П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 березня 2019 року місто Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах Прокопчук Л.М. (суддя-доповідач), Самчишиної Н.В., Царюк Л.М., із секретарем судового засідання Богуславською О.М., за участю відповідача ОСОБА_5, його представника ОСОБА_1, розглянувши у режимі відеоконференції у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_5 на ухвалу Ленінського районного суду м. Миколаєва від 24 жовтня 2013 року про видачу дублікату виконавчого листа, постановлену в приміщенні того ж суду у складі судді Тихонової Н.С. у цивільній справі (єдиний унікальний номер 489/9004/13-ц, номер провадження 22-ц/812/417/19) за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_5 про стягнення аліментів,

В С Т А Н О В И В :

В квітні 2005 року ОСОБА_6 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_5, в якому просила стягнути з відповідача на її користь аліменти в розмірі ј частини від всіх видів заробітку на утримання неповнолітньої доньки - ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 2-3).

Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 21 червня 2005 року позов задоволено. Стягнуто із ОСОБА_5 на користь ОСОБА_6 аліменти на утримання доньки ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2, у розмірі ј частини від всіх видів заробітку, але не менше одного неоподаткованого мінімуму доходів громадян щомісяця, починаючи стягнення з 28.04.2005 року і до досягнення нею повноліття (а.с.15).

15 жовтня 2013 року до суду надійшло клопотання Відділу державної виконавчої служби Святошинського районного управління в м. Києві про видачу дублікату виконавчого листа № 2-2582, виданого 21.06.2005 року, в якому, зазначалось, що виконавче провадження про стягнення аліментів з боржника було відкрито 25.08.2005 року, постанова про відкриття виконавчого провадження була направлена сторонам, але в подальшому виконавчий лист при пересилці був втрачений (а.с. 18-19).

Ухвалою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 24 жовтня 2013 року видано дублікат виконавчого листа по справі №2-2582, виданого Ленінським районним судом м. Миколаєва про стягнення зі ОСОБА_5 на користь ОСОБА_6 аліментів на утримання доньки ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2, у розмірі ј частини від всіх видів заробітку, але не менше одного неоподаткованого мінімуму доходів громадян щомісяця, починаючи стягнення з 28.04.2005 року і до досягнення нею повноліття (а.с.24).

Не погодившись з ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_5 (ОСОБА_5) подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу про видачу дублікату виконавчого листа.

Апеляційна скарга на ухвалу суду про видачу дублікату виконавчого листа мотивована наступним. Матеріали справи не містять інформації про його зареєстроване місце проживання та доказів належного повідомлення про день і час судового засідання відносно розгляду подання про видачу дублікату виконавчого листа, що призвело до порушення права на справедливий суд. 13.01.2012 року відповідачем було змінено прізвище із ОСОБА_5 на ОСОБА_5.

Крім того, звертає увагу на те, що суд зазначає в ухвалі, що виконавчий лист був втрачений під час пересилання поштою до іншого відділу ДВС, в той час як він не змінював місце проживання та роботи за час перебування на виконанні виконавчого листа до моменту звернення до суду з поданням про видачу дублікату, однак судом не досліджено до якого саме відділу ДВС надсилався виконавчий лист і у зв'язку з чим. Докази направлення цього виконавчого листа в справі також відсутні (а.с.30-32).

Відзив на апеляційну скаргу не надійшов.

В судовому засідання апеляційного суду відповідач та його представник підтримали доводи апеляційної скарги, просили її задовольнити.

Позивач та представник відділу ДВС, належно повідомлені про час та місце розгляду справи в судове засідання не з'явились.

Заслухавши доповідача, пояснення учасників справи, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність та обгрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду прийшла до такого.

Відповідно до пункту 9 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України N 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів" (далі - ЦПК України)) того ж ЦПК справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до п.17.4 розділу ХIII "Перехідні положення" того ж ЦПК у разі втрати виконавчого документа суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий документ, може видати його дублікат, якщо стягувач або державний виконавець, приватний виконавець звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред'явлення виконавчого документа до виконання. Про видачу дубліката виконавчого документа постановляється ухвала у десятиденний строк із дня надходження заяви. За видачу стягувачу дубліката виконавчого документа справляється судовий збір у розмірі 0,03 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Ухвала про видачу чи відмову у видачі дубліката виконавчого документа може бути оскаржена в апеляційному та касаційному порядку.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частинами першою та третьою статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, зокрема, коли справу розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання (у разі якщо таке повідомлення є обов'язковим), якщо такий учасник справи обгрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

Відповідно до частин першої, другої та п'ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Такі ж вимоги до судового рішення були прописані у ст. 213 ЦПК України в редакції на час ухвалення судового рішення.

Таким вимогам закону судове рішення не відповідає.

Задовольняючи подання про видачу дублікату виконавчого листа, суд першої інстанції виходив з того, що він був втрачений під час пересилання поштою до іншого відділу ДВС.

Але з таким висновком суду погодитись не можна.

Згідно з ч. 2 ст. 370 ЦПК (в редакції, яка діяла на час розгляду заяви судом першої інстанції) заява про видачу дубліката розглядається в судовому засіданні з викликом сторін і заінтересованих осіб. Їхня неявка не є перешкодою для вирішення питання про видачу дубліката. Тобто під час розгляду питань про видачу дубліката виконавчого листа чи судового наказу явка сторін виконавчого провадження є їх правом, а не обов'язком.

Проте вони повинні бути належним чином повідомлені про дату судового засідання (ст. 74 ЦПК) і лише за наявності таких даних суд може розглянути заяву без них.

З матеріалів справи вбачається, що судом першої інстанції боржнику ОСОБА_5 виклик в судове засідання не направлявся.

За правилами п.1 ч.1 ст. 169 ЦПК України (в редакції, яка діяла на час розгляду заяви) (аналогічні приписи містить п.1 ч.2 ст. 223 діючого ЦПК) суд відкладає розгляд справи у разі неявки в судове засідання однієї із сторін або будь-кого з інших осіб, які беруть участь у справі, про яких нема відомостей, що їм вручені судові повістки.

В Україні визнається і діє принцип верховенства права (частина перша статті 8 Конституції України). Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України в чинній редакції).

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 2 червня 2016 року N 1402-VIII).

Одним з елементів верховенства права є дотримання прав людини, зокрема права сторони спору на представлення її позиції та права на справедливий судовий розгляд (пункти 41 і 60 Доповіді "Верховенство права", схваленої Венеційською Комісією на 86-му пленарному засіданні, м. Венеція, 25 - 26 березня 2011 року).

Згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.

Ідея справедливого судового розгляду передбачає здійснення судочинства на засадах рівності та змагальності сторін.

Відповідно до частини першої статті 5 ЦПК України (у редакції, чинній на час розгляду справи судом першої інстанції) суд зобов'язаний здійснювати правосуддя на засадах рівності учасників цивільного процесу перед законом і судом незалежно від будь-яких ознак.

Згідно зі статтею 10 ЦПК України (у редакції, чинній на час розгляду справи судом першої інстанції) цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони й інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Колегія суддів апеляційного суду вважає, що ухвалою суду першої інстанції у цій справі порушені принципи рівності учасників цивільного процесу та змагальності сторін, які є складовими права на справедливий суд як частини верховенства права.

Рівність сторін передбачає, що кожній стороні має бути надана можливість представляти справу та докази в умовах, що не є суттєво гіршими за умови опонента (див. mutatis mutandis рішення Європейського суду з прав людини у справі "Домбо Бегеер Б. В. проти Нідерландів" ("Dombo Beheer B. V. v. the Netherlands") від 27 жовтня 1993 року, заява N 14448/88, § 33).

Суд першої інстанції, не повідомивши боржника належним чином про час і місце розгляду заяви, фактично позбавив його права на участь в судовому засіданні, надання доказів та заперечень проти поданого подання. Внаслідок цього суд порушив принципи змагальності та рівності сторін, які є елементами права на справедливий судовий розгляд.

Зазначених вимог закону судом не було дотримано, на наведені вище обставини не було звернуто увагу, що призвело до порушення норм процесуального права, прав боржника ОСОБА_5, на що він посилається в апеляційній скарзі, тому відповідно до вимог п.3 ч.3 ст. 376 ЦПК України ухвалу суду слід скасувати.

Крім того, згідно з ч. 1 ст. 370 ЦПК 2004 року підставами для видачі дубліката виконавчого листа чи судового наказу є:втрата виконавчого листа чи судового наказу; встановлення кількох місць роботи чи отримання доходів боржника у разі стягнення аліментів.

Аналіз наведеної норми дає підстави зробити висновок про те, що при вирішенні питання про видачу дубліката виконавчого листа або судового наказу у зв'язку з його втратою заявник повинен подати докази, а суд має обов'язково перевірити, чи не було виконано судове рішення, а також факт втрати виконавчого листа.

Матеріали справи, що переглядається, не містять інформації щодо виконання судового рішення, крім того свідчать про те, що обставини втрати виконавчого листа судом не з'ясовувались, в справі відсутні посилання на докази, якими підтверджувалась би втрата оригіналу виконавчого листа. Висновок суду про те, що виконавчий лист було втрачено під час пересилки до іншого відділу ДВС є безпідставним, оскільки в поданні не зазначено, що він втрачений саме під час пересилки до іншого відділу ДВС.

Відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України 2004 року та ч.1 ст. 81 діючого ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ст. 77 діючого ЦПК).

Відповідно до ч.4 ст. 60 ЦПК 2004 року та ч.6 ст. 81 діючого ЦПК доказування не може грунтуватися на припущеннях.

Будь-яких документів на підтвердження пересилання виконавчого листа заявник не надав.

Інші докази з цього приводу в справі відсутні.

За таких обставин посилання представника ВДВС на втрату виконавчого документу є необґрунтованим, оскільки не підтверджено належними та допустимими доказами.

Сама по собі наявність у виконавчої служби права на отримання дублікату виконавчого листа без надання доказів його втрати, не є достатньою підставою для задоволення вимог про видачу дублікату виконавчого листа.

Встановлено, що постановою Миколаївського апеляційного суду від 21 березня 2019 року рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 21 червня 2005 року про задоволення позову скасовано та ухвалено нове судове рішення, яким стягнуто із ОСОБА_5 на користь ОСОБА_6 аліменти на утримання доньки ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2, у розмірі ј частини від всіх видів заробітку, але не менше одного неоподаткованого мінімуму доходів громадян щомісяця, починаючи стягнення з 28.04.2005 року і до досягнення нею повноліття.

Відповідно до вимог ст. 431 ЦПК України, Закону України «Про виконавче провадження» стягувач має право на отримання виконавчого листа та пред'явлення його для примусового виконання до відповідного органу державної виконавчої служби.

За такого відпали обставини для вирішення питання про видачу дубліката виконавчого листа.

Керуючись ст.ст. 367, 376, 382, 389 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити.

Ухвалу Ленінського районного суду м. Миколаєва від 24 жовтня 2013 року про видачу дублікату виконавчого листа скасувати.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття. Може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий Л.М. Прокопчук

Суддя Н.В. Самчишина

Суддя Л.М. Царюк

Повний текст судового рішення складено 22 березня 2019 року