.

До суду представником позивача електронною поштою було направлено довідку, згідно до якої, клієнт ОСОБА_1, згідно кредитного договору від 06.04.2006 року, отримала картки №531745 та №020665. (а.с.81)

Доказів на підтвердження вказаного, позивачем, крім цієї довідки, до суду не було надано.

Також не вказано, коли саме було отримано вказані представником позивача, картки.

У зв'язку з цим, суд зазначає, що статтею 81 ЦПК України, встановлено, що обовязок доказування і подання доказів покладено на кожну із сторін у справі і саме вони повинні довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог або заперечень.

Також, у відповіді на відзив тим же представником позивача вказано, що строк дії перевипущеної картки - до останнього дня 10.2021 року. (а.с.78).

Між тим, суд звертає увагу на те, що про видачу цієї іншої картки, у позовних вимогах позивача не зазначено жодним чином, а в позовних вимогах вказано щодо картки, яка була отримана 06.04.2006 року.

Тобто, належних доказів щодо строку дії картки, позивачем до суду не надано.

Крім того, позивачем на підтвердження своїх вимог до суду було надано банківську роздруківку, яка вказує про рух коштів на банківському рахунку.

Проте, належним чином зроблених розрахунків про заборгованість відповідача: за кредитом, у сумі - 113763.59 грн., яка складається з наступного: 5796.74 грн. - заборгованість за кредитом; 107966.85 гри. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом за період з 06.04.2006 по 30.05.2017, до суду позивачем не було надано.

Також, не було надано цього розрахунку ні відповідачем, ні його представником.

Згідно до наданої позивачем банківської роздруківки про рух коштів, ним рахується різний розмір відсоткової ставки.

Проте, яким документом вказане було встановлено, позивачем до суду доказів також не було надано та долучено лише роздруківку з сайту банку. (а.с.82-93)

Також, позивач обгрунтовуючи розмір встановленої ним відсоткової ставки посилається на п.5.3. Умов та правил надання банківських послуг, відповідно до якого, він має право «производить изменения Тарифов, а также других условий обслуживания счетов.» (а.с.15).

Суд, з цим зазначенням позивача не може погодитись, оскільки, відповідно до того ж п.5.3 Умов.. «При этом Банк, за исключением случаев изменения размера предоставленного Кредита (кредитного лимита), обязан не менее чем за 7 дней до введения изменений проинформировать Клиента, в частности, в выписке по Картсчету согласно п. 4.9. этого договора. Если в течение 7 дней Банк не получил уведомление от Клиента о несогласии с изменениями, то считается, что Клиент принимает новые условия.» (а.с.15).

Проте, позивачем до суду не було надано доказів того, що ним - позивачем за 7 днів до введення нарахованих ним змін тарифів, а також інших умов обслуговування рахунків, було про це повідомлено відповідача.

А тому вказане, не може бути прийнято судом до уваги.

Обґрунтування позивача в позовній заяві в частині того, що договір на теперішній час діє, тому строк позовної давності не пропущено, суд також не може прийняти до уваги, оскільки строк дії договору і термін виконання зобов'язання в законодавстві визначаються як різні поняття - ст. ст. 530, 631 ЦК України.

Також, суд звертає увагу на наступне.

Позивач не вказує, коли саме була здійснена остання сплата відповідачем за кредитним договором, а ним лише вказано, що відповідач частково сплачував заборгованість за кредитом та посилається на банківську роздруківку про рух коштів по договору № б/н від 06.04.2006р.

Проте, коли саме було здійснено відповідачем сплати та коли саме останній раз оплачував відповідач заборгованість по кредитній картці від 2006 року, ним не вказано.

Відповідач та його представник, цього також не вказали.

Згідно ч. 5 ст. 81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до банківської роздруківки про рух коштів по договору № б/н від 06.04.2006р., укладеного між позивачем та ОСОБА_1, вбачається, що остання сплата нею за кредитним договором була здійснена - 27 грудня 2012 року, у сумі 350 грн. (а.с.8).

Відповідних квитанцій про сплату за кредитом від 2006 року - відповідачем, з якої вбачалось би що, відповідачем, а не іншою особою, була здійснена оплата за кредитом після цієї дати, позивачем до суду не було надано.

Оскільки, відповідно до ч. 7 ст. 81 ЦПК України, суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, то позивачу необхідно було надати до суду належні докази того, що при зверненні ним до суду з позовом, строки звернення до суду ним не були порушені, тобто, доказів того, що відповідачем після спливу трьох років, з часу останнього платежу, було сплачено банку будь-які кошти за кредитом, до суду не було надано.

Отже, з урахуванням викладеного, суд приходить до висновку що відповідач з 27 грудня 2012 року не здійснює щомісячних платежів за банківською карткою, виданою йому в 2006 році.

У відповідності до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору.

Статтями 1049 Цивільного кодексу України передбачено, що Позичальник зобов'язаний повернути Кредитору надані грошові кошти та сплатити проценти у строки та на умовах, встановлених договором.

У відповідності до ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ч. 4 ст. 631 Цивільного кодексу України, закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

Частиною 2 ст.1050 ЦК України зазначено, що, коли договором встановлено обов'язок позичальника повернути позику частинами /з розстроченням/, то, в разі прострочення повернення чергової частини, позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому.

Щодо заяви відповідача про застосування наслідків пропуску строку позовної давності, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Відповідно до ст. 257 ЦПК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Проте, строки нарахування позивачем відповідачу неустойки також перевищують однорічний строк.

Відповідно до статті 253 ЦК України, перебіг строку починається з наступного дня, після відповідної календарної дати, або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом, перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася, або могла довідатися про порушення свого права, або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Судом встановлено, що останній платіж здійснено відповідачем 27.12.2012 року (а.с. 8).

Як вбачається із роздруківки, наданої позивачем, заборгованість відповідача утворилась ще в грудні 2012 року, тобто граничний термін звернення до суду позивача за захистом свого порушеного права бувгрудень 2015 року.

У постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 06 листопада 2013 р. у справі № 6-116 цс13, визначено, що у випадку неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежа.

Таким чином, виходячи з зазначеного, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких, відповідно до умов договору, визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежа.

Згідно зі статтею 266 ЦК України, зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.

Така ж правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 19 березня 2014 року по справі № 6-14 цс14, в якій зазначено, що за договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а не закінченням строку дії договору.

Аналогічна позиція викладена в постановах Верховного Суду від 07 лютого 2018 року у справі № 61-560 св 17; від 23 січня 2018 року у справі № 61-582 св 18.

Дані постанови Верховного Суду розширеному тлумаченню не підлягають.

Виходячи з системного аналізу наведених норм права та обставин, встановлених судом, оскільки позичальник не сплачував щомісячний платіж після 27 грудня 2012 року, у банку виникло право на пред'явлення позову до суду.

Проте, протягом трьох років (загального строку позовної давності), право звернення до суду про стягнення заборгованості, позивачем не було реалізовано.

У цей строк відповідачем будь-яких платежів, які б свідчили про визнання ним боргу, не проводилось, домовленості між сторонами про реструктуризацію заборгованості не досягнуто.

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що при зверненні з позовом до суду про стягнення заборгованості за кредитним договором за весь період не виконання позичальником кредитних зобов'язань слідує, що позивачем пропущено 3-річний строк позовної давності до основної вимоги, а тому вважається, що сплив строк позовної давності і до додаткових вимог.

За таких обставин справи, рішення суду про відмову у задоволені позову, внаслідок спливу строку повернення споживчого кредиту відповідає вимогам норм до виниклих правовідносин, передбачених п.7 ч.13 ст.11 Закону України „Про захист прав споживачів" щодо неможливості повернення споживчого кредиту, срок давності повернення якого минув.

Отже, заява відповідача про застосування строку позовної давності є гарантованим правом, що спрямовано на захист власного майнового інтересу, а при відсутності підстав для поновлення строку позовної давності, є підставою для відмови у задоволенні позову.

Оскільки позивач до суду з позовом звернувся поза межами строку, встановленого Законом, підстав для поновлення строку позовної давності, судом не встановлено, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову.

Стороною позивача при подачі позову до суду сплачено судовий збір, який за правилами ст. 141 ЦПК України, відшкодуванню не підлягає.

Керуючись ст.ст. ст. 253, 256-258, 261, 266, 267, 526, 530, 631, 634, 1048-1050, 1054 ЦК України, ст.ст. 12,13, 81, 141, 223, 258 259, 263 - 265 ЦПК України, суд.-

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № б/н від від 06.04.2006 року у сумі - 113763.59 грн., яка складається з наступного: 5796.74 грн. - заборгованість за кредитом; 107966.85 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом за період з 06.04.2006р. по 30.05.2017р.,- відмовити у повному обсязі за спливом строку позовної давності.

Рішення може бути оскаржено в порядку та строки передбачені ст.ст. 354, 355 ЦПК України.

Суддя: Н.В. Мирончук