Справа № 161/3235/19 Головуючий у 1 інстанції: Олексюк А. В.
Провадження № 22-ц/802/1148/19 Категорія: 3 Доповідач: Киця С. I.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 грудня 2019 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Киці С.І.,

суддів - Данилюк В. А., Шевчук Л.Я.,

секретар судового засідання Вергун Т. С.,

за участю позивача ОСОБА_1 ,

представників позивача ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про визнання права власності за набувальною давністю за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 29 серпня 2019 року, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 25 лютого 2019 року звернувся в суд з позовом до ОСОБА_4 про визнання права власності за набувальною давністю. Позов мотивує тим, що він з 2008 року по даний час фактично постійно проживає у квартирі за адресою АДРЕСА_1 . У квартирі проживав разом з своїми батьками ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , так як за ними потрібно було здійснювати догляд. Він постійно здійснював догляд за квартирою. Вважав, що він разом з батьками є співвласниками даного житла, оскільки інший ніхто ним не користувався і не володів. Після смерті батьків дізнався, що власником даної квартири є ОСОБА_4 , яка ніколи у ній не проживала та не проявляла жодного інтересу до житла. У зв`язку з добросовісним, безперервним володінням чужим майном у нього виникло право власності на вказаний об`єкт нерухомого майна за набувальною давністю у порядку ст. 344 ЦК України.

Просив визнати за ним за набувальною давністю право власності на квартиру АДРЕСА_1 .

Заочним рішенням Луцького міськрайонного суду від 29 серпня 2019 року в задоволенні позову відмовлено.

Позивач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу на дане рішення суду. Зазначає, що рішення суду є незаконним і підлягає скасуванню з підстав невідповідності висновків суду встановленим обставинам та неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, грубим порушенням норм процесуального права. Вважав, що спірна квартира належить його батькам і перейде йому у спадщину як єдиному спадкоємцю, його переїзд у квартиру був пов`язаним з постійним доглядом за батьками, він брав участь у створенні ОССБ у будинку, фактично добросовісно, відкрито володів нею, не знав, що власником квартири є інша особа. Просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити повністю.

Апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що квартира АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 07.02.1997 року належала ОСОБА_5 .

Відповідно до договору дарування від 27.02.1997 року, посвідченого приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Сушик В.С. за № 573, ОСОБА_5 подарував ОСОБА_4 квартиру АДРЕСА_1 . Право власності на квартиру АДРЕСА_1 зареєстровано за ОСОБА_4 , що підтверджується матеріалами інвентаризаційної справи Волинського обласного бюро технічної інвентаризації № 4168 на об`єкт нерухомого майна.

Позивач ОСОБА_1 з 2008 року проживає, але не зареєстрований у даній квартирі, здійснює поточний ремонт, оплату комунальних послуг.

ОСОБА_5 , ОСОБА_6 - батьки позивача ОСОБА_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження. ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_6 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Згідно з статтею 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до частин першої та четвертої статті 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.

Виникнення права власності за набувальною давністю ґрунтується на сукупності обставин, зазначених у частині першій статті 344 ЦК України, а саме: наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; законність об`єкта володіння; добросовісність заволодіння чужим майном; відкритість володіння; безперервність володіння; сплив установлених строків володіння; відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю.

Володіння майном вважатиметься добросовісним лише в тому випадку, якщо у момент набуття річчю її набувач не знав та не міг знати, що він володіє чужою річчю.Якщо володілець знає або повинен знати про неправомірність заволодіння чужим майном, то, незважаючи на будь-який строк безперервного володіння чужим майном, він не може його задавнити, оскільки відсутня безумовна умова набуття права власності - добросовісність заволодіння майном.

Позивач як володілець майна повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього.

При заволодіння квартирою позивач знав і міг знати про відсутність у нього підстав для набуття права власності на квартиру, отже володіння не є добросовісним, а сам по собі факт проживання позивача у спірній квартирі та здійснення оплати за житлово-комунальні послуги, користування нерухомим майном не є достатньою підставою для набуття права власності на нього за правилами ст. 344 ЦК України.

Позивач зазначає, що з 2008 року добросовісно та відкрито володіє спірним житловим приміщенням. На час його вселення в квартирі проживали та були зареєстровані батьки ОСОБА_5 , ОСОБА_6 .

З матеріалів справи встановлено, що батько позивача ОСОБА_5 27 лютого 1997 року подарував спірну квартиру відповідачу ОСОБА_4 , яка здійснила державну реєстрацію права власності, отримала будинкову книгу. 21.03.1997 року ОСОБА_4 ВОБТІ виготовлено технічний паспорт на вищевказану квартиру.

У будинковій книзі чітко зазначений власник квартири - відповідач ОСОБА_4 . Відповідно до записів книги батьки позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , були перепрописані в квартирі 07.03.1997р. та зняті з реєстрації 16.07.2014р. та 05.08.2016р. відповідно. Батьки позивача, за якими він здійснював догляд, знали про належність квартири відповідачці ОСОБА_4 і не ставили за життя питання про набуття права власності на квартиру за набувальною давністю.

Виходячи з цього, не можна вважати, що володільцями спірного майна були батьки позивача, спадкоємцем (правонаступником) яких є позивач і, як зазначено в апеляційній скарзі, чию давність володіння спірною квартирою він приєднує.

Згідно ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідачка ОСОБА_4 не відмовлялась від свого права власності на квартиру, право власності відповідачки на квартиру у встановленому законом порядку не припинено. Оскільки власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону, то відповідачка ОСОБА_4 мала право вселяти в свою квартиру та зареєструвати інших осіб.

Не проживання в квартирі самого власника, його реєстрація за іншим місцем проживання не свідчить про втрату права власності на неї.

Судом першої інстанції прийнято рішення у відповідності до норм матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, враховано висновки щодо застосування відповідних норм права, викладених в постановах Верховного Суду. Висновки суду про відсутність правових підстав для задоволення позову відповідають встановленим обставинам справи.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду, рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування немає.

Керуючись ст.ст. 367, 374,375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Луцького міськрайонного суду від 29 серпня 2019 року в даній справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Головуючий

Судді