ЄУН 174/658/19
н/п 2/174/321/2019
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

10 грудня 2019 року м.Вільногірськ

Вільногірський міський суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого - судді Борцової А.А.,

за участю секретаря Килинчук Л.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в заочному порядку в спрощеному провадженні з повідомленням (викликом) сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна спільною частковою власністю колишнього подружжя без виділу його часток в натурі,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання майна спільною частковою власністю колишнього подружжя без виділу його часток в натурі вказуючи, що 14.08.1998 року вона з відповідачем зареєстрували шлюб, від якого вони мають дочку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Шлюб між ними розірвано рішенням Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 23.06.2017 року, яке набрало законної сили.

Під час перебування з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, ними була придбана у спільну сумісну власність на підставі договору купівлі-продажу квартири від 09.06.2005 року, квартира АДРЕСА_1 . Між нею та відповідачем жодних домовленостей щодо розміру часток кожного із них в спірному майні не було, шлюбний договір між ними не укладався, тому посилаючись на норми статей 60, 61, 70, 71 Сімейного кодексу України вважає, що кожен із них має право власності на 1/2 частку в спірному житлі.

Під час укладання зазначеного вище договору купівлі-продажу спірної квартири, всі правовстановлюючі та технічні документи на квартиру, були виготовлені та складені на ім`я відповідача, який на сьогоднішній день безпідставно заперечує її право власності на 1/2 частку в спірному житлі, добровільно визнати за нею право на частку у спірній квартирі відмовляється, в інший шлях вирішити цей спір на добровільних засадах не бажає, тому вона змушена звернутись за захистом своїх прав та інтересів до суду.

Позивачка просить визнати за нею право власності на Ѕ частку квартири АДРЕСА_1 , без виділу цієї частки в натурі та стягнути з відповідача понесені нею судові витрати в розмірі 768,40 грн.

Ухвалою Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 17.09.2019 року у справі відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням (викликом) сторін, сторонам роз`яснені їх процесуальні права та обов`язки.

В судове засідання позивачка не з`явилася, надала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та не заперечує проти заочного розгляду справи (а.с. 45)

Відповідач в судове засідання не з`явився вдруге, про дату, місце і час розгляду справи повідомлений належним чином (а.с. 32, 43, 44) у відповідності до вимог п.2 ч.7 ст.128 ЦПК України, про причини неявки суд не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності не надав, відзив на позовну заяву у встановлений судом строк не подав, тому суд, відповідно до ч.8 ст.178, ст.ст. 280-281 ЦПК України, вирішує справу у заочному порядку за наявними матеріалами.

Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши письмові докази по справі, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Так, в судовому засіданні встановлено, що підтверджується матеріалами справи, що сторони з 14.08.1998 року перебували у шлюбі, який розірвано рішенням Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 23.06.2017 року, яке набрало законної сили 11.07.2017 року (а.с. 5-6).

Факт придбання 09.06.2005 року ОСОБА_2 , під час перебування сторін у шлюбі, квартири АДРЕСА_1 , яка розташована на п`ятому поверсі п`ятиповерхового житлового будинку та складається з двох житлових кімнат, підтверджується копією договору купівлі-продажу квартири від 09.06.2005 року, який посвідчено державним нотаріусом Вільногірської державної нотаріальної контори Канюгою О.В. та зареєстровано в реєстрі за № 1518 (а.с. 7), технічні характеристики вказаної квартири підтверджено копією технічного паспорту на цю квартиру (а.с.9)

Згідно копії витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно ОСОБА_2 , на підставі договору купівлі-продажу квартири від 09.06.2005 року, на праві приватної власності в цілому належить квартира АДРЕСА_1 . (а.с. 8)

Відповідно до ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ч.1 ст.61 СК України, об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Відповідно до ст.63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до ст.69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою.

Відповідно до ст.70 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Відповідно до ст.71 СК України, майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ч.3 ст. 368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

У відповідності до ч. 2 ст. 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Відповідно до ч. 3 ст. 372 ЦК України, у разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.

Відповідно до п. п. 22, 23, 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», зазначено, що поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК та ст. 372 ЦК. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи, спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст.368 ЦК, відповідно до частин 2, 3 ст.325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути квартири, жилі й садові будинки.

Таким чином, судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з 14.08.1998 року по 11.07.2017 року перебували у шлюбі, під час якого ними 09.06.2005 року було придбано у власність квартиру АДРЕСА_1 , тому вказане нерухоме майно є спільною сумісною власністю подружжя, однак право власності на вказане нерухоме майно зареєстровано за відповідачем, що підтверджено належними доказами по справі, частки дружини та чоловіка у вказаному майні є рівними, оскільки інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором та не доведено в судовому засіданні стороною відповідача, тому позов підлягає задоволенню, а за позивачкою слід визнати право власності на 1/2 частину спірної квартири. Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України понесені позивачкою і документально підтверджені судові витрати у вигляді сплаченого судового збору у розмірі 768 грн. 40 коп. підлягають стягненню з відповідача на користь позивачки.

На підставі ст.ст. 60, 61, 63, 69-71 СК України, ст.ст. 325, 368, 372 ЦК України та керуючись ст.ст. 12, 81, 133, 141, 247, 263- 265, 268, 279, 280-284 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна спільною частковою власністю колишнього подружжя без виділу його часток в натурі - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , що проживає за адресою: АДРЕСА_2 ) право власності на 1/2 частку квартири АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , що зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 ) право власності на 1/2 частку квартири АДРЕСА_1 .

Припинити право спільної сумісної власності співвласників ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на вказану квартиру.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 768 грн. 40 коп. судових витрат у виді сплаченого судового збору.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому цим Кодексом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається учасниками справи через Вільногірський міський суд Дніпропетровської області до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуючий - суддя: підпис А.А.Борцова