Справа № 182/6739/16-ц
Провадження № 2/0182/45/2019
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

13.03.2019 року м. Нікополь

Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Рунчевої О.В.

секретаря Нагаєвої Н.О.

представника позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Нікополі цивільну справу за позовом Кредитної спілки "СОЮЗ-ДНІПРО" до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач 06 грудня 2016 року звернувся до Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області з зазначеним позовом, посилаючись на наступні обставини.

28 грудня 2015 року між Кредитною спілкою «Союз-Дніпро» та ОСОБА_4 було укладено кредитний договір № 2750/15.

Згідно умов кредитного договору, позивач надав відповідачу кредитні кошти у сумі 25 560 грн. 00 коп. строком на 24 місяця, до 27 грудня 2017 року. Відповідач ОСОБА_4 зобовязався повернути отриманий кредит та сплатити відсотки за користування кредитом.

Кредит був отриманий ОСОБА_4 28 грудня 2015 року, що підтверджується видатковим касовим ордером № 6384 від 28 грудня 2015 року на суму 25 560 грн. 00 коп.

Згідно п. 4.1. кредитного договору, нарахування процентів за договором здійснюється за строк користування кредитом та нараховується на залишок заборгованості за кредитом в день отримання грошових коштів та щомісяця із розрахунку 2,30 % на залишок заборгованості за кредитом.

Згідно п. 4.4. вказаного кредитного договору, при порушенні позичальником строків сплати кредиту, вказаних у п. 4.2 договору більш ніж на 15 календарних днів з 16 дня кредитодавець нараховує процент (плату) за користування кредитом із розрахунку 0,5 % на день від суми залишку за кредитом за кожен день простроченої заборгованості за кредитом до повного її погашення.

Відповідач ОСОБА_4 належним чином не виконував свої зобовязання по кредитному договору, тому станом на 15 листопада 2016 року за відповідачем рахується заборгованість у сумі 51320 грн. 87 коп., яка складається з :

-23872,48 грн. залишок по кредиту;

-27448,40 грн. проценти за користування кредитом з урахуванням прострочених платежів.

В якості забезпечення належного виконання позичальником своїх зобовязань за кредитним договором № 2750/15 від 28 грудня 2015 року, між Кредитною спілкою «Союз-Дніпро» та ОСОБА_2 був укладений договір поруки № 2750/15 від 28 грудня 2015 року, відповідно до умов якого поручитель зобовязалася перед банком відповідати у повному обсязі по зобовязанням відповідача ОСОБА_4, визначених кредитним договором.

Відповідно до п. 2.1. Договору поруки, відповідальність поручителя настає у випадку, коли позичальник не виконує або неналежним чином виконує свої грошові зобовязання за кредитним договором з будь-якої причини, у тому числі смерті.

Згідно п. 2.2. кредитного договору, поручитель і позичальник несуть солідарну відповідальність перед кредитодавцем. Поручитель відповідає по обовязкам позичальника у повному обсязі, тобто за повернення кредиту, сплату процентів за його використання, за сплату додаткових процентів, а також відшкодування збитків, завданих кредитодавцю невиконанням чи неналежним виконанням позичальником умов кредитного договору.

Також умовами договору поруки встановлено, що в разі невиконання зобовязань боржником за кредитним договором відповідачі несуть відповідальність перед позивачем як солідарні боржники, при цьому позивач вправі вимагати виконання зобовязань як від всіх відповідачів разом, так і від кожного з них окремо, як в цілому, так і в частині боргу.

Представники позивача неодноразово спілкувались з відповідачами, вимагали погасити суму заборгованості, однак безрезультатно.

Також позивачем, з метою врегулювання спору в досудовому порядку, на адресу відповідачів направлялися претензії з вимогами погасити суму заборгованості, але відповіді отримано не було.

На підставі викладеного, позивач просить суд стягнути солідарно з відповідачів на свою користь заборгованість за кредитним договором 2750/15 від 28 грудня 2015 року в розмірі 51 320 грн. 87 коп. та понесені ним судові витрати у сумі 1 378,00 грн.

Ухвалою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області про відкриття провадження у справі від 26 грудня 2016 року по вказаній цивільній справі було відкрито провадження згідно вимог ЦПК України в редакції, що діяла на той час.

Заочним рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 22 березня 2017 року позовні вимоги Кредитної спілки "СОЮЗ-ДНІПРО" було задоволено у повному обсязі.

15 грудня 2017 року набув чинності Цивільний процесуальний кодекс України в редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року.

Згідно п.9 ч.1 Перехідних положень ЦПК України, справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Ухвалою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 09 січня 2018 року заяву ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення було задоволено та скасовано по вказаній справі заочне рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 22 березня 2017 року.

В матеріалах справи наявний відзив ОСОБА_2 на позовну заяву, що надійшов на адресу суду 16 лютого 2018 року (а.с. 77-78).

У відзиві ОСОБА_2 просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог в частині стягнення з неї на користь Кредитної спілки "СОЮЗ-ДНІПРО" суми заборгованості за кредитним договором № 2750/15 від 28 грудня 2015 року, оскільки вона не знала про існування вказаного кредиту, договору поруки не підписувала. Також зазначила, що з відповідачем по справі вона перебувала у шлюбі, але з жовтня 2015 року вони припинили шлюбні відносини, що встановлено рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області по справі № 182/273/16-ц від 21 квітня 2016 року, яким було між ними шлюб розірвано. Таким чином, на час укладення кредитного договору № 2750/15 від 28 грудня 2015 року, вона з відповідачем ОСОБА_4 не мешкала, про отримання ним кредиту не знала.

У судовому засіданні представник позивача - ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила суд їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_5 та її представник - ОСОБА_3, проти позову в частині солідарного стягнення заборгованості з ОСОБА_5 за кредитним договором № 2750/15 від 28 грудня 2015 року заперечували. В цій частині позову просили суд відмовити на підставах, викладених у відзиві на позов.

Відповідач ОСОБА_4 у судове засідання не зявився, був повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи, до суду повернувся конверт з поштовим повідомленням, як не вручений у звязку з закінченням терміну зберігання (а.с. 125). Судова повістка у відповідності до ч. 8 ст. 128, ч. 1 ст. 131 ЦПК України, вважається доставленою.

Суд вислухавши учасників процесу, вивчивши матеріали справи, приходить до наступного.

Як встановлено судом, 28 грудня 2015 року між Кредитною спілкою «Союз-Дніпро» та ОСОБА_4 було укладено кредитний договір № 2750/15(а.с. 4-5).

Згідно умов кредитного договору, позивач надав відповідачу кредитні кошти у сумі 25 560 грн. 00 коп. строком на 24 місяця, до 27 грудня 2017 року. Відповідач ОСОБА_4 зобовязався повернути отриманий кредит та сплатити відсотки за користування кредитом.

Кредит був отриманий ОСОБА_4 28 грудня 2015 року, що підтверджується видатковим касовим ордером № 6384 від 28 грудня 2015 року на суму 25 560 грн. 00 коп.(а.с. 7).

Згідно п. 4.1. кредитного договору, нарахування процентів за договором здійснюється за строк користування кредитом та нараховується на залишок заборгованості за кредитом в день отримання грошових коштів та щомісяця із розрахунку 2,30 % на залишок заборгованості за кредитом.

Згідно п. 4.4. вказаного кредитного договору, при порушенні позичальником строків сплати кредиту, вказаних у п. 4.2 договору більш ніж на 15 календарних днів з 16 дня кредитодавець нараховує процент (плату) за користування кредитом із розрахунку 0,5 % на день від суми залишку за кредитом за кожен день простроченої заборгованості за кредитом до повного її погашення.

Відповідач ОСОБА_4 належним чином не виконував свої зобовязання по кредитному договору, тому станом на 15.11.2016 року за відповідачем рахується заборгованість у сумі 51 320 грн. 87 коп., яка складається з :

-23 872,48 грн. залишок по кредиту;

-27 448,40 грн. проценти за користування кредитом з урахуванням прострочених платежів (а.с.3).

Банком, з метою врегулювання спору в досудовому порядку, на адресу ОСОБА_4 направлялися претензії з вимогами погасити суму заборгованості, але відповіді отримано не було (а.с. 8, 10).

До теперішнього часу кредитна заборгованість перед Кредитною спілкою «Союз-Дніпро» ОСОБА_4 не погашена.

Згідно із ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, певних змістом зобов'язання (неналежне виконання)

Згідно ст. 611 ЦК України, при порушенні зобов'язання наступають правові наслідки, установлені договором або законом

Ст. 629 ЦК України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

За таких обставин, суд вважає, що вимоги Банку в частині стягнення з відповідача ОСОБА_4 заборгованості за кредитним договором № 2750/15 від 28 грудня 2015 року є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Щодо вимог в частині стягнення заборгованості за кредитним договором № 2750/15 від 28 грудня 2015 року з поручителя ОСОБА_5, суд виходить з наступного.

Згідно свідоцтва про зміну імені серії І-КИ № 019293, виданого 24 липня 2018 року Нікопольським міськрайонний відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, ОСОБА_2 змінила прізвище на «Камінська» (а.с. 135).

В обґрунтування позову в частині стягнення з поручителя ОСОБА_5 заборгованості за кредитним договором № 2750/15 від 28 грудня 2015 року, представник позивача зазначив, що у якості забезпечення належного виконання позичальником своїх зобовязань за кредитним договором № 2750/15 від 28 грудня 2015 року, між Кредитною спілкою «Союз-Дніпро» та ОСОБА_2 був укладений договір поруки № 2750/15 від 28 грудня 2015 року, відповідно до умов якого поручитель зобовязалася перед банком відповідати у повному обсязі по зобовязанням відповідача ОСОБА_4, визначених кредитним договором (а.с. 6).

Відповідно до п. 2.1. Договору поруки, відповідальність поручителя настає у випадку, коли позичальник не виконує або неналежним чином виконує свої грошові зобовязання за кредитним договором з будь-якої причини, у тому числі смерті.

Згідно п. 2.2. кредитного договору, поручитель і позичальник несуть солідарну відповідальність перед кредитодавцем. Поручитель відповідає по обовязкам позичальника у повному обсязі, тобто за повернення кредиту, сплату процентів за його використання, за сплату додаткових процентів, а також відшкодування збитків, завданих кредитодавцю невиконанням чи неналежним виконанням позичальником умов кредитного договору.

Також умовами договору поруки встановлено, що в разі невиконання зобовязань боржником за кредитним договором відповідачі несуть відповідальність перед позивачем як солідарні боржники, при цьому позивач вправі вимагати виконання зобовязань як від всіх відповідачів разом, так і від кожного з них окремо, як в цілому, так і в частині боргу.

Також Банком, з метою врегулювання спору в досудовому порядку, на адресу відповідача ОСОБА_2 направлялися претензії з вимогами погасити суму заборгованості, але відповіді отримано не було (а.с. 9, а.с.11).

Між тим, як вбачається з матеріалів справи та пояснень ОСОБА_5, остання заперечувала факт підписання нею вищевказаного договору поруки, на час укладення кредитного договору № 2750/15 від 28 грудня 2015 року, вона з відповідачем ОСОБА_4 не мешкала, про отримання ним кредиту не знала.

В матеріалах справи наявна копія Акту про підтвердження факту не проживання за місцем реєстрації від 10 березня 2016 року, затвердженого сільською головою Придніпровської сільської ради Нікопольського району Дніпропетровської області ОСОБА_6, згідно якого з жовтня 2015 року ОСОБА_2 разом з дітьми зі місцем реєстрації не проживає, фактично проживає у ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 56).

Вирішуючи спір суд виходить із наступного.

Згідно зі ст. 526 Цивільного кодексу України (далі ЦК) зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Із метою забезпечення належного виконання зобовязання та захисту майнових інтересів кредитора на випадок порушення зобовязання боржником закон передбачає спеціальні заходи визначає окремі види забезпечення виконання зобовязання: неустойку, поруку, гарантію, заставу, притримання, завдаток або інші види, встановлені договором або законом (ст. 546 ЦК).

Відповідно до положень ст. 553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Як передбачено ч. 1 ст. 547 ЦК України, правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання вчиняється у письмовій формі.

За змістом ч. 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до частин 1-4 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно з частинами 1-3 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Збирання доказів у цивільних справах не є обов'язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 76 ЦПК України, ці дані встановлюються такими засобами: письмовими,речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків.

Згідно ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

З метою встановлення об'єктивних обставин у справі ухвалою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14 червня 2018 року, по вказаній справі було призначено судову експертизу, на вирішення якої було поставлено питання: чи виконано підписання договору поруки № 2750/12 від 28 грудня 2015 року ОСОБА_2.

Згідно з висновком експерта Дніпровського науково-дослідницького інституту судових експертиз № 3589-18 складеного 12 листопада 2018 року за результатами проведення судової почеркознавчої експертизи по цивільній справі № 182/6739/16-ц (провадження № 2/0182/1411/2018), підпис від імені ОСОБА_2 в графі Поручитель» договору поруки № 2750/12 від 28 грудня 2015 року, укладений між Кредитною спілкою «СОЮЗ ДНІПРО», ОСОБА_2 та ОСОБА_4 виконаний не ОСОБА_2, а іншою особою з наслідуванням її справжнього підпису (а.с. 106-115).

Згідно з розясненнями Верховного Суду України, викладеними в п. 17 постанови «Про судову експертизу в кримінальних і цивільних справах» від 30 травня 1997 року № 8, при перевірці й оцінці експертного висновку суд повинен з'ясувати: чи було додержано вимоги законодавства при призначенні та проведенні експертизи; чи не було обставин, які виключали участь експерта у справі; компетентність експерта і чи не вийшов він за межі своїх повноважень; достатність поданих експертові об'єктів дослідження; повноту відповідей на порушені питання та їх відповідність іншим фактичним даним; узгодженість між дослідницькою частиною та підсумковим висновком експертизи; обґрунтованість експертного висновку та його узгодженість з іншими матеріалами справи.

У даному випадку, оцінивши висновок експерта № 3589-18 від 12 листопада 2018 року за результатами проведення судової почеркознавчої експертизи по цивільній справі № 182/6739/16-ц (провадження № 2/0182/1411/2018), суд приходить до висновку, що експертиза, за результатами якої складено вказаний висновок, проведена у відповідності з принципами законності, незалежності, об'єктивності та повноти експертного дослідження, встановленими ст. 3 Закону України «Про судову експертизу», а сам висновок відповідає приписам ст. 102 ЦПК України, є повним, чітким та конкретним. При призначені судової експертизи експерт був попереджений про кримінальну відповідальність за ст.ст. 384, 385 КК України.

Проаналізувавши вказані докази та надавши їм оцінку, суд дійшов висновку, що доводи ОСОБА_5 про те, що нею не підписувався договір поруки № 2750/15 від 28 грудня 2015 року, знаходять своє підтвердження та не спростовуються іншими доказами в справі.

Доводи представника позивача ОСОБА_1 щодо особистого підписання ОСОБА_5 договору поруки № 2750/15 від 28 грудня 2015 року спростовуються результатом проведеної у справі судової почеркознавчої експертизи, дослідженими судом матеріалами справи в їх сукупності.

Відповідно ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

З огляду на викладені обставини, суд приходить до висновку, що ОСОБА_5 не підписувала договір поруки № 2750/15 від 28 грудня 2015 року, а тому між ОСОБА_5 та позивачем не виникало зобов'язання з приводу виконання вказаного договору. Відтак, вказаний договір поруки № 2750/15 від 28 грудня 2015 року не створює правових наслідків для ОСОБА_5

Частиною 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод проголошено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.

Відповідно до ч.1 ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Частина 5 ст. 263 ЦПК України передбачає, що обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення з поручителя ОСОБА_5 заборгованості за кредитним договором 2750/15 від 28 грудня 2015 року є безпідставними та у їх задоволенню слід відмовити.

В решті позовні вимоги слід задовольнити та стягнути з відповідача ОСОБА_4 заборгованість за кредитним договором 2750/15 від 28.12.2015 року в розмірі 51320 грн. 87 коп. та відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір в розмірі 1378,00 грн., сплачений позивачем при подачі позову.

Відповідно до ч. 2 статті 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються:

1) у разі задоволення позову - на відповідача;

2) у разі відмови в позові - на позивача;

3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

3. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:

1) чи пов'язані ці витрати з розглядом справи;

2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуваннямціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;

4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Ч. 9 статті 141 ЦПК України передбачено, що у випадку якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Відповідно до статті 137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншо їсторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов'язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Як вбачається з наданих відповідачем ОСОБА_5 письмових доказів нею було сплачено судові витрати у розмірі 10 697 грн. 60 коп. з яких витрати на професійну правничу допомогу 4 200 грн. (а.с. 129-130), судовий збір у розмірі 320 грн. (а.с.46), витрати на проведення судово-почеркознавчої експертизи у розмірі 6 177 грн. 60 коп. (а.с.132-133).

Таким чином відповідачем ОСОБА_5 підтверджено в повному обсязі понесені нею судові витрати.

Позивачем не було заявлено клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката та не надано будь-яких доказів неспівмірності понесених відповідачем ОСОБА_5 витрат на оплату правничої допомоги адвокату.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 89, 141, 223, 259, 263-265, 268 ЦПК України, ст.ст. 526, 546, 547, 553, 610, 611, 629, 1054 ЦК України,-

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву Кредитної спілки "СОЮЗ-ДНІПРО" до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_1) на користь Кредитної спілки «Союз-Дніпро» заборгованість за кредитним договором 2750/15 від 28.12.2015 року в розмірі 51320 грн. 87 коп. (пятдесят одна тисяча триста двадцять грн. 87 коп.), що складається з: 23872,48 грн. залишок по кредиту; 27448,40 грн. проценти за користування кредитом з урахуванням прострочених платежів.

Стягнути з ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_1) на користь Кредитної спілки «Союз-Дніпро» судовий збір у розмірі 1378,00 грн. (одна тисяча триста сімдесят вісім грн. 00 коп.), сплачений при подачі позову.

В іншому відмовити.

Стягнути з Кредитної спілки "СОЮЗ-ДНІПРО" на користь ОСОБА_5 у рахунок відшкодування судових витрат суму у розмірі 10697 грн. 60 коп. (десять тисяч шістсот девяносто сім грн. 60 коп.), з яких судовий збір складає 320,00 грн. (триста двадцять грн. 00 коп.) витрати на професійну правничу допомогу складають 4200,00 грн. ( чотири тисячі двісті грн. 00 коп.), витрати на проведення судово-почеркознавчої експертизи у розмірі 6177,60 грн. (шість тисяч сто сімдесят сім грн. 60 коп.)

На рішення може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду до або через Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складений 21.03.2019 року.

Суддя: ОСОБА_7