Провадження №: 2/752/872/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31.10.2019 року Голосіївський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Плахотнюк К.Г.,

за участі секретаря судового засідання Рєзнік В.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві справу за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Банк Розвитку», третя особа товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» про захист прав споживача, визнання кредитного недійсним,

встановив:

02.10.2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про захист прав споживача, визнання кредитного договору недійснимдо ПАТ «ВБР».

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивачем зазначено, що 06.12.2013 року між ним та ПАТ «ВБР» укладено кредитний договір № IKCASHSHG.201215.001 про надання споживчого кредиту. Відповідно до п. 1.2, 1.3., 1.4., 1.5., 1.6., 2.2. зазначеного кредитного договору, кредит надається в сумі 8 800, 00 грн. на наступні цілі: 8 000, 00 грн. на споживчі потреби, 800, 00 грн. з метою оплати винагороди банку за надання фінансового інструменту; термін користування кредитом до 05.12.2016 року; процентна ставка за користування кредитом 0, 001% річних; позичальник зобов`язався сплатити банку комісію за надання фінансового інструменту у розмірі 800, 00 грн.; комісію за надання кредитних ресурсів у розмірі 4 % від суми кредиту по договору щомісяця в період сплати; в якості забезпечення виконання позичальником своїх зобов`язань щодо повернення кредиту, сплати нарахованих процентів, комісій, можливої неустойки, а також інших витрат виступає: по даній кредитній угоді порука не передбачена. Правовідносини, що склалися підпадають під дію Закону України «Про захист прав споживачів». Відповідно до ч. 4 ст. 42 Конституції України, держава захищає права споживачів, здійснює контроль за якістю і безпечністю продукції та усіх видів послуг і робіт, сприяє діяльності громадських організацій споживачів. Вважає, що банк ввів його в оману під час укладення кредитного договору, а саме п. 2.1. договору свідчить, що видача кредиту здійснюється виключно після підписання договорів, які забезпечують виконання зобов`язань за цим договором шляхом видачі готівки через касу банку або шляхом перерахування на поточний рахунок вказаний позичальником на підставі його письмової заяви, тобто банк не кокретизував яким саме чином будуть видані кошти та не вказав на який конкретно рахунок буде їх перераховано. Даний кредитний договір суперечить чинному законодавству і порушує права позичальника-споживача. Крім того, відповідно до п. 8.9. кредитного договору, детальний опис загальної вартості кредиту вказаний у Додатку № 1 до цього договору. Реальна процентна ставка по кредиту складає 121, 43 %. Однак Додаток № 1 у вигляді Таблиці визначення сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки не містить числового, абсолютного та відсоткового значення сукупної вартості кредиту. Банк не повідомив його про кредитні умови, закрема: наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі, між зобов`язаннями споживача; тип відсоткової ставки; орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту; необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживаче має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію; переваги та недоліки пропонованих схем кредитування. Також банком не надано інформаційний лист у якому детально описано всю інформацію щодо умов кредитування, а також про % ставку, порядок її обчислення, абсолютне значення подорожчання кредиту та в якій сумі банк отримуватиме комісію відповідно до п. 1.6. кредитного договору. Банк при укладенні кредитного договору ввів його в оману, не виконавши всі вимоги, встановлені ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», а також зазначивши у кредитному договорі у не чіткий, не зрозумілий та двозначний спосіб загальну вартість кредиту для споживача. Згідно з п. 3.6. Правил № 168 банк не має права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь. Зазначив також, що існує дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача, кредитний договір є несправедливим, суперечить принципу добросовісності. Просив визнати недійсним договір про надання споживчого кредиту № IKCASHSHG.201215.001 від 06.12.2013 року, укладений між ним та ПАТ «ВБР».

06.10.2017 року суддею Голосіївського районного суду м. Києва Плахотнюк К.Г. відкрито провадження у справі.

15.01.2018 року відповідачем ПАТ «ВБР» подано відзив на позовну заяву, відповідно до змісту якого ПАТ «ВБР» заперечує проти заявлених позовних вимог з огляду на наступне. 06.12.2013 року між ОСОБА_1 та ПАТ «ВБР» укладено кредитний договір № IKCASHSHG.201215.001. Зазначеним кредитним договором чітко визначено спосіб надання кредитних коштів. Крім того, позивач додає в якості додатку до позову Додаток № 2 «Графік погашення кредиту», яким визначено розмір щомісячного платежу в розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом та вартістю всіх сукупних послуг за кожним платіжним періодом, хоча однією з підстав позову зазначає про його відсутність. У Додатку № 1 до кредитного договору міститься «Таблиця визначення сукупної споживчої вартості кредиту та реальної процентної ставки» в якій зазначені умови кредитування та детальний розпис сукупної вартості кредиту. Зазначені додатки підписані особисто ОСОБА_1 , що свідчить про те, що він ознайомлений та погодився із зазначеними умовами, а банк в повному обсязі ознайомив позичальника з умовами кредитування. Також позивачем підписані анкета-заява про ознайомлення та погодження з умовами кредитування і довідка про умови кредитування та орієнтовану сукупну вартість кредиту. Отже, підписуючи кредитний договір № IKCASHSHG.201215.001 від 06.12.2013 року ОСОБА_1 погодився з його умовами. Також засвідчує факт погодження позичальником умов кредитного договору його часткове виконання. Крім того, заочним рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 17.01.2017 року, яке залишено без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 13.09.2017 року з ОСОБА_1 на користь ПАТ «ВБР» стягнуто заборгованість за кредитним договором № IKCASHSHG.201215.001 від 06.12.2013 року у розмірі 12 061, 06 грн. 27.10.2017 року на виконання зазначеного вище заочного рішення Голосіївським районним судом м. Києва видано виконавчий лист. З огляду на викладене вище, просили відмовити у задоволенні заявлених позовних вимог у повному обсязі.

18.04.2018 року представником позивача подано відповідь на відзив, відповідно до змісту якої, представник позивача зазначає, що кредитор використав інструмент, який полягав у стягненні комісії від суми наданого кредиту, без сплати якого передача предмету угоди позичальника не відбулася б, що може застосовуватися лише між суб`єктами господарювання. Кредитор видав частину на оплату можливості отримати іншу частину кредиту. Тобто, банк надав 800, 00 грн. кредиту не на придбання продукції, а відповідно на цілі, що суперечать нормами законодавства умовам договору. Сторони не досягли домовленості стосовно істотної умови кредитного договору, а саме суми наданого кредиту, оскільки споживача було введено в оману щодо законності вимоги про сплату суми коштів, як умови надання кредиту. В договорі відсутній обґрунтований розрахунок розміру комісії, вказано лише, що комісія стягується за надання кредитних коштів та обслуговування кредитної заборгованості. Просили визнати недійсним договір про надання споживчого кредиту № IKCASHSHG.201215.001 від 06.12.2013 року, укладений між ним та ПАТ «ВБР».

19.02.2019 року ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва до участі у справі у якості третьої особи без самостійних вимог залучено товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія», закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

У судовому засіданні 31.10.2019 року позивач та його представник відсутні, звернулися до суду з клопотанням про розгляд справи за їх відсутності, просили задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Відповідач ПАТ «ВБР» явку свого представника у судове засідання не забезпечили, просили розглядати справу за їх відсутності та відмовити у задоволенні позовних вимог повністю.

Третя особа ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» явку свого представника у судове засідання не забезпечили, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, з будь-якими клопотаннями до суду не зверталися.

Врахувавши думку представника позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що заявлені ОСОБА_1 позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

За змістом ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України.

Згідно зі ст. ст. 215, 626-628, 1054 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу; договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства; за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

За змістом ст. ст. 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» (в редакції, що була чинною на час укладення договору кредиту) до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема про встановлення обов`язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; передбачення зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінене або визнане недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

Закон України «Про захист прав споживачів» застосовується до спорів, які виникли з кредитних правовідносин, лише в тому разі, якщо підставою позову є порушення порядку надання споживачеві інформації про умови отримання кредиту, типові процентні ставки, валютні знижки тощо, які передують укладенню договору.

Судом встановлено, що 06.12.2013 року між ОСОБА_1 та ПАТ «ВБР» укладено кредитний договір № IKCASHSHG.201215.001. Відповідно до п. 1.2, 1.3., 1.4., 1.5., 1.6. зазначеного кредитного договору, кредит надається в сумі 8 800, 00 грн. на наступні цілі: 8 000, 00 грн. на споживчі потреби, 800, 00 грн. з метою оплати винагороди банку за надання фінансового інструменту; термін користування кредитом до 05.12.2016 року; процентна ставка за користування кредитом 0, 001% річних; позичальник зобов`язався сплатити банку комісію за надання фінансового інструменту у розмірі 800, 00 грн.; комісію за надання кредитних ресурсів у розмірі 4 % від суми кредиту по договору щомісяця в період сплати.

Кредитний договір містить додатки № 1 «Таблиця виззначення сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки» та № 2 «Графік погашення кредиту», з якими позивач ознайомився при укладенні договору, погодився та підписав їх.

Пунктами 6.1., 6.3. кредитного договору № IKCASHSHG.201215.001 від 06.12.2013 року передбачено, що за порушення строків погашення заборгованості за користування кредитом банк нараховує позичальнику проценти в розмірі 36 % річних від суми простроченої заборгованості за кожний день прострочення; за порушення строків сплати процентів за користування кредитом та/або комісії банк нараховує позичальнику пеню в розмірі 0,5 % від суми простроченої заборгованості за кожний день прострочення.

Заочним рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 17.01.2017 року, яке залишено без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 13.09.2017 року з ОСОБА_1 на користь ПАТ «ВБР» стягнуто заборгованість за кредитним договором № IKCASHSHG.201215.001 від 06.12.2013 року у розмірі 12 061, 06 грн., яка складається з: поточної заборгованості по тілу кредиту у розмірі 2 371, 28 грн., простроченої заборгованості по тілу кредиту у розмірі 2 873, 73 грн., простроченої заборгованості по процентам за користування кредитом у розмірі 433, 68 грн., простроченої заборгованості по комісії у розмірі 2 816, 00 грн., суми штрафу/пені у розмірі 3 566, 37 грн. 27.10.2017 року на виконання зазначеного вище заочного рішення Голосіївським районним судом м. Києва видано виконавчий лист.

Зазначеним рішенням суду встановлено, що банк належним чином виконав взяті на себе зобов`язання, надав позичальнику кредитні кошти у розмірі та на умовах, встановлених договором, проте позичальник не виконав взятих на себе зобов`язань, порушив умови кредитного договору, не в повному обсязі сплачував заборгованість за кредитом, проценти за користування ним та комісію, внаслідок чого утворився борг, який підлягає стягненню з боржника зі сплатою пені та штрафів.

Крім цього, судом у мотивувальній частині судового рішення встановлено, що банком правомірно нарахована комісія щомісячно за надання кредитних ресурсів відповідно до п. 1.6 договору кредиту та у зв`язку з порушенням строків сплати процентів за користування кредитом та або/комісії пеня відповідно до п. 6.3 договору, які також стягнуті за вказаним рішенням з боржника.

За правилами ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Отже, суд виходив з того, що дані положення кредитного договору є чинними, відповідають вимогам закону, підлягають виконанню боржником та не потребують доказування.

ОСОБА_1 , підписавши кредитний договір та додатки до нього, які містили розрахунок щомісячних сум, які підлягали сплаті боржником, включаючи і комісію, а також сплачуючи частково борг (кредитні кошти), проценти за користування коштами, комісію та пеню, про що свідчить розрахунок заборгованості, погодився з його умовами, не відкликав свою згоду на укладення договору протягом 14 календарних днів без пояснення причин, як передбачено ч. 6 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (в редакції, що діяла на час укладення кредитного договору), не звертався протягом тривалого часу, близько чотирьох років з вимогою про визнання недійсним кредитного договору та не відмовився від їх виконання, користувався грошовими коштами, що свідчить про те, що був згоден з умовами договору, а також своїми правами та обов`язками щодо виконання договору.

Отже, спірний договір споживчого кредиту підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі; позивач на момент укладення договору не заявляв додаткових вимог щодо умов спірного договору та в подальшому виконував його умови; відповідач надав позивачу документи, які передували укладенню кредитного договору, у тому числі й щодо сукупної вартості кредиту, сум комісії, передбачених п. 1.6 договору, реальної процентної ставки та інформацію про її збільшення у разі порушення строків погашення заборгованості за кредитом до 36 % (п. 6.1 договору) та сплату пені у зв`язку з порушенням строків сплати процентів за користування кредитом (п. 6.3 договору).

У додатках до договору кредиту № 1 «Таблиця визначення сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки» та № 2 «Графік погашення кредиту», які також підписані позивачем, міститься повна інформація стосовно умов кредитування, загальна сума до погашення кожного місяця, проценти та сума комісії за надання кредитних ресурсів, яка визначена п. 1.6 договору.

Посилання позивача на ті обставини, що банк не має права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь, натомість оспорювані п. 1.6 та п. 6.3 кредитного договору є несправедливими та встановлюють саме такі платежі, що є підставою визнати їх недійсними, є безпідставними, оскільки ці пункти кредитного договору встановлюють сплату позичальником комісії за надання кредитних коштів та пеню за порушення позичальником строків сплати процентів за користування кредитом та/або комісії, а відтак не є платежами, які споживач має сплатити банку за дії, які банк здійснює на власну користь, а навпаки залежать від належного виконання позичальником взятих на себе зобов`язань (стосовно пені) та надання позичальнику кредитних коштів (стосовно комісії).

На підставі викладеного вище, суд приходить до висновку, що заявлені ОСОБА_1 вимоги про захист прав споживача, визнання кредитного недійснимдо ПАТ «ВБР», не знайшли свого підтвердження в процесі розгляду справи, а відтак не підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись, Законом України «Про захист прав споживачів», ст. ст. 215, 626-628, 1054 ЦК України, ст. ст. 4, 5, 6, 12, 13, 18, 82, 265, 268, 273 ЦПК України, суд, -

вирішив:

позов ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Банк Розвитку», третя особа товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» про захист прав споживача, визнання кредитного недійсним, залишити без задоволення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення або складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Апеляційна скарга подається до суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, яким ухвалено оскаржуване рішення.

Суддя К.Г. Плахотнюк