Справа № 154/1911/18 Головуючий у 1 інстанції: Пікула Н.В.
Провадження № 22-ц/802/210/19 Категорія: 3 Доповідач: Русинчук М. М.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 березня 2019 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Русинчука М.М.,

суддів - Грушицького А.І., Федонюк С.Ю.,

з участю: секретаря судового засідання - Лимаря Р.С.,

представника третьої особи АТ КБ «Приватбанк» - Кузіна Є.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності та скасування арештів за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_2, яка подана від його імені представником ОСОБА_4, на заочне рішення Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 16 листопада 2018 року,

В С Т А Н О В И В:

У липні 2018 року ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_3, Володимир-Волинського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області (далі - Володимир-Волинський МВДВС ГТУЮ у Волинській області) про визнання права власності та скасування арештів.

Позовна заява мотивована тим, що 03 травня 2010 року між ним та ОСОБА_5, який діяв в інтересах ОСОБА_3 на підставі довіреності, посвідченої 22 квітня 2010 року приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Матвієнком О.В. за реєстровим номером 329, укладено письмовий договір купівлі-продажу автомобіля марки «Volkswagen Golf», 1995 року випуску, номер кузова НОМЕР_1, реєстраційний номер НОМЕР_2 та сплачено за нього готівкові кошти у розмірі 4 300 доларів США.

Позивач вказував, що на виконання вказаної угоди він у той же день передав кошти у сумі 4 300 доларів США ОСОБА_5 та отримав автомобіль, що підтверджується написаною ним розпискою, та складеним сторонами актом прийому-передачі автомобіля. Окрім того, 03 травня 2010 року продавцем було видано на його ім'я довіреність на користування та розпорядження вказаним автомобілем та передано йому свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу. Такі дії, як вважає позивач, підтверджують те, що між ним та відповідачем фактично відбувся правочин з відчуження у формі купівлі-продажу легкового автомобіля, який після його повної ним оплати вибув у його розпорядження та користування, а тому з 03 травня 2010 року він став фактичним власником транспортного засобу марки «Volkswagen Golf», 1995 року випуску, номер кузова НОМЕР_1, реєстраційний номер НОМЕР_2 і з цього часу він займався його утриманням, технічним обслуговуванням та використовував у повсякденному вжитку.

Після купівлі вказаного автомобіля він не звертався в територіальні органи з надання сервісних послуг МВС з метою його перереєстрації.

Зазначав, що 12 квітня 2017 року він був зупинений працівниками Управління патрульної поліції м. Львова та після огляду вказаного автомобіля останній був вилучений та доставлений на спеціальний майданчик, про що складено відповідний акт огляду та тимчасового затримання транспортного засобу.

Як йому стало відомо, вилучення даного автомобіля відбулось у зв'язку із наявністю у відповідача ОСОБА_3 непогашеної заборгованості.

Вказував, що затримання автомобіля перешкоджає йому, як власнику та добросовісному набувачу, володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю. Накладений на автомобіль арешт позбавляє його можливості провести реєстрацію права власності на спірний автомобіль в сервісних центрах МВС.

Ураховуючи наведене, ОСОБА_2 просив суд визнати за ним право власності на автомобіль марки «Volkswagen Golf», 1995 року випуску, номер кузова НОМЕР_1, реєстраційний номер НОМЕР_2 та зняти арешти, накладені на цей автомобіль згідно постанов Володимир-Волинського МВДВС ГТУЮ у Волинській області, а саме: державного виконавця Антоневської В.Л. від 31 травня 2013 року; державного виконавця Невмержицького С.В. від 26 листопада 2013 року; державного виконавця Антоневської В.Л. від 02 квітня 2017 року; державного виконавця Коляди Б.І. від 01 березня 2016 року.

Ухвалою Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 15 серпня 2018 року залучено до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» (далі - АТ КБ «Приватбанк») та Володимир-Волинське управління водно-каналізаційного господарства.

Ухвалами Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 25 вересня 2018 року прийнято відмову позивача ОСОБА_2 від позову в частині позовних вимог до Володимир-Волинського МВДВС ГТУЮ у Волинській області, провадження у справі в цій частині позовних вимог закрито, а Володимир-Волинський МВДВС ГТУЮ у Волинській області залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача.

Заочним рішенням Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 16 листопада 2018 року у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

В поданій апеляційній скарзі представник позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_4 просив скасувати оскаржуване рішення суду та ухвалити нове рішення, яким його позов задовольнити з підстав неповного з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильного застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, невідповідності висновків суду обставинам справи.

Вимоги апеляційної скарги мотивовані тим, що місцевий суд безпідставно відмовив у задоволенні позову, оскільки ОСОБА_2 на законних підставах набув право власності на автомобіль згідно укладеного із відповідачем договору купівлі-продажу від 03 травня 2010 року і нездійснення ним реєстрації транспортного засобу не може розцінюватися як порушення, що вплинуло на законність підстав набуття права власності на транспортний засіб. Крім того, згідно вимог чинного законодавства для набуття права власності на транспортний засіб не вимагається державна реєстрація правочину, в даному випадку договору купівлі-продажу.

Апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, виходячи з таких мотивів.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову у даній справі, суд першої інстанції свої висновки мотивував тим, що надані позивачем докази не підтверджують перехід права власності на спірний автомобіль від ОСОБА_7 до нього, оскільки ОСОБА_2 у встановленому законом порядку не здійснив державну реєстрацію автомобіля на своє ім'я, не отримав на нього правовстановлюючі документи, сторони не уклали договір купівлі-продажу у встановленій законом формі, а тому прийшов до висновку, що передбачені законом підстави для визнання права власності на нього за позивачем відсутні. Крім того, суд у своїх висновках вказував на те, що тільки власнику, яким не є позивач, надано право для звернення до суду за вирішенням питання про зняття арешту з майна, а також вжиття заходів щодо захисту права власності.

З такими висновками місцевого суду колегія суддів погоджується, вважає їх обґрунтованими і такими, що узгоджуються з нормами матеріального права.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідач ОСОБА_3 згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 є власником автомобіля марки «Volkswagen Golf», 1995 року випуску, номер кузова НОМЕР_1, реєстраційний номер НОМЕР_2 (а.с.14).

Відповідно до умов договору купівлі-продажу автомобіля від 03 травня 2010 року ОСОБА_5, який діяв в інтересах ОСОБА_3, передав у власність ОСОБА_2 автомобіль марки «Volkswagen Golf», 1995 року випуску, номер кузова НОМЕР_1, реєстраційний номер НОМЕР_2 (а.с.6).

Факт отримання позивачем даного автомобіля підтверджується актом прийому-передачі від 03 травня 2010 року, а передача грошових коштів відповідною розпискою (а.с.7, 12).

З довіреності, посвідченої 03 травня 2010 року нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Стрільчуком М.М., вбачається, що ОСОБА_5, що діє від імені ОСОБА_3 на підставі довіреності, посвідченої 22 квітня 2010 року Матвієнком О.В., приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу за реєстровим номером 329, уповноважив ОСОБА_2 розпоряджатися (керувати, продати, обміняти, здати в оренду тощо) належним власнику на підставі свідоцтва про реєстрацію (технічного паспорту) ТЗ НОМЕР_4, виданим Нововолинським МРЕВ 04 березня 2003 року, транспортним засобом марки «Volkswagen Golf», 1995 року випуску, номер кузова НОМЕР_1, реєстраційний номер НОМЕР_2. (а.с.13). У даній довіреності зазначено, що вона дійсна до 22 квітня 2013 року.

З наведеного випливає, що 03 травня 2010 року у передбаченому законом порядку за нотаріально посвідченою довіреністю ОСОБА_9 передано право користування та відчуження вказаного автомобіля від імені власника ОСОБА_7, а не право власності з усіма його складовими (володіння, користування, розпорядження від свого на власний розсуд і від свого імені).

Судом також встановлено, що зазначений транспортний засіб був тимчасово затриманий працівниками Управління патрульної поліції м. Львова та після огляду вказаного автомобіля останній був вилучений у позивача та доставлений на спеціальний майданчик, що підтверджується актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу від 12 квітня 2017 року відповідно до статті 36 Закону України «Про виконавче провадження» (а.с.16).

Встановлено, що Володимир-Волинським МВДВС ГТУЮ у Волинській області відкриті виконавчі провадження № 50472175, № 51880826 з примусового виконання виконавчих листів № 154/2451/13-ц, № 154/155/15-ц, виданих Володимир-Волинським міським судом Волинської області про стягнення з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованості за кредитним договором у розмірі 24 728,47 грн та 11 529,81 грн.

Як встановлено судом, таке вилучення транспортного засобу відбулося у зв'язку із наявністю у відповідача ОСОБА_3 непогашеної заборгованості перед АТ КБ «Приватбанк». Наявність у відповідача ОСОБА_3 вказаної заборгованості підтверджується постановами державних виконавців про арешт майна (в тому числі на згаданий транспортний засіб) боржника та оголошення заборони на його відчуження, а саме: державного виконавця Антоневської В.Л. від 31 травня 2013 року; державного виконавця Невмержицького С.В. від 26 листопада 2013 року; державного виконавця Антоневської В.Л. від 02 квітня 2017 року; державного виконавця Коляди Б.І. від 01 березня 2016 року (а.с.57-60).

З довідки Територіального сервісного центру МВС 0744 МВС у Волинській області вбачається, що згідно інформаційних баз станом на 12 квітня 2017 року власником автомобіля марки «Volkswagen Golf», 1995 року випуску, номер кузова НОМЕР_1, реєстраційний номер НОМЕР_2, є ОСОБА_3 та на даний транспортний засіб накладено обмеження у вигляді арешту.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач ОСОБА_2 свої вимоги мотивував тим, що вилучення у нього транспортного засобу є неправомірним, оскільки він набув на нього право власності відповідно до письмового договору купівлі-продажу від 03 травня 2010 року, укладеного між ним та ОСОБА_5, який діяв в інтересах ОСОБА_3 на підставі довіреності, посвідченої 22 квітня 2010 року приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Матвієнком О.В. за реєстровим номером 329, акту прийому-передачі автомобіля та розписки про отримання коштів.

Згідно із положеннями статті 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до статті 1 Протоколу № 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до частини другої статті 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом.

Частиною першою статті 316 ЦК України визначено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно із частиною першою статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Статтею 321 ЦК України встановлено, що право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Статтею 392 ЦК України визначено, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Позивачем у позові про визнання права власності є власник - особа, яка має право власності на майно (тобто вже стала його власником, а не намагається ним стати через пред'явлення позову).

Отже, ураховуючи, що відповідно до статті 328 ЦК України набуття права власності - це певний юридичний механізм, з яким закон пов'язує виникнення в особи суб'єктивного права власності на певні об'єкти, суд при застосуванні цієї норми повинен встановити, з яких саме передбачених законом підстав, у який передбачений законом спосіб позивач набув право власності на спірний об'єкт та чи підлягає це право захисту в порядку, визначеному статтею 392 ЦК України.

Згідно загальних вимог, додержання яких є необхідним для чинності правочину, правочин, зокрема, має вчинятися у формі, встановленій законом та має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним (частини четверта та п'ята статті 203 ЦК України).

Правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, належить вчиняти у письмовій формі (пункт 3 частини першої статті 208 ЦК України).

Відповідно до статті 655 ЦК України за договором купівлі - продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні покупцеві, а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

У відповідності до частини п'ятої статті 656 ЦК України особливості договору купівлі - продажу окремих видів майна можуть встановлюватися законом.

Частиною четвертою статті 334 ЦК України, чинної на час укладення договору купівлі-продажу вказаного автомобіля, передбачено, якщо договір про відчуження майна підлягає державній реєстрації, право власності у набувача виникає з моменту такої реєстрації.

Частиною першою статті 210 ЦК України визначено, що правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації.

Статтею 19 Закону України «Про автомобільний транспорт» визначено, що транспортні засоби, в тому числі легкові автомобілі, підлягають державній реєстрації. Державна реєстрація здійснюється в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до статті 34 Закону України «Про дорожній рух» державна реєстрація транспортного засобу полягає у здійсненні комплексу заходів, пов'язаних із перевіркою документів, які є підставою для здійснення реєстрації, а також відсутності будь-яких обтяжень, у тому числі за даними Державного реєстру обтяжень рухомого майна, звіркою і, за необхідності, дослідженням ідентифікаційних номерів складових частин та оглядом транспортного засобу, оформленням і видачею реєстраційних документів та номерних знаків.

Державний облік зареєстрованих транспортних засобів включає в себе процес реєстрації, накопичення, узагальнення, зберігання та передачі інформації про зареєстровані транспортні засоби та їх власників.

Державній реєстрації та обліку підлягають призначені для експлуатації на вулично-дорожній мережі загального користування транспортні засоби усіх типів: автомобілі, автобуси, мотоцикли всіх типів, марок і моделей, самохідні машини, причепи та напівпричепи до них, мотоколяски, інші прирівняні до них транспортні засоби та мопеди, що використовуються на автомобільних дорогах державного значення.

Державна реєстрація та облік автомобілів, автобусів, мотоциклів та мопедів усіх типів, марок і моделей, самохідних машин, причепів та напівпричепів до них, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів здійснюються територіальними органами Міністерства внутрішніх справ України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11 листопада 2009 року № 1200 затверджено Порядок здійснення оптової та роздрібної торгівлі транспортними засобами та їх складовими частинами, що мають ідентифікаційні номери (далі - Порядок).

Згідно пункту 1 цього Порядку, він визначає механізм провадження торговельної діяльності у сфері оптової та роздрібної торгівлі автомобілями, автобусами, мотоциклами всіх типів, марок і моделей, причепами, напівпричепами та мотоколясками, тракторами, самохідними шасі, самохідними сільськогосподарськими, дорожньо-будівельними і меліоративними машинами, сільськогосподарською технікою, іншими механізмами та транспортними засобами вітчизняного та іноземного виробництва (далі - транспортні засоби) та їх складовими частинами (двигуни, шасі, кузови, рами), що мають ідентифікаційні номери, а також тими транспортними засобами та їх складовими частинами, що мають ідентифікаційні номери, які перебували в користуванні і були зареєстровані в установленому законодавством порядку.

Даним Порядком визначено, що продаж транспортного засобу, що має ідентифікаційний номер, передбачає відповідне оформлення договору купівлі-продажу цього транспортного засобу, зняття його з обліку, отримання свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт).

Постановою Кабінету Міністрів України від 07 вересня 1998 року № 1388 затверджено Порядок державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів.

Пунктом 7 цього Порядку передбачено, що власники транспортних засобів та особи, що експлуатують такі засоби на законних підставах, або їх представники зобов'язані зареєструвати (перереєструвати) транспортні засоби протягом десяти діб після придбання (одержання) або митного оформлення, або тимчасового ввезення на територію України, або виникнення обставин, що є підставою для внесення змін до реєстраційних документів. Строк державної реєстрації продовжується у разі подання документів, які підтверджують відсутність можливості своєчасного її проведення власниками транспортних засобів (хвороба, відрядження або інші поважні причини).

Експлуатація транспортних засобів, що не зареєстровані (не перереєстровані) в уповноважених органах МВС та без номерних знаків, що відповідають державним стандартам, а також ідентифікаційні номери складових частин яких не відповідають записам у реєстраційних документах або знищені чи підроблені, забороняється.

Згідно пункту 8 цього Порядку державна реєстрація (перереєстрація) транспортних засобів проводиться на підставі заяв власників, поданих особисто або уповноваженим представником, і документів, що посвідчують їх особу, підтверджують повноваження представника (для фізичних осіб - нотаріально посвідчена довіреність), а також правомірність придбання, отримання, ввезення, митного оформлення транспортних засобів, відповідність конструкції транспортних засобів установленим вимогам безпеки дорожнього руху, а також вимогам, які є підставою для внесення змін до реєстраційних документів.

Документами, що підтверджують правомірність придбання транспортних засобів, їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, є оформлені в установленому порядку:

договори, укладені на товарних біржах на зареєстрованих в уповноваженому органі МВС бланках;

укладені та оформлені безпосередньо в сервісних центрах МВС у присутності адміністраторів таких органів договори купівлі-продажу (міни, поставки), дарування транспортних засобів, а також інші договори, на підставі яких здійснюється набуття права власності на транспортний засіб;

укладені та оформлені в центрах надання адміністративних послуг у присутності адміністраторів таких центрів договори купівлі-продажу (міни, поставки), дарування транспортних засобів, а також інші договори, на підставі яких здійснюється набуття права власності на транспортний засіб;

нотаріально посвідчені договори купівлі-продажу (міни, поставки), дарування транспортних засобів, а також інші договори, на підставі яких здійснюється набуття права власності на транспортний засіб;

договори купівлі-продажу транспортних засобів, що підлягають першій державній реєстрації в сервісних центрах МВС, за якими продавцями виступають суб'єкти господарювання, що здійснюють оптову та/або роздрібну торгівлю транспортними засобами, і які підписані від імені таких суб'єктів уповноваженою особою.

Отже, законодавством чітко визначений порядок державної реєстрації (перереєстрації) транспортних засобів у разі їх придбання (одержання) та види правовстановлюючих документів (договорів, інших правочинів) на підставі яких здійснюється така реєстрація.

З огляду на наведене, враховуючи те, що згаданий договір купівлі-продажу (а.с.6), який укладений в простій письмовій формі без оформлення його відповідно до пункту 8 зазначеного вище Порядку, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність передбачених законом підстав для визнання за позивачем права власності на автомобіль марки «Volkswagen Golf», 1995 року випуску, номер кузова НОМЕР_1, реєстраційний номер НОМЕР_2, придбаний ним 03 травня 2010 року на підставі письмового договору купівлі-продажу, укладеного з ОСОБА_5

Крім того, частиною третьою статті 244 ЦК України передбачено, що довіреність - це письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами.

Представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов'язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє (частина перша статті 237 ЦК України).

Отже, довіреність свідчить про наявність між особою, яка її видала, та особою, якій її видано, правовідносин, які є представницькими відносинами.

Договір купівлі-продажу - це угода, за якою продавець (одна сторона) зобов'язується передати майно у власність покупцеві (другій стороні), а покупець зобов'язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму (стаття 655 ЦК України).

Аналіз зазначених норм матеріального права, як правильно зазначає місцевий суд у своїх висновках, свідчить про те, що видача довіреності на володіння, користування та розпорядження транспортним засобом без належного укладення договору купівлі-продажу цього транспортного засобу не вважається укладеним відповідно до закону договором та не є підставою для набуття права власності на транспортний засіб особою, яка цю довіреність отримала.

Видана на ім'я позивача довіреність, посвідчена 03 травня 2010 року нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Стрільчуком М.М., якою його уповноважено розпоряджатися (керувати, продати, обміняти, здати в оренду тощо) належним власнику на підставі свідоцтва про реєстрацію (технічного паспорту) ТЗ НОМЕР_4, виданим Нововолинським МРЕВ 04 березня 2003 року, транспортним засобом марки «Volkswagen Golf», 1995 року випуску, номер кузова НОМЕР_1, реєстраційний номер НОМЕР_2., зайвий раз вказує, що даний транспортний засіб належить не позивачу, а ОСОБА_3 Даною довіреністю позивачу надані лише правомочності власника щодо управління і розпорядження цим транспортним засобом від імені власника.

Оскільки, як встановлено місцевим судом, позивач не набув у встановленому законом порядку права власності на згаданий автомобіль, тому у відповідності до положень статті 59 Закону «Про виконавче провадження» висновок суду про відсутність підстав для зняття арештів з автомобіля є правильними та узгоджується з нормами матеріального права.

Ураховуючи наведене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для визнання права власності за позивачем ОСОБА_2 на вказаний транспортний засіб та скасування арештів, накладених на цей автомобіль постановами державних виконавців Володимир-Волинського МВДВС ГТУЮ у Волинській області.

На підставі наведеного, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що ухвалене місцевим судом рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_2 відповідає вимогам закону.

Суд в даному випадку правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

У своїх доводах апеляційної скарги представник позивача вказував, що позивач ОСОБА_2 на законних підставах набув право власності на автомобіль згідно укладеного із відповідачем договору купівлі-продажу від 03 травня 2010 року і нездійснення ним реєстрації транспортного засобу не може розцінюватися як порушення, що вплинуло на законність підстав набуття права власності на транспортний засіб

Проте такі доводи колегією суддів до уваги не приймаються, оскільки укладений між позивачем та ОСОБА_5, від імені ОСОБА_3 договір купівлі-продажу спірного автомобіля, розписка про отримання коштів, не є підтвердженням переходу права власності на спірний автомобіль від ОСОБА_7 до ОСОБА_2, оскільки позивач у встановленому законом порядку не оформив договір купівлі-продажу відповідно до пункту 8 згаданого Порядку, не здійснив державну реєстрацію автомобіля на своє ім'я, не отримав на нього правовстановлюючі документи, у зв'язку з чим не відбувся перехід права власності на спірний автомобіль до позивача.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду та не містять підстав для скасування оскаржуваного рішення суду, а є власним суб'єктивним тлумаченням норм права та обставин справи, яким суд дав відповідну правову оцінку.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі наведеного, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права. Підстави для його зміни чи скасування відсутні.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, Волинський апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_2, яка подана від його імені представником ОСОБА_4, залишити без задоволення.

Заочне рішення Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 16 листопада 2018 року в даній справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий

Судді: