Провадження № 2/727/1909/19
09 грудня 2019 року Шевченківський районний суд м. Чернівці в складі:
головуючого судді Смотрицького В.Г.
при секретарі Кицинюк С.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернівці в порядку спрощеного провадження справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Чернівецької міської ради про визнання права власності, -
З метою укладання договору про виділ частки із спільної сумісної власності вони звернулися до нотаріусу. На що нотаріус роз`яснила, що у них відсутній оригінал правовстановлюючих документів на квартиру, а саме: оригінал свідоцтво та витяг про реєстрацію.
Оригінал свідоцтво про право власності на квартиру АДРЕСА_2 було втрачено.
У зв`язку з втратою вказаного правовстановлюючого документа ними було подано оголошення в газету «Від і До Картки».
26.09.2019 року ними було направлено звернення в Департамент житлово-комунального господарства Чернівецької міської ради, щодо видачі дубліката свідоцтва про право власності на квартиру АДРЕСА_2 .
Листом від 15.10.2019 року надійшла відповідь від Департаменту житлово-комунального господарства Чернівецької міської ради в якій йдеться про те що, 10.05.2007 року у відділі приватизації житла ними було отримано свідоцтво про право власності на квартиру АДРЕСА_2 . Відповідно до пункту 28 Положення про порядок передачі квартири (будинків) у власність громадян №56 від 15.09.1992 року, яке діяло на момент видачі свідоцтва та втратило чинність згідно з наказом від 16.12.209 року № 396 свідоцтво на право власності на квартиру підлягало обов`язковій реєстрації в органах технічної інвентаризації.
Проте, вказане свідоцтво про право власності, у зв`язку із не знанням чинного на той час законодавства ними, ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , не було зареєстровано у встановленому законом порядку в органах технічної інвентаризації.
А тому просили суд визнати за ними право спільної сумісної власності на квартиру.
Відповідно до ч. 4 ст. 19 ЦПК України, спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні.
Відповідно до ч. 1 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута малозначна справа.
Ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 31 жовтня 2019 року було відкрито провадження по справі, призначено справу до розгляду у порядку спрощеного провадження з викликом сторін та надано відповідачу строк для подання заяви із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження. Окрім того відповідачу було надано строк для подання відзиву на позовну заяву.
Позивачі, представник позивачів в судове засідання не з`явилися, представник позивачів звернувся до суду з письмовою заявою, в якій позов підтримує повністю, просить справу розглянути в його відсутність.
Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений завчасно, про що є повідомлення в справі, про поважні причини неявки суд не повідомив та у встановлений судом строк, на адресу суду клопотань про розгляд справи в загальному провадженні та відзиву на позовну заяву не надав.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
За таких обставин суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних та доказів та ухвалює заочне рішення.
Суд, дослідивши надані позивачем документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню частково.
Статтею 328 Цивільного кодексу встановлено що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.
Відповідно до статті 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Відповідно до пункту 8.1 Тимчасового положення про порядок державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно, затвердженого наказом Міністерства юстиції України №7/5 від 07.02.2002р., яке було чинне на момент видачі свідоцтва про право власності, оформлення права власності на нерухоме майно проводиться з видачею свідоцтва про право власності.
У відповідності до додатку № 2 вказаного Тимчасового положення встановлено перелік правовстановлювальних документів, на підставі яких проводиться державна реєстрація права власності на нерухоме майно, серед яких є, зокрема, свідоцтво про право власності на нерухоме майно, видане органом місцевого самоврядування.
Пунктом 5 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07.02.2014 року №5 передбачено, що, вирішуючи питання про правомірність набуття права власності, суд має враховувати, що воно набувається на підставах, які не заборонені законом, зокрема на підставі правочинів. При цьому діє презумпція правомірності набуття права власності на певне майно, яка означає, що право власності на конкретне майно вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 328 ЦК).
За приписами статті 392 Цивільного кодексу України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
Відповідно до статті 16 Цивільного кодексу України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права.
Відповідно до даних технічного паспорта загальна площа будинку становить 28,99 кв.м, в тому числі житлова - 17,90 кв.м (одна житлова кімната).
Проте, оригінал вказаного свідоцтва про право власності Позивачами було втрачено.
Позивач ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 змінив прізвище з ОСОБА_5 , що підтверджується копією свідоцтва про зміну імені (а.с.12).
У зв`язку із втратою свідоцтва, ОСОБА_1 та ОСОБА_3 було подано оголошення в газету про його втрату, що підтверджується квитанцією про сплату за оголошення в газету «Від і До Картки» від 23.09.2019р. №2636* (а.с.7).
Для отримання дубліката свідоцтва ОСОБА_1 та ОСОБА_3 26.09.2019р. звернувся до департаменту житлово-комунального господарства Чернівецької міської ради, який виступав органом приватизації квартири АДРЕСА_2 із письмовою заявою про його видачу.
15.10.2019 р. Позивачі отримали відповідь з департаменту житлово-комунального господарства міської ради 1.
Як вбачається із вказаної відповіді, 10.05.2007 р. у відділі приватизації житла департаменту ОСОБА_1 та ОСОБА_6 було отримано свідоцтво про право власності на квартиру АДРЕСА_2 .
Відповідно до пункту 28 Положення про порядок передачі квартир (будинків) у власність громадян №56 від 15.09.1992р., яке діяло на момент видачі свідоцтва, свідоцтво підлягало обов`язковій реєстрації в органах технічної інвентаризації.
Проте, вказане свідоцтво про право власності, у зв`язку із не знанням чинного на той час законодавства, Позивачем не було зареєстровано в органах технічної інвентаризації (а.с.8).
Таким чином, оскільки право власності на квартиру АДРЕСА_2 Позивачами не було зареєстровано, підстав для видачі дубліката свідоцтва на вказане житло у Позивачів немає.
За таких обставин суд приходить до висновку, що позов необхідно задовольнити та визнати за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 право спільної, сумісної власності квартиру АДРЕСА_2 загальною площею 28.99 кв. м., в тому числі житловою площею 17.90 кв. м.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 16, 328, 392, 1218, 1226, 1261, 1267, 1268 ЦК України, ст.ст. 12, 13, 76, 81, 247 ч. 2, 259, 263, 265, 268, 274 ч. 1, 280-289 ЦПК України, суд, -
Визнати за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 право спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_2 загальною площею 28.99 кв. м., в тому числі житловою площею 17.90 кв. м.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Суддя: