Справа № 444/2218/19
Провадження № 2/444/1276/2019
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

/повне/

29 листопада 2019 року Жовківський районний суд Львівської області у складі :

головуючого судді Мікула В. Є.

секретар судового засідання Савчук Г.В.

розглянувши у відкритому підготовчому засіданні в залі суду в м. Жовква Львівської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до Зіболківської сільської ради Жовківського району, 3-тя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору : Жовківська державна нотаріальна контора про визнання права власності на нерухоме майно,-

ВСТАНОВИВ :

Позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 звернулись до суду із позовом про визнання за ними права власності на нерухоме майно. Свої позовні вимоги, мотивують тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_5

Зазначають, що згідно свідоцтва про право особистої власності на будівлі від 26.11.1990 року виданого на основі рішення Нестеровського райвиконкому будинковолодіння АДРЕСА_1 належало на праві колгоспного двору ОСОБА_4 .

Відповідно до виписки з погосподарської книги від 11.05.2018 року № 606 в АДРЕСА_1 станом на 30.06.1990 року членами колгоспного двору були:, голова двору - ОСОБА_4 , члени двору - ОСОБА_5 , ОСОБА_1 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 .

Крім цього зазначають, що після смерті ОСОБА_5 залишилось наступне спадкове майно: 1/5 частина житлового будинку АДРЕСА_1 . Після смерті ОСОБА_4 ОСОБА_1 в Жовківській ДНК свідоцтво про право на спадщину на 1/5 частину будинковолодіння АДРЕСА_1 .

Відповідно до рішення виконкому Зіболківської сільської ради від 16.01.2019 року № 4 житловому будинку АДРЕСА_1 було змінено адресу на № 8а.

Вказують, що коли ОСОБА_9 звернулась до нотаріальної контори за отриманням свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_5 на 1/5 частину будинковолодіння, то нотаріус видала їй постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, оскільки у ОСОБА_5 відсутній правостановлюючий документ на 1/5 частину житлового будинку.

Інших спадкоємців крім ОСОБА_1 у ОСОБА_5 не було, оскільки ОСОБА_3 , ОСОБА_2 подали до нотаріальної контори заяви про відмову від спадщини після смерті ОСОБА_5 ..

Крім цього вказують, що станом на 30.06.1990 року відповідно до виписки з погосподарської книги Добросинської сільської ради у колгоспному дворі по АДРЕСА_1 значилися наступні члени господарства: ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 . ОСОБА_6 та ОСОБА_7 змінили своє прізвище у зв`язку з одруженням.

Просять задоволити позов.

Позивачі в підготовче засідання не з`явились, однак подали до суду заяви про розгляд справи у їх відсутності. Позовні вимоги підтримують в повному обсязі, просять такі задоволити.

Представник відповідача та третьої особи в підготовче засідання не з`явились, хоч про час та місце розгляду справи належно повідомлені, що стверджено повідомленням про вручення повістки, однак представником відповідача та третьої особи надіслано листи в яких вказали, що заперечень щодо позовних вимог позивача у них немає. Окрім цього у даних листах просили розгляд справи проводити у відсутності їх представників, а тому суд вважає можливим розгляд справи у їх відсутності.

Оскільки сторони в підготовче засідання не з`явились, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксація підготовчого засідання з допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, а відтак, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги належить задовольнити з наступних підстав.

Згідно із ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

З копії свідоцтва про смерть серія НОМЕР_1 від 25.05.2018 р. вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_4 .

Свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_2 від 26.01.2018 р. стверджується, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_5 .

З матеріалів справи вбачається, що після смерті ОСОБА_5 залишилось наступне спадкове майно: 1/5 частина житлового будинку АДРЕСА_1 кожен. Коли ОСОБА_1 звернулась до нотаріальної контори то нотаріус видала її постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, оскільки у ОСОБА_5 відсутнє належним чином зареєстроване право власності на 1/5 частину житлового будинку. Інших спадкоємців ОСОБА_5 крім ОСОБА_1 не було.

Окрім цього з матеріалів справи вбачається, що станом на 30.06.1990 року відповідно до довідки Зіболківської сільської ради у колгоспному дворі по АДРЕСА_1 значилися наступні члени господарства: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_1 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 .

Таким чином, суд приходить до висновку, що ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_1 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 мають право на 1/5 частину згаданого вище будинку кожен.

Окрім цього суд приходить до висновку, та враховуючи те, що ОСОБА_1 проживала разом з своїм чоловіком до дати його смерті то є такою, що спадщину прийняла, тому на дату подання позову має право на 2/5 частини згаданого вище будинку.

Відповідно до ст. 120 Цивільного кодексу Української РСР, майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності.

Таким чином всі вище перелічені особи, являються співвласниками даного будинковолодіння в рівних частинах.

Відповідно п.6 до постанови Пленуми Верховного Суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» № 20 від 22.12.1995 р. до правовідносин, що виникли раніше, застосовується чинне на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15.04.1991року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: право власності на майно, яке належало колгоспному двору і зберіглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору.

Розмір частки члени двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та не працездатних.

З огляду на зазначене суд вважає, що ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_1 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 мають право на 1/5 частину згаданого вище будинку кожен.

Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року. В погосподарських книгах при визначенні року побудування зазначається рік введення в експлуатацію будинку.

Незважаючи на внесення записів у по господарські книги, більшість громадян своє право власності в БТІ не оформили.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України від 01.07.2004р. «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсним у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрації, передбаченої цим Законом, за таким умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав.

Належність правовстановлюючих документів встановлюється судом відповідно до законодавства України, яке було чинним на час набуття права власності на житловий будинок.

Окрім цього з матеріалів справи вбачається, що позивач ОСОБА_1 зверталась до реєстратора з питань державної реєстрації речових прав на нерухоме майно щодо реєстрації права власності на частку в майні колгоспного двору, але їй було відмовлено.

Відповідно до п.4.18 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України затвердженого наказом МЮ України від 22.02.12 № 296/5 за відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку.

Відповідно до ст. 525 Цивільного кодексу Української РСР, часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця.

Згідно ст. 529 Цивільного кодексу Української РСР, при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є в рівних частках, діти дружина і батьки померлого.

Відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу Української РСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном.

Відповідно до ст. 1269 Цивільного кодексу України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкоємцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини.

Згідно ст. 1270 Цивільного кодексу України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ч. 3 ст. 1268 Цивільного кодексу України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину.

Відповідно ст. 1272 Цивільного кодексу України, якщо спадкоємець протягом встановленого строку не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.

Відповідно до ст. 1261 Цивільного кодексу України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття такого права власності не встановлена судом.

Згідно ст.392 Цивільного кодексу України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою.

Враховуючи вищенаведене, а також те, що позивач проживала зі своїм родичами на час їх смерті, фактично прийняла у користування спадкове майно, яке було зареєстроване в погосподарській книзі, суд приходить до висновку що належним способом захисту порушеного права є визнання права власності на вказане у позові нерухоме майно.

Зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв`язок у сукупності, встановлені судом обставини свідчать про те, що у суду є всі підстави для задоволення позовних вимог ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 .

Керуючись ст. 12, 13, 23, 76, 268, 258, 259, 264, 265, 354, 355 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

УХВАЛИВ :

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 2/5 частини житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/5 частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_3 право власності на 1/5 частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Апеляційна скарга з врахуванням п. 15.5 розділу ХIII "Перехідні положення" ЦПК України, тобто до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, подається до Львівського апеляційного суду через Жовківський районний суд Львівської області.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Мікула В. Є.

Повний текст рішення виготовлено 09.12.2019 р.