Справа №442/8663/18
Провадження №2/442/365/2019
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 червня 2019 року Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області

у складі: головуючого - судді Хомика А.П.

з участю секретаря судового засідання - Лужецької С.В.,

розглянувши у відкритому засіданні в місті Дрогобичі цивільну справу в порядку загального позовного провадження за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розподіл майна подружжя , -

в с т а н о в и в :

20.12.2018 позивач звернулася до суду з позовом до відповідача, в якому просить : визнати спільним сумісним майном подружжя : квартиру, що по АДРЕСА_1 ; земельну ділянку, загальною площею 0,06 га, яка призначена для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), що в АДРЕСА_3 та має кадастровий номер: НОМЕР_1 ; земельну ділянку, загальною площею 0,06 га, яка призначена для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд ( присадибна ділянка), що в АДРЕСА_3 та має кадастровий номер : НОМЕР_2 ; нежитлове приміщення, загальною площею 30,8 кв.м., що на АДРЕСА_4 . В порядку поділу спільного майна подружжя просить визнати за ОСОБА_2 та ОСОБА_1 по Ѕ вказаного вище майна, окрім квартири, оскільки таку просить визнати за нею в ј частці.

В обґрунтування позову покликається на те, що вона перебуває у шлюбі з ОСОБА_2 . Вони у процесі розлучення. Відповідач відмовляється ділити вказане майно, яке набуте за час спільного проживання. Вважає, що має право на збільшення своєї частки у спірній квартирі.

12.02.2019 від відповідача надійшов відзив на позов, в якому такий просив про відмову у позові. В обґрунтування такого, зазначив, що кваратиру та земельну ділянку за кадастровим номером : НОМЕР_1 він набув у порядку приватизації, а тому таке є його особистою власністю та не підлягає поділу. Що стосується земельної ділянки з кадастровим номером НОМЕР_2 , та спірного нежитлового приміщення, то такі він набув не за спільні кошти з дружиною в придбанні такого майна були задіяні кошти його батька.

Представник позивача - адвокат Попів - Кішко Р.Й. позовні вимоги підтримали з підстав, викладених у позові, позов просила задоволити.

Відповідач та його представник - адвокат Пошивак Ю.П. проти позову частково заперечили з підстав, викладених у відзиві на позов. Погодились на поділ по Ѕ частині земельної ділянки та нежитлового приміщення, які були придбані сторонами у шлюбі.

Суд, вислухавши вступне слово сторін, дослідивши докази, дійшов висновку, що позов слід задоволити частково.

З 02.09.2006 ОСОБА_2 та ОСОБА_1 перебувають у зареєстрованому шлюбі.

За час шлюбу у сторін народилося двоє дітей -син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , донька ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ,

Згідно з Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності за номером інформаційної довідки:149217675 від 12.12.2018 ОСОБА_2 належать:

- квартира, що по АДРЕСА_1 на праві спільної сумісної власності разом з ОСОБА_5 на підставі свідоцтва про право власності від 31.08.2007, виданого комісією з питань приватизації житла при виконкомі Дрогобицької міської ради;

- земельна ділянка, загальною площею 0,06 га, яка призначена для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд ( присадибна ділянка), що в АДРЕСА_3 та має кадастровий номер: НОМЕР_1 , надана на підставі рішення від 28.01.2016 за №119 Дрогобицької міської ради як учаснику АТО.

- земельна ділянка, загальною площею 0,06 га, яка призначена для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд ( присадибна ділянка), що в АДРЕСА_3 та має кадастровий номер : НОМЕР_2 на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 23.02.2018, посвідченого приватним нотаріусом Дрогобицького районного нотаріального округу Монастирською М.М.

- нежитлове приміщення, загальною площею 30,8 кв.м., що на АДРЕСА_4 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 04.04.2013 приватним нотаріусом Дрогобицького районного нотаріального округу Петрів В.Я.

Частиною 1 ст.57 СК України передбачено, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто; 4) житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до ЗУ "Про приватизацію державного житлового фонду"; 5) земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України.

Як зазначає Пленум Верховного Суду України у пункті 23 постанови від 21.12.2007 р. № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»,вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (ст.ст.60, 69 СК України, ч.3 ст.368 ЦК України), відповідно до ч.ч.2,3 ст.235 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи цю норму права (ст. 60 СК України) та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Тобто критеріями, які дозволяють надати майну статус спільної сумісної власності, є: 1) час набуття такого майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття); 3) мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий статус спільної власності подружжя (постанова Верховного Суду України від 25 листопада 2015 року №6-2333цс15).

Згідно з ч. 1 ст. 70 СК України , у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

На час набуття ОСОБА_2 спірної квартири у спірну сумісну власність разом з батьком, та земельної ділянки 0,06 га, яка призначена для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд ( присадибна ділянка), що в АДРЕСА_3 , кадастровий номер: НОМЕР_1 , надана на підставі рішення від 28.01.2016 за №119 Дрогобицької міської ради як учаснику АТО законом були встановлені правила, відповідно до яких таке майно одержане громадянином у період шлюбу в приватну власність шляхом приватизації, належала до його особистої приватної власності, а не до спільної сумісної власності подружжя, оскільки йдеться не про майно, нажите подружжям у шлюбі, а про одержане в процесі безоплатної приватизації, що також відповідає висновку Верховного Суду, викладеному в постанові від 19.09.2018 справа №175/4624/15-ц). Таким чином, у його поділі слід відмовити.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У разі посилання учасника справи на не вчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину не вчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

На підставі наведеного, суд дійшов висновку, що у вимогах щодо поділу спірної квартири та земельної ділянки за кадастровим номером: НОМЕР_1 слід відмовити, оскільки такі є особистою власністю відповідача. Що стосується поділу нежитлового приміщення та земельної ділянки за кадастровим номером: НОМЕР_2 , то такі слід поділити між подружжям виходячи з рівності часток, так як такі набуті за період шлюбу, не належать до особистої власності подружжя. Покликання сторони відповідача, що позивач не брала участь придбанні таких внаслідок спільної праці та спільних коштів - суд відхиляє за недоведеністю.

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, оскільки позов задоволено частково, судовий збір сплачений не був, зі сторін слід стягнути по 768,40 грн. судового збору в дохід держави.

На підставі викладеного та керуючись ст..ст. 12, 81, 258,259, 263-265, 352, 354, ЦПК України,-

ухвалив :

Позов задоволити частково.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на Ѕ частину земельної ділянки, загальною площею 0,06 га, яка призначена для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд ( присадибна ділянка), що розташована на АДРЕСА_3 , кадастровий номер НОМЕР_2 .

Визнати за ОСОБА_1 право власності на Ѕ частину нежитлового приміщення, загальною площею 30,8 кв.м, що знаходиться на АДРЕСА_4 .

В задоволенні решти позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в дохід держави по 768,40 грн. судового збору.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 01.07.2019.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_3 , місце проживання: АДРЕСА_5 .

Відповідачі: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_4 , місце проживання: АДРЕСА_1 .

Суддя Хомик А.П.