Ухвала

Іменем України

18 січня 2019 року

м. Київ

справа № 203/3759/17

провадження № 61-376ск19

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Кузнєцова В.О. (суддя-доповідач), Карпенко С. О., Стрільчука В. А., розглянув касаційну скаргу ОСОБА_4 на ухвалу Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 19 березня 2018 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 27 листопада 2018 року у справі за позовом ОСОБА_5 до Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, ОСОБА_4, треті особи: ОСОБА_6, Публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль», Публічне акціонерне товариство «Піреус Банк МБК», ОСОБА_9, про визнання недійсним акту державного виконавця та свідоцтва про право власності,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2017 року ОСОБА_5 звернулася до суду з позовом до Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області (далі - Відділ примусового виконання рішень управління ДВС Головного ТУЮ у Дніпропетровській області), ОСОБА_4, треті особи: ОСОБА_6, Публічне акціонерне товариство (далі - ПАТ) «Райффайзен Банк Аваль», ПАТ «Піреус Банк МБК», ОСОБА_9, про визнання недійсним акту державного виконавця від 15 вересня 2017 року про передачу майна стягувачеві в рахунок погашення боргу та визнання недійсним свідоцтва про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів, якщо торги не відбулись, виданого 26 вересня 2017 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Шуваєвою О. С., згідно якого ОСОБА_4 набула право власності на виставочний салон непродовольчих товарів, огорожі та споруди, розташовані за адресою: АДРЕСА_1

25 жовтня 2017 року ОСОБА_5 звернуласядо суду із заявою про забезпечення цього позову шляхом накладення арешту на спірне майно та заборони вчинення будь-якихреєстраційних дій відносно нього. Заява мотивована тим, що акт про передачу нереалізованого з електронних торгів арештованого майна боржника стягувачевів рахунок погашення боргу і видане на підставі зазначеного акту свідоцтво про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів, якщо торги не відбулись, видані в результаті допущення чисельних порушень чинного законодавства, які призвели до перешкоджанню законній конкуренції стягувачів на погашення пропорційної заборгованості ОСОБА_6 перед ОСОБА_5, ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ПАТ «Піреус Банк МКБ» та наразі є предметом спору в рамках даної цивільної справи, відтак можлива реалізація ОСОБА_4 спірного нерухомого майна для задоволення особистих потреб може утруднити або зробити неможливим виконання майбутнього рішення суду в разі задоволення позову.

Ухвалою Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 19 березня 2018 року заяву ОСОБА_5 про забезпечення позову задоволено. Накладено арешт на нерухоме майно:виставочний салон непродовольчих товарів літ. А-2 поз. 101-108, 201-211, загальною площею 611,6 кв. м, сходи літ. А; огорожі та споруди №1-4: мостіння І, розташований по АДРЕСА_1, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 178912101. Заборонено вчиняти будь-які реєстраційні дії відносно зазначеного нерухомого майна.

Задовольняючи заяву про забезпечення позову суд першої інстанції виходив з наявності дійсного спору між сторонами, а також можливості ОСОБА_4 розпорядитися спірним майном, та враховуючи наявні у справі докази, дійшов висновку, що невжиття таких заходів може ускладнити або зробити неможливим виконання рішення суду, порушити законні права позивача у разі ухвалення рішення на її користь.

Постановою Дніпровськогоапеляційного суду від 27 листопада 2018 року ухвалу Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 19 березня 2018 року змінено в частині виду забезпечення позову з накладення арешту на заборону відчуження виставочного салону непродовольчих товарів літ. А-2 поз. 101-108, 201-211, загальною площею 611,6 кв. м, сходи літ. А, огорожі та споруди № 1-4, мостіння І, розташованого по АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 178912101). В іншій частині ухвалу суду першої інстанції залишено без змін.

Суд апеляційної інстанції, змінюючи застосований судом першої інстанції захід забезпечення позову з накладення арешту на заборону відчуження нерухомого майна, дійшов висновку, що саме такий вид забезпечення позову є співмірним із заявленими позовними вимогами і забезпечить запобігання ухиленню від виконання рішення у випадку задоволення позову, в той час як відповідач не позбавляється можливості володіти та користуватися спірним майном.

У грудні 2018 року ОСОБА_4 звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою, у якій просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій, обґрунтовуючи свою вимогу неправильним застосуванням судами норм матеріального права і порушенням норм процесуального права, та прийняти нову постанову про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Заявник зазначає, що у зведеному виконавчому провадженні № 51383033, що перебувало на виконанні у головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень управління ДВС Головного ТУЮ у Дніпропетровській області Осельського Є.С., стягувачем була лише вона. Починаючи з 26 вересня 2017 року вона є єдиним законним власником спірного нерухомого майна, що раніше належало на праві власності боржнику у зведеному виконавчому провадженні щодо погашення заборгованості ОСОБА_6 ОСОБА_5 не була ніколи стороною цього зведеного виконавчого провадження, а тому вона не може оскаржувати ні рішення державного виконавця, ні свідоцтво про право власності, що було видано на підставі акту (рішення) державного виконавця про передачу нереалізованого майна. Посилається на те, що суд при розгляді заяви про забезпечення позову порушив її права, оскільки не надав можливості бути присутньою у залі судового засідання при вирішенні цього питання. Вважає, що постановляючи ухвалу про забезпечення позову суди першої та апеляційної інстанцій порушили її право на вільне розпорядження своєю власністю. Крім того, зазначає, що ухвалою Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 23 липня 2018 року позов ОСОБА_5 у даній справі залишено без розгляду, однак у порушення вимог частини дев'ятої статті 158 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) судом про скасування заходів забезпечення позову не зазначено.

Перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до частин першої та другої статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

За змістом частини третьої статті 150 ЦПК України заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Статтею 150 ЦПК України встановлені види забезпечення позову, серед яких є: накладення арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; заборона вчиняти певні дії.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) з урахуванням доказів, наданих стороною для підтвердження своїх вимог, має пересвідчитись, зокрема у тому, що між сторонами дійсно виник спір, існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позовних вимог, з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача а також співмірність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, що звернулася з таким клопотанням, заявленим позовним вимогам. При оцінці зазначеної співмірності, слід враховувати безпосередній зв'язок заяви про забезпечення позову з предметом позову, співвідношення заявленій вимозі, необхідність вжиття забезпечувальних заходів їхній меті, щоб вжиті заходи не перешкоджали господарській діяльності юридичної особи. Вирішуючи питання про забезпечення позову, необхідно враховувати інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням заходів забезпечення позову.

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що ОСОБА_5 звернулася до суду з позовом до Відділу примусового виконання рішень управління ДВС Головного ТУЮ у Дніпропетровській області та ОСОБА_4, у якому просила: визнати недійсним акт державного виконавця Осельського Є. С. від 15 вересня 2017 року про передачу нереалізованого з електронних торгів арештованого майна боржника стягувачеві в рахунок погашення заборгованості, яким ОСОБА_4 передано об'єкт нерухомого майна - виставочний салон непродовольчих товарів по АДРЕСА_1; визнати недійсним свідоцтво про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів, видане 26 вересня 2017 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Шуваєвою О. С., за реєстровим номером 1098.

Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 15 березня 2018 року № 117229643 за ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів 26 вересня 2017 року було зареєстроване право власності на об'єкт нерухомого майна - виставочний салон непродовольчих товарів літ. А-2 поз. 101-108, 201-211, загальною площею 611,6 кв. м, сходи літ. А, огорожі та споруди № 1-4, мостіння І, розташований по АДРЕСА_1, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 178912101.

Встановивши, що між сторонами справи дійсно виник спір щодо права власності ОСОБА_4 на вказане нерухоме майно, щодо дійсності свідоцтва про придбання зазначеного вище об'єкту нерухомого майна, та приймаючи до уваги те, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, суди першої та апеляційної інстанцій, враховуючи розумність, співмірність, обґрунтованість і обсяг вимог позивача, з метою забезпечення збалансованості інтересів сторін, дійшли правильного висновку про наявність підстав для забезпечення позову у даній справі.

Невжиття заходів забезпечення позову могло б істотно ускладнити ефективний захист або поновлення порушених (оспорюваних) прав та інтересів ОСОБА_5, за захистом яких вона звернулася до суду, у разі задоволення позову.

Посилання ОСОБА_4 на те, що даний позов заявлений ОСОБА_5 помилково, враховуючи, що вона ніколи не була стороною (боржником) зведеного виконавчого провадження № 51383033, в якому ОСОБА_4 було передано зазначене вище нерухоме майно, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вказані доводи підлягають дослідженню при вирішенні спору по суті.

Доводи касаційної скарги про те, що суд першої інстанції не надав можливості ОСОБА_4 бути присутньою у залі судового засідання при вирішенні питання щодо застосування заходів забезпечення позову, є безпідставними, оскільки за змістом частини першої статті 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом без повідомлення учасників справи.

Разом з тим, посилання ОСОБА_4 на безпідставність забезпечення позову, оскільки ухвалою Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 23 липня 2018 року його залишено без розгляду, є необґрунтованими, виходячи з того, що на час постановлення судом першої інстанції оскаржуваної ухвали від 19 березня 2018 року провадження у справі було відкрито.

Невирішення судом питання про скасування заходів забезпечення позову під час постановлення ухвали про залишення позову без розгляду, що передбачено частиною дев'ятою статті 158 ЦПК України, не позбавляє ОСОБА_4 права звернутися до суду з відповідним вмотивованим клопотанням на підставі частини першої цієї статті.

За правилами частини другої статті 389 ЦПК Українипідставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК Українисуд у порядку, передбаченому частинами четвертою, п'ятою цієї статті, відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою.

За змістом пункту 2 частини четвертої статті 394 ЦПК України у випадку оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

З огляду на викладене, у відкритті касаційного провадження слід відмовити, оскільки касаційна скарга є необґрунтованою, а правильне застосовування судами першої та апеляційної інстанцій норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення.

Доводи касаційної скарги висновків судів першої та апеляційної інстанцій не спростовують, на законність та обґрунтованість судових рішень щодо задоволення заяви про забезпечення позову не впливають.

Керуючись пунктом 5 частини другої, пунктом 2 частини четвертої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_4 на ухвалу Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 19 березня 2018 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 27 листопада 2018 року у справі за позовом ОСОБА_5 до Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, ОСОБА_4, треті особи: ОСОБА_6, Публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль», Публічне акціонерне товариство «Піреус Банк МБК», ОСОБА_9, про визнання недійсним акту державного виконавця та свідоцтва про право власності.

Копію ухвали, касаційну скаргу та додані до неї матеріали направити особі, яка подала скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді В. О. Кузнєцов

С. О. Карпенко

В. А. Стрільчук