КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження №22-ц/824/4630/2019 Головуючий у 2 інстанції Таргоній Д.О.
ПОСТАНОВА

Іменем України

14 травня 2019 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

судді-доповідача Таргоній Д.О.,

суддів: Приходька К.П., Журби С.О.,

за участі секретаря Немудрої Ю.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою Відділу примусового виконання рішень Управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області на ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 11 грудня 2018 року у справі за скаргою ОСОБА_1 на дії Відділу примусового виконання рішень Управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області, заінтересована особа Головний державний виконавець Відділу примусового виконання рішень Управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області перепелиця Артем Володимирович про визнання дій державного виконавця незаконними та скасування постанови-

УС Т А Н О В И В :

у листопаді 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду із даною скаргою, в якій просив визнати дії головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції у Київській області Перепелиці А.В. при складанні постанов про арешт майна боржника від 19 липня 2018 року та про опис та арешт майна (коштів) боржника від 26 жовтня 2018 року в рамках виконавчого провадження №42390828 незаконними, а також скасувати постанови про арешт майна боржника від 19 липня 2018 року та про опис та арешт майна (коштів) боржника від 26 жовтня 2018 року, винесенні головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції у Київській області Перепелицею А.В. в рамках виконавчого провадження №42390828.

11 грудня 2018 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подав заяву про зупинення стягнення за виконавчим листом, яка мотивована тим, що постанови про арешт майна боржника та про опис та арешт майна боржникавинесенні головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції у Київській області Перепелицею А.В. складені з грубим порушенням норм чинного законодавства та підлягають скасуванню, а оскільки державним виконавцем здійснено опис майна скаржника, тому реалізація майна може бути здійснено будь-якого дня, і саме тому зупинення стягнення на підставі виконавчого листа є необхідним та невідкладним заходом.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 11 грудня 2018 року клопотання представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 про зупинення стягнення за виконавчим листомзадоволено.

Зупинено стягнення за виконавчим листом № 2-4616/12 від 23 квітня 2013 року (ВП № 42390828).

В апеляційній скарзі заступник начальника Відділу примусового виконання рішень Управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Перепелиця А.В. просить скасувати ухвалу суду першої інстанції через неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначено, що згідно Закону України «Про виконавче провадження», зупинення вчинення виконавчих дій відноситься виключно до компетенції державного виконавця.

15 квітня 2019 року на адресу Київського апеляційного суду від представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній просив у задоволенні апеляційної скарги відмовити, ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 11 грудня 2018 року залишити без змін.

У відзиві зазначено, що згідно роз`яснень викладених у п. 15 постанови від 07 лютого 2014 року № 6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» (із змінами і доповненнями, внесеними постановою від 03 червня 2016 року № 4), при розгляді скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суд не вправі вжити заходів забезпечення скарги (аналогічно забезпеченню позову) шляхом зупинення виконавчого провадження, зупинення дії оскаржуваного рішення тощо, оскільки зазначене не є повноваженнями суду, а є виключним повноваженням державного виконавця, яке може бути оскаржено до суду.

Разом із тим до завершення розгляду скарги при наявності для цього підстав суд може зупинити стягнення на підставі виконавчого листа.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи клопотання про зупинення стягнення за виконавчим листом, суд першої інстанції обґрунтовував свої висновки тим, що вчиненнення державним виконавцем дій спрямованих на реалізацію майна дає підстави припускати те, що у разі можливого задоволення скарги може спричинити перешкоди або унеможливлення виконання ухвали суду.

Колегія суддів апеляційного суду з такими висновками не погоджується, оскільки вони не відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Відповідно до частин 1-5 статі 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Так, відповідно до абз. 2 ч. 5 ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження» оскарження в судовому порядку результатів визначення вартості чи оцінки майна не зупиняє передачі майна на реалізацію, крім випадків зупинення передачі майна на реалізацію судом.

Відповідно до ст.149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову, забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

У відповідності до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» (надалі - Закон) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які проводяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначений цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Законодавством прямо передбачено право учасників виконавчого провадження на оскарження рішень, дій або бездіяльності посадових осіб державної виконавчої служби. Загальний порядок такого оскарження передбачений статтею 82 Закону у відповідності до частин 1 та 2 вищезазначеної статті учасники виконавчого провадження до яких відноситься стягувач, прокурор, експерти, спеціалісти, перекладачі, суб`єкти оціночної діяльності крім оскарження в судовому порядку наділені правом оскаржувати рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби до начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, або до керівника відповідного органу державної виконавчої служби вищого рівня чи до суду, боржник має право оскаржувати рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби виключно в судовому порядку.

Згідно з роз`ясненнями пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладеними у п. 15 постанови від 07 лютого 2014 року № 6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» (із змінами і доповненнями, внесеними постановою від 03 червня 2016 року № 4), при розгляді скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суд не вправі вжити заходів забезпечення скарги (аналогічно забезпеченню позову) шляхом зупинення виконавчого провадження, зупинення дії оскаржуваного рішення тощо, оскільки зазначене не є повноваженнями суду, а є виключним повноваженням державного виконавця, яке може бути оскаржено до суду.

Разом із тим до завершення розгляду скарги при наявності для цього підстав суд може зупинити стягнення на підставі виконавчого листа (п. 4 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження»).

Так, Законом України «Про виконавче провадження» у ст. 34 врегульовано питання зупинення вчинення виконавчих дій, і це питання відноситься виключно до компетенції державного виконавця.

Таким чином, розглядаючи скаргу на дії державного виконавця суд не наділений повноваженнями вирішувати питання щодо вжиття заходів так би мовити «забезпечення скарги» шляхом зупинення реалізації майна, адже за приписами вищевказаних норм матеріального і процесуального права вирішення питання про зупинення вчинення виконавчих дій відноситься виключно до компетенції державного виконавця.

Отже, у суду першої інстанції не було повноважень задовольняти клопотання представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - та зупиняти стягнення за виконавчим листом.

Крім того, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Закон України «Про судоустрій і статус суддів» визначає організацію судової влади та здійснення правосуддя в Україні, що функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів і забезпечує право кожного на справедливий суд.

В Україні визнається і діє принцип верховенства права (ст. 8 Конституції України).

Згідно з ч. 2 ст. 1 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» судову владу реалізовують судді та, у визначених законом випадках, присяжні шляхом здійснення правосуддя у рамках відповідних судових процедур.

Право кожного на справедливий розгляд його справи судом, встановленим законом, при вирішенні спору щодо його прав та обов`язків цивільного характеру передбачено і п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка підлягає застосуванню відповідно до ст. 9 Конституції України та ст. ст. 2, 8 ЦПК України.

У розумінні п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод термін «суд, встановлений законом» поширюється не лише на правову основу створення чи законності існування суду, але й на положення щодо його компетенції та повноважень і на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність (рішення Європейського суду з прав людини у справах: «Сокуренко і Стригун проти України» від 20 липня 2006 року та «Лавентс проти Латвії» від 07 листопада 2002 року).

Повноваження судів першої та апеляційної інстанцій при вирішенні цивільних справ визначені ЦПК України, у тому числі повноваження щодо вжиття заходів забезпечення позову.

Ураховуючи, що в ЦПК України відсутня правова норма, яка б надавала суду повноваження в порядку, передбаченому ст. ст. 149, 150 ЦПК України, вживати заходи забезпечення скарги на дії державного виконавця шляхом зупинення стягнення за виконавчим листом, слід дійти висновку, що суд першої інстанції порушив норми ЦПК України та вийшов за межі своїх процесуальних повноважень, тому судова колегія приходить до висновку, що ухвала Києво-Святошинського районного суду Київської області від 11 грудня 2018 року підлягає скасуванню.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

На підставі викладеного та керуючись статтями 374, 376, 381, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Відділу примусового виконання рішень Управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській областізадовольнити.

Ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 11 грудня 2018 року скасувати.

У задоволенні клопотання представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 про зупинення стягнення за виконавчим листом№2-4616/12 від 23 квітня 2013 року (ВП №42390828) відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 17 травня 2019 року.

Суддя-доповідач Таргоній Д.О.

Судді: Приходько К.П.

Журба С.О.