Справа №557/941/19
Провадження №2/557/540/2019
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 листопада 2019 року смт.Гоща

Гощанський районний суд Рівненської області в складі:

головуючого судді Пацка Д.В.,

при секретарі судового засідання Гуменюк Н.П.

за участю представника позивача - адвоката Кальки Я.З.

представника відповідача Гощанського РВ

ДВС ГТУЮ у Рівненській області Геруса Б.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в смт. Гоща цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Рівненського управління Головного управління Державної фіскальної служби України у Рівненській області, Гощанського районного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області, про визнання права власності та зняття арешту,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 , Рівненського управління Головного управління Державної фіскальної служби України у Рівненській області, Гощанського районного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області, в якій просить суд визнати за нею право власності на нежитлове приміщення з літнім майданчиком, загальною площею 177,2 м. кв. в АДРЕСА_1 , який належить їй на праві приватної власності згідно договору дарування від 17.06.2003 року та зняти арешт з вищезазначеного нерухомого майна, який було накладено в рамках виконавчого провадження про стягнення боргу з ОСОБА_2 на підставі постанови ВДВС Гощанського РУЮ від 21.01.2010 року.

Позовні вимоги мотивує тим, що їй на праві власності належить нежитлове приміщення з літнім майданчиком, загальною площею 177,2 м. кв. в АДРЕСА_1 . Позивач вирішила оформити право користування земельною ділянкою, на якій знаходиться вказане нерухоме майно, подавши заяву до Гощанської селищної ради Гощанського району.

Вказує, що 13.08.2018 року сесією Гощанської селищної ради було прийнято рішення №1033, яким було надано дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду строком на 5 років для будівництва та обслуговування інших будівель громадської забудови по АДРЕСА_1 .

Позивач звернулася до землевпорядної організації з метою виготовлення проекту землеустрою та дізналась, що вказане нерухоме майно ще зареєстроване за відповідачем, а згідно Єдиного реєстру заборон та відчужень об`єктів нерухомого майна, на вказане нерухоме мано накладено арешт.

З огляду на викладені обставини позивач просить позов задовольнити.

Ухвалою судді від 07.06.2019 року відкрито провадження у справі за загальними правилами позовного провадження та призначено справу до розгляду в підготовчому судовому засіданні.

Ухвалою Гощанського районного суду Рівненської області від 26.09.2019 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті.

Представник позивача - адвокат Калька Я.З., в судовому засіданні просив позов задовольнити повністю з підстав, викладених у ньому.

Відповідач ОСОБА_2 , в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Заяв чи клопотань не подавав. В підготовчому судовому засіданні був присутній, позов визнав повністю та не заперечує щодо його задоволення.

Представник відповідача Гощанського РВ ДВС ГТУЮ у Рівненській області - Герус Б.І., в судовому засіданні позовні вимоги позивача визнав частково, не заперечує щодо задоволення позову в частині зняття арешту, повідомив, що на даний час виконавче провадження знищене, у боржника відсутня заборгованість.

Представником відповідача Головного управління Державної фіскальної служби України у Рівненській області - Льомкіною О.Ю., подано відзив, у якому вказано, що пред`являючи вимогу до податкового органу, позивач не звернув увагу, що згідно відомостей з реєстру заборон та відчужень об`єктів нерухомого майна на нерухоме майно - літній танцювальний майданчик було накладено арешт, 21.01.2010 року за заявою відділу ДФС Гощанського районного управління юстиції, тоді як провадження у справі про банкрутство ПП ОСОБА_2 , де ініціюючим кредитором виступала Гощанська міжрайонна ДПІ , було припинено 28.11.2008 року, (витяг рішення ЄДРСР додано).

Окрім того, вищевказаним рішенням встановлено, що ліквідатором не встановлено майна для задоволення вимог кредитора, що підтверджується довідками Рівненського обласного БТІ №47/1 від 15.01.2008 р, інспекції держтехнагляду по Гощанському району №36 від 08.07.2008 року, відділу ДАІ Гощанського РВ УМВС №97 від 07.07.2008 р. та довідкою Управління Держкомзему №05-59 від 29.09.2008 р.

На підставі вище викладеного,представником вказується, що в ГУ ДФС у Рівненській області відсутні підстави вважати, що в 2010 році було накладено арешт на майно ОСОБА_2 в інтересах контролюючого органу.

Суд, заслухавши учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 5,6 ст. 263 ЦПК України обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Фактичні обставини справи.

Судом встановлено, що літній майданчик, загальною площею 177,2 м. кв. в АДРЕСА_1 , належить на праві приватної власності позивачу ОСОБА_1 з 17.06.2003 року, що підтверджується договором дарування, посвідченого державним нотаріусом Строкалем В.Д., зареєстровано в реєстрі за №1110.

Технічний паспорт виготовлено станом на 05.07.2018 р. Комунальним підприємством «Рівненське обласне бюро технічної інвентаризації» Рівненської обласної ради, інвентаризаційна справа №1165.

Згідно з інформаційною довідкою № 3611/15.6-34 від 31.08.2018 року Гощанського районного відділу ДВС Головного територіального управління у Рівненській області, встановлено, що літній майданчик, загальною площею 177,2 м. кв. в смт. Гоща на даний об`єкт було накладено арешт та заборону відчуження, оскільки даний об`єкт знаходиться у власності ОСОБА_2 . На підставі постанови про арешт майна боржника, АН №013211 від 21.01.2010 року на даний об`єкт було накладено арешт та заборону відчуження.

Гощанським районним відділом ДВС Головного територіального управління у Рівненській області надано інформацію про неможливість надання копій документів по виконавчому провадженні, так як матеріали виконавчих проваджень зберігаються не більше трьох років після чого знищуються.

На підставі наведеного суд приходить висновку, що арешт накладено помилково, оскільки ОСОБА_2 відповідно до договору дарування від 17.06.2003 р. не був власником літнього танцювального майданчика, загальною площею 177,2 м. кв. в АДРЕСА_1 , на момент накладення арешту.

ПП ОСОБА_2 відповідно до відомостей з ЄДРЮОФОППГФ 23.12.2008 р. внесено запис про припинення підприємницької діяльності, а рішенням Господарського суду Рівненської області від 28.11.2008 року його визнано банкрутом.

Таким чином, суд приходить до висновку, що вищевказане нерухоме майно не могло бути включене до ліквідаційного балансу ПП ОСОБА_2 , так як не перебувало у власності відповідача з 17 червня 2003 року, окрім того вищевказаним рішенням Господарського суду Рівненської області від 28.11.2008 року, встановлено, що ліквідатором не встановлено майна для задоволення вимог кредитора.

Наявний арешт порушує права позивача, так як вона не має можливості реалізувати свої права власника.

Згідно ст.1 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, кожна фізична та юридична особа має право володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Основною метою ст. 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод є попередження свавільного захоплення власності, конфіскації, експропріації та інших порушень безперешкодного користування своїм майном.

При цьому в своїх рішеннях Європейський Суд з прав людини постійно вказує на необхідність дотримання справедливої рівноваги між інтересами суспільства та необхідністю дотримання фундаментальних прав окремої людини. Необхідність забезпечення такої рівноваги відображено у статті 1 Першого Протоколу, зокрема, вказано на необхідність дотримання обґрунтованої пропорційності між застосованими заходами та переслідуваною метою, якої намагаються досягти шляхом позбавлення особи її власності.

Європейський Суд з прав людини у ряді випадків вбачав порушення ст. 1 Протоколу навіть тоді, коли не було юридичного позбавлення права власності на майно, але через ті або інші обставини людина була позбавлена практичної можливості користуватися своєю власністю.

В рішенні по справі «Onerylidiz проти Туреччини» Європейський суд висловився наступним чином: «Справжнє, ефективне здійснення права, що охороняється цією нормою, не залежить від одного обов`язку держави не втручатися і може вимагати забезпечення позитивних заходів щодо захисту, особливо, якщо існує позитивний зв`язок між заходами, здійснення яких заявник вправі очікувати від державних органів, і ефективним користуванням його майном…».

В статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», вказано, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини, як джерело права.

Згідно до ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ст.319 Цивільного кодексу України власник володіє користується, розпоряджається своїм майно на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

На підставі ст.321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності, або обмежене в його здійснені лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ч.2 ст.56 Закону України «Про виконавче провадження», арешт на майно боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна боржника або про опис та арешт майна боржника.

В порушення вказаних вимог закону, державний виконавець наклав арешт на майно боржника, яке йому не належить, боржником у вищевказаному виконавчому провадженні є ОСОБА_2 на підставі постанови про арешт майна боржника серії АН №013211 від 21.01.2010 року на даний об`єкт було накладено арешт та заборону відчуження, а власником з 17.03.2003 року є позивач ОСОБА_1 , що вбачається з наданих суду матеріалів справи, та порушує можливості реалізації позивачем своїх прав власності на вищезазначене нерухоме майно та унеможливлює як власнику майна вільно володіти ним, користуватися та розпоряджатися, а тому суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині зняття арешту з вищезазначеного майна та скасування заборони його відчуження є обґрунтованими, доведеними та такими, що підлягають задоволенню, а порушене право позивача підлягає судовому захисту, так як у матеріалах справи відсутні докази про те, що на даний час існує потреба в арешті вищезазначеного майна, а відтак і про задоволення позову в цій частині позовних вимог.

Згідно ч.1 ст.13 Цивільно-процесуального кодексу України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу та в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст.59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Право власності ОСОБА_1 на літній танцювальний майданчик, загальною площею 177,2 м. кв. в АДРЕСА_1 , підтверджується правовстановлюючим документом: договором дарування, укладеним 17.03.2003 року, що посвідчений державним нотаріусом Гощанської районної державної нотаріальної контори, та зареєстрований в реєстрі за № 1110. Оригінал договору знаходиться у позивача та оглянуто в судовому засіданні.

Оскільки позивач є власником вказаного нерухомого майна, що підтверджується правовстановлюючим документом, підстави для визнання за нею права власності на нерухоме майно відсутні, оскільки право позивача ніким не оспорюється.

Тому в задоволенні позовних вимог про визнання за позивачем права власності на літній танцювальний майданчик, загальною площею 177,2 м. кв. в АДРЕСА_1 , необхідно відмовити.

На підставі викладеного суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 підлягає до часткового задоволення в частині зняття арешту з належного її нерухомого майна, який було накладено в рамках виконавчого провадження про стягнення боргу із ОСОБА_2 на підставі постанови ВДВС Гощанського РУЮ про арешт майна боржника серії АН № 013211 від 21.01.2010 року та скасувати заборону на його відчуження.

В задоволенні решти позовних вимог, необхідно відмовити.

Керуючись ст.ст. 4, 10, 18, 76, 95, 133, 141, 223, 258, 263-265 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Рівненського управління Головного управління Державної фіскальної служби України у Рівненській області, Гощанського районного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області, про визнання права власності та зняття арешту, - задовольнити частково.

Зняти арешт з нерухомого майна - нежитлового приміщення з літнім танцювальним майданчиком, загальною площею 177, 2 м.кв. в АДРЕСА_1 , який було накладено в рамках виконавчого провадження про стягнення боргу із ОСОБА_2 на підставі постанови ВДВС Гощанського РУЮ про арешт майна боржника серії АН № 013211 від 21.01.2010 року.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Апеляційна скарга подається в порядку, визначеному п.15.5 Розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України до Рівненського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через суд першої інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення суду виготовлено 22.11.2019 року.

Рішення набрало законної сили «___»________20_____року.

Суддя Д.В. Пацко