КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження: Доповідач - Ратнікова В.М.
№ 22-ц/824/7451/2019
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ Справа № 367/1377/18

16 травня 2019 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Ратнікової В.М.

суддів - Левенця Б.Б.

- Борисової О.В.

при секретарі - Куркіній І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 на рішення Ірпінського міського суду Київської області від 14 березня 2019 року, ухвалене під головуванням судді Оладько С.І., у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: виконавчий комітет Бучанської міської ради Київської області про позбавлення батьківський прав та стягнення аліментів,-

в с т а н о в и в:

23 лютого 2018 року ОСОБА_1 звернулася до Ірпінського міського суду Київської області з позовом до ОСОБА_2 , третя особа: Виконавчий комітет Бучанської міської ради Київської області про позбавлення батьківський прав та стягнення аліментів.

Позовні вимоги обґрунтовувала тим, що вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 21 червня 2008 року по 27 квітня 2010 року. Від цього шлюбу у них ІНФОРМАЦІЯ_1 народилась донька ОСОБА_3 .

З часу припинення подружніх відносин, а саме з серпня 2008 року, відповідач проживає окремо, в іншому населеному пункті, та жодного з покладених на батьків обов`язків не виконує, не бере педагогічної, грошової чи будь-якої іншої участі у вихованні їхньої дочки. Також відповідач жодного разу не відвідав шкільний заклад, в якому навчається дитина, не відвідує батьківські збори, шкільним життям доньки не цікавиться.

З акту, складеного депутатом Бучанської міської ради 08.02.2018 року ОСОБА_4 вбачається, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 разом зі своєю матір`ю ОСОБА_1 Батько ОСОБА_2 не приймає участі у вихованні дитини та не забезпечує матеріально доньку ОСОБА_3

Вважала, що зазначені факти можна розцінювати як ухилення батька від виховання дитини, свідомого нехтування ним своїми обов`язками, що підтверджує відсутність серйозного ставлення відповідача до своїх батьківських обов`язків.

З огляду на те, що вихованням дочки займається вона одна, забезпечує їй нормальне харчування, лікування та догляд. Відповідач не знає уподобань дитини, не бере участі у її вихованні, не спілкується з нею, не проявляє батьківської турботи, не цікавиться її станом здоров`я, просила суд позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно малолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Також посилаючись на те, що з часу припинення подружніх відносин дитина проживає із нею та знаходяться на її утриманні, відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, просила суд стягнути з ОСОБА_2 на її користь аліменти на утримання малолітньої дитини - дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у розмірі 1/4 частини заробітку відповідача щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи від дня пред`явлення позову до суду та до повноліття дитини, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 14 березня 2019 року позовну заяву ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , аліменти на утримання доньки ОСОБА_5 у розмірі ј частини з усіх видів заробітку, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 23.02.2018 року і до повноліття дитини.

Стягнуто із ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 704 грн. 80 коп.

В іншій частині позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, 29 березня 2019 року позивач ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просила рішення Ірпінського міського суду Київської області від 14 березня 2019 року скасувати в частині відмови у задоволенні позову про позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 та ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким задовольнити дані вимоги.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 обґрунтовувала тим, що з її пояснень, думки дитини, показів свідків та з досліджених судом документів вбачається, що відповідач взагалі не приймає участь у вихованні доньки та її утриманні, не проявляє батьківську турботу по відношенню до дитини, а тому висновок суду першої інстанції про те, що відповідач недостатньо приймає участь у вихованні доньки та її утриманні, недостатньо проявляє батьківську турботу по відношенню до дитини є помилковим. Вважала висновок суду про можливий вплив факту проживання відповідача в іншій місцевості на його участь в житті дитини безпідставним, оскільки відстань між місцем проживання дитини та місцем проживання відповідача становить близько 69 км і, при бажанні, він має можливість приїздити до доньки . Звертала увагу на те, що факт протидії з її боку у спілкуванні відповідача з дитиною не знайшов свого підтвердження, оскільки вона таких перешкод не чинила, а звернення батька до компетентного органу з заявою про встановлення відповідного графіку його спілкування з дитиною, саме по собі не може свідчити про протидію у спілкуванні з дитиною з боку матері. Суд невірно оцінив висновки органу опіки та піклування Бучанської міської ради від 16.04.2018 року та 31.07.2018 року, які не мають протиріч й не взяв до уваги те що, незважаючи на бесіди представників органу опіки та піклування з відповідачем, він продовжує ухилятися від участі в утриманні доньки. Також вважала, що судом при вирішенні вказаного конкретного спору невірно застосовано практику Європейського суду з прав людини та не враховано інтереси дитини.

Відзиву на апеляційну скаргу подано не було.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 , відповідач ОСОБА_2 та їх представники, а також представник Виконавчого комітету Бучанської міської ради Київської області не з`явились, про день та час слухання справи судом повідомлялись у встановленому законом порядку, причин неявки суду не повідомили, а тому колегія суддів вважає можливим розгляд справи у їх відсутності.

Заслухавши доповідь судді Ратнікової В.М., вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що сторони по справі перебували у зареєстрованому шлюбі з 21 червня 2008 року по 27 квітня 2010 року та є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , виданим виконкомом Бучанської міської ради Київської області 12.09.2008 року.

Звертаючись до суду з позовом до ОСОБА_2 про позбавлення батьківський прав та стягнення аліментів, ОСОБА_1 посилалася на те, що з серпня 2008 року відповідач проживає окремо в іншому населеному пункті та жодного з покладених на батьків обов`язків не виконує, не бере педагогічної, грошової чи будь-якої іншої участі у вихованні їхньої дочки у зв`язку з чим просила суд позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно малолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та стягнути з ОСОБА_2 на її користь аліменти на утримання малолітньої дитини - дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у розмірі 1/4 частини заробітку відповідача щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи від дня пред`явлення позову до суду та до повноліття дитини.

Задовольняючи позовні вимоги про стягнення аліментів, суд першої інстанції виходив з доведеності та обґрунтованості заявлених вимог.

Рішення суду в цій частині сторонами не оскаржується.

Відмовляючи в задоволенні позовної вимоги про позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно малолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , суд першої інстанції виходив з того, що факт свідомого ухилення батька від виховання доньки, нехтування ним своїми обов`язками є недоведеним, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу, відповідач має бажання приймати участь у вихованні доньки.

Колегія суддів вважає, що такий висновок суду першої інстанції ґрунтується на встановлених дійсних обставинах справи, досліджених судом доказах та відповідає вимогах процесуального та матеріального права, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Найкращі інтереси дитини, залежно від їх характеру та серйозності, можуть перевищувати інтереси батьків.

Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України.

Зокрема, пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30 березня 2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених статтею 164 СК України.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України).

Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох, з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.

Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграф 57, 58).

Статтею 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ передбачено, що, держави - учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Як встановлено вище, ОСОБА_1 перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 з 21 червня 2008 року, який розірвано 27 квітня 2010 року, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії НОМЕР_2 , виданим Відділом реєстрації актів цивільного стану Ірпінського міського управління юстиції Київської області. (а.с.9)

Сторони по справі є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , виданим виконкомом Бучанської міської ради Київської області. (а.с.8)

Згідно вимог чинного законодавства, доведення обставин свідомого, умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, які можуть бути підставою позбавлення останнього батьківських прав, покладено на позивача.

Так, згідно акту, складеного депутатом Бучанської міської ради від 08.02.2018 року ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 разом зі своєю матір`ю ОСОБА_1 Зі слів заявника встановлено, що батько ОСОБА_2 не приймає участі у вихованні дитини та не забезпечує матеріально доньку ОСОБА_3 (а.с.11)

З інформаційного листа Бучанського навчально-виховного комплексу від 09.02.2018 року вбачається, що батько ОСОБА_2 вихованням дитини не займається, на батьківських зборах жодного разу не був,шкільним життям доньки не цікавиться. (а.с.10)

Відповідно до довідки з Бучанської поліклініки від 08.02.2018 року ОСОБА_3 відвідує міську поліклініку в супроводі матері. (а.с.13)

Також судом першої інстанції було допитано в якості свідків на стороні позивача ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , покази яких зводяться до того, що відповідач не приїздить до дитини та не спілкується з нею.

Судом першої інстанції було з`ясовано думку дитини ОСОБА_3 яка пояснила, що її батько з нею не спілкується, до неї не приїзджає, телефонує рідко, вона хоче жити із мамою та щоб батька позбавили батьківських прав.

Згідно висновку органу опіки та піклування Бучанської міської ради від 16.04.2018 року орган опіки та піклування вважав за недоцільне позбавляти ОСОБА_2 батьківських прав відносно доньки ОСОБА_3 , 2008 року народження .

Також в матеріалах справи міститься висновок органу опіки та піклування Бучанської міської ради від 31.07.2018 року за яким орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст.89 ЦПК України).

У свою чергу, в суді першої інстанції відповідач проти позовних вимог заперечував, пояснив, що позивачка чинить йому перешкоди у спілкуванні із дитиною у зв`язку з чим він звертався до органу опіки та піклування Виконкому Бучанської міської ради із заявами про встановлення йому графіку спілкування із дитиною, копії яких містяться в матеріалах справи. Дані обставини справи підтвердила свідок ОСОБА_10 Також відповідачем надано копії квитанцій про переказ грошових коштів позивачу, які, як пояснив у суді першої інстанції, він сплачував на утримання доньки.

Разом з тим, розпорядившись своїми процесуальними правами на власний розсуд, позивачка не надала ні суду першої інстанції, ні суду апеляційної інстанції належних та допустимих доказів на підтвердження того, що відповідач свідомо ухиляється від виконання ним своїх батьківських обов`язків щодо доньки. Наявні в матеріалах справи докази, зокрема, акт депутата Бучанської міської ради Кравчука О.П. від 08.02.2018 року, складений зі слів позивача, інформаційний лист з навчального закладу від 09.02.2018 року, довідка поліклініки від 08.02.2018 року та покази свідків з якими позивач перебуває у добрих взаєминах, не є достатніми та належними доказами на підтвердження факту свідомого ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків.

Також відповідно до ч. ч. 4, 5 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою.

Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

З матеріалів справи вбачається, що згідно висновку органу опіки та піклування Бучанської міської ради від 16.04.2018 року, орган опіки та піклування вважав за недоцільне позбавляти ОСОБА_2 батьківських прав відносно доньки ОСОБА_3 , 2008 року народження . Рекомендував батькам вжити заходів для налагодження стосунків між собою, виходячи з інтересів дитини, ОСОБА_2 було рекомендовано приймати активну участь у житті та вихованні доньки, цікавитися навчанням доньки та її здоров`ям, дізнаватись про потреби дитини, матеріально підтримувати її, надавати згод на виїзд дитини за кордон як з метою відпочинку ( лікування) так і з метою часті у спортивних змаганнях.

У подальшому орган опіки та піклування Бучанської міської ради вже 31.07.2018 року надав інший висновок, за яким орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Судом першої інстанції не було прийнято до уваги висновок від 31.07.2018 року з посиланням на те, що зі змісту зазначеного висновку не вбачається, виходячи із яких саме обставин орган опіки та піклування прийшов до висновку, що відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, свідомого нехтуючи ними. Орган опіки та піклування не зазначив обставини, при яких було встановлено винну поведінку відповідача щодо його участі у вихованні дитини, пославшись лише на пояснення 10 річної дитини, яка тривалий час після розлучення батьків проживає з матір`ю та була позбавлена можливості повноцінно спілкуватись з батьком, який проживає в іншому місті та, не врахувавши бажання відповідача налагодити відносини із донькою. При цьому органом опіки та піклування не було враховано, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу. Також не були враховані заяви відповідача про встановлення йому графіку для спілкування із дитиною від 22.05.2018 року та 05.09.2018 року.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно не погодився із висновком органу опіки та піклування про доцільність позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав, оскільки висновок суперечить інтересам дитини та є недостатньо обґрунтованим, не містить належних доказів на підтвердження свідомого ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків щодо доньки. Приймаючи таке рішення, орган опіки та піклування не врахував позицію відповідача щодо позбавлення його батьківських прав, не з`ясував відомості щодо майнового стану відповідача, його характеристики, умов його проживання. Крім того, альтернативні заходи реагування держави до відповідача не вживалися, не було застосовано медіацію для налагоджування стосунків між батьками та між батьком і дитиною, не залучено до вказаних заходів психолога, а позбавлення батьківських прав тягне за собою серйозні правові наслідки, як для батька так і для дитини. Позбавлення батьківських прав допускається лише коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо і лише при наявності вини в діях батьків.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що суд невірно оцінив висновки органу опіки та піклування Бучанської міської ради від 16.04.2018 року та 31.07.2018 року, які, на її думку, не мають протиріч з огляду на те, що згідно висновку органу опіки та піклування Бучанської міської ради від 16.04.2018 року, орган опіки та піклування вважав за недоцільне позбавляти ОСОБА_2 батьківських прав відносно доньки ОСОБА_3 , 2008 року народження . Рекомендував батькам вжити заходів для налагодження стосунків між собою, виходячи з інтересів дитини, ОСОБА_2 було рекомендовано приймати активну участь у житті та вихованні доньки, цікавитися навчанням доньки та її здоров`ям, дізнаватись про потреби дитини, матеріально підтримувати її, надавати згод на виїзд дитини за кордон як з метою відпочинку ( лікування) так і з метою часті у спортивних змаганнях. Проте, вже через три місяці орган опіки та піклування приймає рішення про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав, не врахувавши, що за такий короткий час налагодити стосунки між батьками та дитиною вкрай складно та, не вчинивши жодних визначених законом дій для налагоджування стосунків між батьками та дитиною, а тому такий висновок є формальним та необгрунтованим.

Таким чином, будь-яких обставин, які б свідчили про те, що до відповідача необхідно застосувати крайній захід впливу, яким є позбавлення батьківських прав , матеріали справи не містять, та судом першої інстанції встановлено не було, у зв`язку з чим відсутні правові підстави для позбавлення відповідача батьківських прав відносно малолітньої доньки ОСОБА_3 .

Посилання в апеляційній скарзі на те, що відповідач продовжує ухилятися від участі в утриманні доньки не підтверджені належними, допустимими та достатніми доказами й спростовуються наведеними вище обставинами справи.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом зроблені невірні висновки про недостатність участі та турботи відповідача у вихованні та утриманні доньки , а не її цілковиту відсутність, про можливий вплив факту проживання відповідача в іншій місцевості на його участь в житті дитини та вчинення перешкод з боку позивачки у спілкуванні відповідача з дитиною колегія суддів відхиляє, так як вони не ґрунтуються на досліджених судом доказах та вимогах матеріального права і не спростовують висновку суду першої інстанції про недоведеність факту свідомого ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків та відсутність правових підстав для позбавлення відповідача батьківських прав.

З огляду на те, що позбавлення батьківських прав тягне за собою серйозні правові наслідки, як для батька так і для дитини, колегія суддів вважає, що судом в повній мірі були враховані принципи міжнародного та національного законодавства та відхиляє доводи апеляційної скарги про невірне застосовування судом першої інстанції при ухваленні рішення практики Європейського суду з прав людини та не врахування інтересів дитини.

Колегія суддів вважає, що суд дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позову з підстав недоведеності позивачем виключних підстав, з якими закон пов`язує можливість позбавлення особи батьківських прав, при тому, що це є крайнім заходом впливу.

З огляду на вищезазначене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно та об`єктивно встановив дійсні обставини справи, дослідив надані сторонами докази, дав їм вірну правову оцінку та прийшов до обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про позбавлення батьківський прав.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що рішення Ірпінського міського суду Київської області від 14 березня 2019 року ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому відсутні правові підстави для задоволення апеляційної скарги позивача ОСОБА_1 .

Рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовної вимоги про стягнення аліментів не оскаржується, а тому, у відповідності до ст. 367 ЦПК України, відсутні підстави для апеляційного перегляду рішення в цій частині.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Ірпінського міського суду Київської області від 14 березня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини постанови, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 17 травня 2019 року.

Головуючий: Судді: