ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/8385/19 Справа № 211/2491/18 Суддя у 1-й інстанції - Ніколенко Д. М. Суддя у 2-й інстанції - Куценко Т. Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 листопада 2019 року Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - Куценко Т.Р.,

суддів: Демченко Е.Л., Макарова М.О.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу

Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк",

на рішення Довгинцівського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23 липня 2019 року у справі за позовом Акціонерного товариства комерційного банку "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованності,-

ВСТАНОВИЛА:

У червні 2018 року ПАТ КБ "Приватбанк" звернулося до суду позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованності (а.с. 2-4).

В обгрунтування позову позивач зазначив, що 29.06.2011 року між банком та ОСОБА_1 укладений кредитний договір б/н, за умовами якого позивач надав відповідачу кредит у сумі 10 100,00 грн., у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконала, в результаті чого станом на 10.05.2018 року утворилась прострочена заборгованість по кредиту, а саме:

- 8 588,93 грн. - заборгованість по тілу кредиту;

- 4 187,17 грн.- заборгованість по процентам за користування кредитом;

- 45 134,70 грн. - заборгованість за пенею;

- штраф (фіксована частина) - 500,00 грн.,

- штраф (процентна складова) - 2 895,54 грн.

Загальна сума заборгованості, яку Банк просив стягнути з відповідача склала 61 306 грн. 34 коп. Посилаючись на порушення умов кредитного договору, у зв`язку з чим виникла необхідність захисту свого порушеного права позивач звернувся до суду з зазначеними вимогами та враховуючи наведені обставини наполягає на їх задоволені.

Просило суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором б/н від 29.06.2011 року у розмірі 61 306 грн. 34 коп. та судові витрати у розмірі 1 762 грн.

Заочним рішенням Довгинцівського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 03 вересня 2018 року заявлені позовні вимоги задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційного банку "Приватбанк" суму заборгованості за договором б/н від 29.06.2011 року в розмірі 57 910,80, з яких: 8 588,93 грн. - заборгованість по тілу кредиту; 4 187,17 грн.- заборгованість по процентам за користування кредитом; 45 134,70 грн. - заборгованість за пенею та судові витрати по справі у розмірі 1 664,41 грн. В іншій частині позову відмовлено (а.с. 44-45).

У жовтні 2018 року ОСОБА_1 звернулась до суду із заявою про перегляд заочного рішення Довгинцівського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 03 вересня 2018 року (а.с. 52-53).

Ухвалою Довгинцівського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 28 листопада 2018 року вказану заяву задоволено. Заочне рішення Довгинцівського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 03 вересня 2018 року скасовано, а справу призначено до розгляду в загальному порядку (а.с. 85).

Рішенням Довгинцівського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23 липня 2019 року у задоволенні заявлених позовних вимог було відмовлено (а.с. 148-151).

Не погоджуючись з вказаним рішенням АТ КБ "Приватбанк", подало апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове яким заявлені позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, посилаючись на те, що судом першої інстанції винесено рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права /а.с. 168-173/.

ОСОБА_1 скористалась своїм правом передбаченим ст. 360 ЦПК скористалась та подала відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Частиною 3 статті 3 ЦПК України встановлено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Суд апеляційної інстанції розглядає апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Довгинцівського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23 липня 2019 року в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними в ній матеріалами на підставі пункту 1 частини 4 статті 274 ЦПК України.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін, з наступних підстав.

Розглядаючи позов суд має встановити фактичні обставини справи, виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.

Встановлено на підставі зібраних у справі доказів, що на підтвердження своїх позовних вимог АТ КБ «Приватбанк» було надано суду першої інстанції «анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг Приватбанку», в якій зазначено особисту інформацію відповідача, а саме: прізвище, ім`я, по-батькові, серію та номер паспорта, адресу проживання, адреса реєстрації, номери засобів зв`язку (а.с. 8).

Також в анкеті-заяві міститься розділ "Виявляю бажання оформити на своє ім`я", зі змісту якого вбачається, що позичальник зазначає свої пропозиції відносно умов надання банківських послуг, які вподальшому розглядаються банком для визначення істотних умов договору. Так, в даному розділі запропоновані послуги щодо отримання картки, а саме: картка "Універсальна", картка Gold, пенсійна картка, зарплатний картка, ощадкнижка (депозит), дебетова особиста картка та ідентифікація з паспортом, проте даний розділ не містить будь-яких відміток про обрання позичальником конкретної картки, оскільки стоїть відмітка про обрання банківської послуги про відкриття сберкнижки (депозиту). Таким чином, дана анкета-заява підтверджує те, що відповідач звернувся до позивача для отримання банківської послуги щодо сберкнижки (депозиту), тоді як будь-якої інформації щодо отримання послуг відносно кредитування в даному банку надана анкета не містить (а.с. 8).

Крім того, графа щодо оформлення будь - якої іншої картки, зокрема, платіжної картки «Універсальна», графа щодо встановлення кредитного ліміту у зазначеній анкеті - заяві не заповнені, відсутнє зазначення номеру картки, яка була випущена Банком.

Також, дана анкета не містить будь-якої інформації щодо розміру процентної ставки за користування кредитними коштами.

Жодних доказів про те, що 29 червня 2011 року відповідачу було видано крдитну картку "Універсальна" зі встановленим на ній кредитним лімітом 10 100 грн. - матеріали справи не містять.

Звертаючись з позовними вимогами банк у своїй заяві зазначив про отримання позичальником кредиту у розмірі 10 100 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, однак дані обставини не підтвердженні належними та допустимими доказами, оскільки розмір кредитного ліміту зазначено лише в тексті позовної заяви, тоді як в кредитному договорі наданого банком така інформація відсутня.

З розрахунку заборгованості вбачається, що банком нараховано заборгованість за пенею та штрафами, тоді як в анкеті-заявці підписаної позичальником відсутня інформація щодо нарахування даної неустойки.

Разом з цим, банком надано витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт "Універсальна", в якому зазначено умови обслуговування карток "Універсальна, 30 днів пільгового періоду", "Універсальна, 55 днів пільгового періоду", "Універсальна Contract" та "Універсальна Gold ", проте матеріали справи не містять відомостей щодо виду отриманої позичальником кредитної картки, тому суд позбавлений можливості визначити розмір відсоткової ставки за користування кредитними коштами.

Також на підтвердження кредитних зобов`язань відповідача перед банком позивачем було надано довідку про отримання кредитної картки позичальником, в якій зазначено дату відкриття карткового рахунку 30 травня 2006 року, тоді як з позову вбачається, що кредитний договір сторони уклали 29 червня 2011 року, тобто надана банком довідка не підтверджує отримання позичальником кредитної картки за договором, що є предметом розгляду даної справи.

Також, на підтвердження позовних вимог Банком надано витяг з Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку, які не містять підписів сторін договору.

Верховний Суд України у справі № 6-16цс15 від 11 березня 2015 року висловив правову позицію з приводу того, що за частинами першою, другою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний стороною (сторонами). Зазначена правова позиція міститься і в постанові Верховного суду України від 22 березня 2017 року (справа № 6-2320цс16).

Позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження факту укладання між сторонами у належній формі кредитного договору, оскільки надані позивачем Умови та Правила отримання банківських послуг не містять відомостей про дату їх прийняття та затвердження, а також підпису відповідача, тому позивачем не доведено, що під час підписання анкети про приєднання до Умов і правил надання банківських послуг в ПриватБанку відповідач ОСОБА_1 була ознайомлена саме з цими Умовами та Правилами, а тому суд не може прийняти їх як належний та допустимий доказ.

Враховуючи дані обставини суд позбавлений можливості визначити розмір процентної ставки користування кредитними коштами та розмір відповідальності за порушення виконання кредитних зобов`язань відповідно до наданих документів.

Надана банком виписка з карткового рахунка позичальника не підтверджує факт отримання кредитних коштів у позивача, оскільки єдиний договір, укладений між сторонами та підписаний особисто відповідачем, що міститься в матеріалах справи, свідчить про отримання банківської послуги відносно відкриття депозиту, тоді як будь-яка інформація щодо відкриття рахунку зі встановленим кредитним лімітом відсутня.

Подані Банком на підтвердження своїх позовних вимог документи не підтверджують, а навпаки спростовують обставини викладені Банком у своєму позові, що 29 червня 2011 року відповідачу було видано кредитну картку "Універсальна" зі встановленим на ній кредитним лімітом 10 100 грн.

Банком не надано належних доказів того, що надані ним документи мають відношення до даного предмету спору і стосується правовідносин, що виникли між сторонами на підставі підписаної відповідачем анкети - заяви 29.06.2011 року з приводу оформлення сберкнижки (депозит).

Будь-яких інших доказів на підтвердження кредитних зобов`язань відповідача перед банком суду надано не було.

Виходячи з викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що АТ КБ «Приватбанк» не доведено факту отримання відповідачем ОСОБА_1 , за кредитним договором б/н від 29 червня 2011 року, кредитних коштів у розмірі 10 100 грн., який зазначений у позові. Докази, що відповідають вимогам ст.ст. 76-80 ЦПК України, суду не надані.

Враховуючи те, що за матеріалами справи неможливо встановити розмір кредитного ліміту встановленого на картку суд позбавлений можливості визначити розмір заборгованості за договором, оскільки його розрахунок виходить безпосередньо з розміру наданого банком кредиту. Таким чином, представлений банком розрахунок заборгованості у розмірі 61 306,34 грн., колегія суддів не може прийняти до уваги.

Колегія судді наголошує на тому, що із наданої позивачем анкети-заяви не можна дійти беззаперечного висновку, що відповідач мала намір укласти саме кредитний договір, враховуючи відсутність у анкеті-заяві зазначення про оформлення ОСОБА_1 саме кредитної картки та визначення розміру кредитного ліміту, а лише вказано про намір клієнта отримати сберкнижку (депозит).

З огляду на викладене, колегія судів приходить до висновку, що надані банком докази не підтверджують надання відповідачу кредиту, оскільки суперечать один одному.

Відмовляючи у задоволені позовних вимог суд першої інстанції виходив з недоведеності заявлених банком вимог.

Звертаючись з апеляційною скаргою банком не було надано будь-якого доказу на підтвердження виникнення між сторонами кредитних зобов`язань, оскільки доводи скарги не можуть усунути виниклі розбіжності щодо визначення суми наданого кредиту та виниклої заборгованості.

Суд звертає увагу, що відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За загальними положеннями ЦПК України на суд покладено обов`язок під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів.

Проте, суду не надано будь-яких належних доказів на підтвердження заявлених позовних вимог.

Таким чином, з огляду на викладене, колегія суддів вважає, що вирішуючи спір між сторонами, суд першої інстанції в достатньому повному об`ємі з`ясував права та обов`язки учасників спору, обставини справи, перевірив доводи сторін та давши їм належну правову оцінку, постановив рішення, яке відповідає вимогам закону та зібраним доказам по справі.

За таких обставин, підстав для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення про задоволення позову, як про це просить позивач, не встановлено.

Згідно з ч.1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судові витрати понесені у зв`язку з переглядом судового рішення розподілу не підлягають, оскільки апеляційна скарга залишається без задоволення.

керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" - залишити без задоволення.

Рішення Довгинцівського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23 липня 2019 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Постанова суду може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий: Т.Р. Куценко

Судді: Е.Л. Демченко

М.О. Макаров