Постанова

Іменем України

27 листопада 2019 року

м. Київ

справа № 234/11646/16-ц

провадження № 61-21486св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С.,

суддів: Грушицького А. І., Литвиненко І. В. (суддя-доповідач), Сердюка В. В., Фаловської І. М.,

учасники справи:

заявник - Публічне акціонерне товариство «Уральський завод тяжкого машинобудування»,

стягувач - Публічне акціонерне товариство «Уральський завод тяжкого машинобудування»,

боржник - Публічне акціонерне товариство «Старокраматорський машинобудівний завод»,

розглянув у порядку письмового провадження справу за клопотанням Публічного акціонерного товариства «Уральський завод тяжкого машинобудування» про надання дозволу на примусове виконання на території України рішення Арбітражного суду Свердловської області від 09 грудня 2015 року у справі № А60-35919/2015 за позовом Публічного акціонерного товариства «Старокраматорський машинобудівний завод» до Публічного акціонерного товариства «Уральський завод тяжкого машинобудування» про стягнення неустойки в сумі 9 231 734,95 російських рублів та за зустрічним позовом Публічного акціонерного товариства «Уральський завод тяжкого машинобудування» до Публічного акціонерного товариства «Старокраматорський машинобудівний завод» про стягнення неустойки в сумі 6 842 880 російських рублів, за касаційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Уральський завод тяжкого машинобудування» на ухвалу Краматорського міського суду Донецької області від 31 жовтня 2016 року у складі судді Бакуменко А. В. та ухвалу Апеляційного суду Донецької області від 01 березня 2017 року у складі колегії суддів: Тимченко О. О., Папоян В. В., Корчистої О. І.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст клопотання

У липні 2016 року Публічне акціонерне товариство «Уральський завод тяжкого машинобудування» (далі - ПАТ «Уральський завод тяжкого машинобудування») подало до суду клопотання про визнання та надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду, а саме рішення Арбітражного суду Свердловської області від 09 грудня 2015 року у справі № А60-35919/2015 за позовом Публічного акціонерного товариства «Старокраматорський машинобудівний завод» (далі - ПАТ «Старокраматорський машинобудівний завод») до ПАТ «Уральський завод тяжкого машинобудування» про стягнення неустойки у сумі 9 231 734,95 російських рублів та за зустрічним позов ПАТ «Уральський завод тяжкого машинобудування» до ПАТ «Старокраматорський машинобудівний завод» про стягнення неустойки у сумі 6 842 880 російських рублів.

Зазначене клопотання обґрунтоване тим, що рішенням Арбітражного суду Свердловської області від 09 грудня 2015 року у справі № А60-35919/2015 в результаті заліку первісного та зустрічного позовів з ПАТ «Старокраматорський машинобудівний завод» на користь ПАТ «Уральський завод тяжкого машинобудування» стягнуто 241 342,52 російських рублів в рахунок неустойки, 9 567,20 російських рублів в рахунок державного мита. Рішення набрало законної сили, однак до теперішнього часу боржником не виконано.

Враховуючи викладене, а також положення статей 7, 8 Угоди держав-учасниць СНД «Про порядок вирішення спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності» від 20 березня 1992 року, пункту 1 статті 390, статей 394, 398 ЦПК України 2004 року, статті 6 Закону України «Про визнання та виконання в Україні рішень іноземних судів» від 29 листопада 2001 року № 2860-III, ПАТ «Уральський завод тяжкого машинобудування» просило визнати та надати дозвіл на примусове виконання рішення іноземного суду, а саме Арбітражного суду Свердловської області від 09 грудня 2015 року у справі № А60-35919/2015.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Ухвалою Краматорського міського суду Донецької області від 31 жовтня 2016 року в задоволенні клопотання відмовлено.

Судове рішення місцевого суду мотивоване тим, що за змістом рішенням Арбітражного суду Свердловської області від 09 грудня 2015 року у справі № А60-35919/2015 в судовому засіданні 01 грудня 2015 року було оголошено перерву до 10-00 год 04 грудня 2015 року, про що відповідач (боржник) не був повідомлений належним чином. Тому справа № А60-35919/2015 в Арбітражному суді Свердловської області була розглянута та прийнято рішення по ній за відсутності представника ПАТ «Старокраматорський машинобудівний завод», який не був повідомлений про розгляд справи у порядку, встановленому статтею 253 Арбітражного процесуального кодексу Російської Федерації.

Ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 01 березня 2017 року апеляційну скаргу ПАТ «Уральський завод тяжкого машинобудування» відхилено, ухвалу Краматорського міського суду Донецької області від 31 жовтня 2016 року залишено без змін.

Судове рішення апеляційного суду мотивоване тим, що ухвала суду першої інстанції постановлена з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У березні 2017 року ПАТ «Уральський завод тяжкого машинобудування» подало до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу на ухвалу Краматорського міського суду Донецької області від 31 жовтня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Донецької області від 01 березня 2017 року, в якій, посилаючись на порушення судами норм процесуального права, просило скасувати оскаржувані судові рішення і постановити нову ухвалу про задоволення клопотання.

Узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що при розгляді справи в Арбітражному суді Свердловської області ПАТ «Старокраматорський машинобудівний завод» було належним чином повідомлено про розгляд справи та його представник безпосередньо приймав участь у її розгляді. Враховуючи те, що в Арбітражному процесуальному кодексі Російської Федерації відсутні зобов`язання суду по виготовленню окремого доручення про оголошення перерви в судовому засіданні і направлення його стороні, суд відповідно до норм процесуального законодавства опублікував на сайті суду інформацію про оголошення перерви.

Розглядаючи клопотання про визнання та надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду суди попередніх інстанцій неправильно застосували норми процесуального законодавства Російської Федерації, згідно з якими у судів Російської Федерації відсутні повноваження на виготовлення і направлення сторонам судового документа про оголошення перерви в судовому засіданні, оскільки таке оголошення не є призначенням нового судового засідання.

Факт належного повідомлення ПАТ «Старокраматорський машинобудівний завод» про розгляд справи також підтверджується змістом рішення Арбітражного суду Свердловської області від 09 грудня 2015 року, згідно з яким товариство приймало активну участь у розгляді справи, а саме направляло в суд процесуальні документи та особисто приймало участь у розгляді справи через свого представника.

ПАТ «Уральський завод тяжкого машинобудування» на порушення пункту 5 Київської угоди та статті 415 ЦПК України 2004 року не було повідомлено про розгляд цієї справи.

Узагальнений виклад позиції інших учасників справи

У липні 2017 року ПАТ «Старокраматорський машинобудівний завод» подало заперечення на касаційну скаргу, в якому просило її відхилити, посилаючись на те, що відповідно до частини третьої статті 253 Арбітражного процесуального кодексу Російської Федерації та статті 5 Київської угоди при вирішенні питання про порядок направлення судових документів іноземній юридичній особі, яка бере участь у справі, слід виходити з того, що ці документи повинні направлятися в порядку судового доручення в установи юстиції або інші компетентні органи іноземної держави, для вручення цих документів адресату. Незастосування зазначеної норми призвело до того, що ПАТ «Старокраматорський машинобудівний завод» не було належним чином повідомлено про арбітражний розгляд, що є підставою для відмови в задоволенні клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду. Вважають касаційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню, а судові рішення такими, що постановлені з додержанням норм процесуального права.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Рішенням Арбітражного суду Свердловської області від 09 грудня 2015 року у справі № А60-35919/2015 в результаті заліку первісного та зустрічного позовів з ПАТ «Старокраматорський машинобудівний завод» на користь ПАТ «Уральський завод тяжкого машинобудування» стягнуто 241 342,52 російських рублів - неустойки, 9 567,20 російських рублів в рахунок відшкодування витрат по сплаті державного мита.

Судами встановлено, що розгляд зазначеної справи було проведено у відсутність відповідача - ПАТ «Старокраматорський машинобудівний завод» у зв`язку із неявкою представника.

Частиною 3 статті 253 Арбітражного процесуального кодексу Російської Федерації передбачено, що в випадках, якщо іноземні особи, які беруть участь в справі, що розглядається арбітражним судом в Російській Федерації, знаходяться або проживають поза межами Російської Федерації, то такі особи повідомляються про судовий розгляд ухвалою арбітражного суду шляхом направлення доручення в установи юстиції або інший компетентний орган іноземної держави.

Відповідно до статті 5 Київської угоди, компетентні суди та інші органи держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав зобов`язуються надавати взаємну правову допомогу. При цьому взаємне надання правової допомоги включає вручення та пересилання документів і виконання процесуальних дій, зокрема, проведення експертизи, заслуховування Сторін, свідків, експертів та інших осіб. При наданні правової допомоги компетентні суди та інші органи держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав зносяться один з одним безпосередньо. При виконанні доручення про надання правової допомоги компетентні суди та інші органи, у яких просять допомогу, застосовують законодавство своєї держави.

Згідно з витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, ПАТ «Старокраматорський машинобудівний завод» є юридичною особою, створеною за законодавством України, місцем його знаходження є: Донецька область, місто Краматорськ, вулиця Конрада Гампера, 2 .

Дані про наявність у цієї особи філій та представництв на території Російської Федерації відсутні.

Тобто, відповідно до частини третьої статті 253 Арбітражного процесуального кодексу Російської Федерації та статті 5 Київської Угоди при вирішенні питання про порядок направлення судових документів іноземній юридичній особі, яка бере участь в справі, слід виходити з того, що ці документи повинні направлятися в порядку судового дорученням в установи юстиції або інші компетентні органи іноземної держави, для вручення цих документів адресату.

Рух справи в суді касаційної інстанції.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26 червня 2017 року відкрито касаційне провадження у цій справі та витребувано її матеріали із Краматорського міського суду Донецької області.

Статтею 388 Цивільного процесуального кодексу України в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VІІІ «Про внесення змін до ГПК України, ЦПК України, КАС України та інших законодавчих актів», що набув чинності 15 грудня 2017 року, визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

26 квітня 2018 року справу № 234/11646/16-ц Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ передано до Верховного Суду.

Відповідно до підпунктів 2.3.2, 2.3.4, 2.3.13, 2.3.49 Положення про автоматизовану систему документообігу, затвердженого рішенням Ради суддів України від 26 листопада 2010 року № 30, зі змінами та доповненнями, постанови Пленуму Верховного Суду від 24 травня 2019 року № 8 «Про здійснення правосуддя у Верховному Суді» та рішення зборів суддів Касаційного цивільного суду від 28 травня 2019 року № 7 «Про заходи, спрямовані на своєчасний розгляд справ і їх вирішення у розумні строки», у справі призначено повторний автоматизований розподіл.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 листопада 2019 року справу призначено до судового розгляду Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду в кількості п`яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим (частина перша статті 263 ЦПК України).

Під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).

Згідно з частиною третьою статті 400 ЦПК України суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно зі статтею 4 ЦПК України 2004 року здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

За змістом статті 213 ЦПК України 2004 року рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до частини першої статті 214 ЦПК України 2004 року під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Зазначеним вимогам закону оскаржувані судові рішення у повній мірі не відповідають.

Згідно зі статтею 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Укладення міжнародних договорів, які суперечать Конституції України, можливе лише після внесення відповідних змін до Конституції України.

Відповідно до статті 390 ЦПК України в редакції, чинній на час розгляду справи судами попередніх інстанцій, та статті 462 ЦПК України рішення іноземного суду (суду іноземної держави, інших компетентних органів іноземних держав, до компетенції яких належить розгляд цивільних справ) визнаються та виконуються в Україні, якщо їх визнання та виконання передбачено міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності. У разі якщо визнання та виконання рішення іноземного суду залежить від принципу взаємності, вважається, що він існує, оскільки не доведено інше.

Як частиною першою, пунктом 2 частини другої статті 396 ЦПК України в редакції, чинній на час розгляду справи судами попередніх інстанцій, так і частиною першою, пунктом 2 частини другої статті 468 ЦПК України визначено, що клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду не задовольняється у випадках, передбачених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Якщо міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, такі випадки не передбачено, у задоволенні клопотання може бути відмовлено якщо сторона, стосовно якої постановлено рішення іноземного суду, була позбавлена можливості взяти участь у судовому процесі через те, що їй не було належним чином і вчасно повідомлено про розгляд справи.

За змістом частини другої статті 10 ЦК України та статті 3 Закону України «Про міжнародне приватне право» якщо в чинному міжнародному договорі України, укладеному у встановленому законом порядку, містяться інші правила, ніж ті, що встановлені відповідним актом цивільного законодавства, застосовуються правила відповідного міжнародного договору України.

Таким міжнародним договором є Конвенція про визнання та приведення до виконання іноземних арбітражних рішень від 10 червня 1958 року (далі - Конвенція).

Відповідно до статті V Конвенції у визнанні та приведенні у виконання іноземного арбітражного рішення може бути відмовлено у випадку, якщо сторона, проти якої винесено рішення, не була належним чином повідомлена про призначення арбітра або про арбітражний розгляд, або з інших причин не могла надати свої пояснення.

У статті 1 Угоди про порядок вирішення спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності від 20 березня 1992 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 19 грудня 1992 року (далі - Угода про порядок вирішення спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності 1992 року) визначено, що ця Угода регулює питання вирішення справ, що випливають з договірних та інших цивільно-правових відносин між господарюючими суб`єктами, з їх відносин з державними та іншими органами, а також виконання рішень за ними.

Згідно статті 8 Угоди про порядок вирішення спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності 1992 року виконання рішення відбувається за клопотанням заінтересованої Сторони. До клопотання додаються: належним чином завірена копія рішення, про примусове виконання якого порушене клопотання; офіційний документ про те, що рішення набуло чинності, якщо це не випливає з тексту самого рішення; докази про повідомлення іншої Сторони про процес; виконавчий документ.

У виконанні рішення може бути відмовлено на прохання Сторони, проти якої воно направлене, тільки якщо ця Сторона надасть компетентному суду за місцем, де виклопочується виконання рішення, докази того, що: а) судом держави - учасниці Співдружності Незалежних Держав, що запитується, раніше винесене рішення, яке набуло законної чинності у справі між тими самими Сторонами, про той самий предмет і на тій самій підставі; б) є визнане рішення компетентного суду третьої держави - учасниці Співдружності Незалежних Держав або держави, що не є членом Співдружності, по спору між тими ж Сторонами, про той же предмет і на тій же підставі; в) спір згідно з цією Угодою вирішений некомпетентним судом; г) інша Сторона не була повідомлена про процес; д) закінчився трирічний термін давності подання рішення щодо примусового виконання (стаття 9 Угоди про порядок вирішення спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності 1992 року).

Тлумачення стаття 9 Угоди про порядок вирішення спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності 1992 року свідчить, що тягар доведення факту неповідомлення про процес покладений на сторону, яка заперечує проти визнання іноземного рішення на території України.

Вищевикладене узгоджується з правовим висновком Верховного Суду України, висловленим у постанові від 23 квітня 2014 року у справі № 6-39цс14.

Згідно з частиною першою статті 35 Закону України «Про міжнародний комерційний арбітраж» арбітражне рішення, незалежно від того, в якій країні воно було винесено, визнається обов`язковим і при поданні до компетентного суду письмового клопотання виконується з урахуванням положень цієї статті та статті 36 цього Закону.

Статтею 36 цього Закону встановлено підстави для відмови у визнанні або у виконанні арбітражного рішення.

Так, у визнанні або виконанні арбітражного рішення, незалежно від того, в якій державі воно було винесено, можу бути відмовлено лише на прохання сторони, проти якої воно спрямоване, якщо ця сторона подасть компетентному суду, у якого просить визнання або виконання, доказ того, що сторону, проти якої винесено рішення, не було належним чином сповіщено про призначення арбітра чи про арбітражний розгляд або з інших поважних причин вона не могла подати свої пояснення.

З матеріалів справи встановлено, що ПАТ «Старокраматорський машинобудівний завод» відповідно до пункту 9 Угоди про порядок вирішення спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності 1992 року було повідомлено про процес, а саме про розгляд Арбітражним судом Свердловської області справи № А60-35919/2015.

Зазначене підтверджується клопотаннями ПАТ «Старокраматорський машинобудівний завод» від 09 жовтня, 30 жовтня, 13 листопада 2015 року, адресованими Арбітражному суду Свердловської області про розгляд справи № А60-35919/2015 за відсутності його представника, відзивом на зустрічну позовну заяву ПАТ «Уральський завод тяжкого машинобудування» у справі № А60-35919/2015 від 30 жовтня 2015 року № 08/519, запереченням щодо розрахунку неустойки від 30 жовтня 2015 року № 08/520.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Розглядаючи клопотання, ні суд першої інстанції, ні апеляційний суд, на зазначене уваги не звернули, на порушення норм процесуального права, а також пункту 9 Угоди про порядок вирішення спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності 1992 року, дійшли помилкового висновку відмову в задоволенні клопотання про визнання та надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду, а саме рішення Арбітражного суду Свердловської області від 09 грудня 2015 року у справі № А60-35919/2015, у зв`язку із необізнаністю ПАТ «Старокраматорський машинобудівний завод» про процес.

Відповідно до статті 412 ЦПК Українипідставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Враховуючи викладене, оскаржувані судові рішення підлягають скасуванню, а подане ПАТ «Уральський завод тяжкого машинобудування» клопотання про надання дозволу на примусове виконання на території України рішення Арбітражного суду Свердловської області від 09 грудня 2015 року у справі № А60-35919/2015 задоволенню.

Доводи касаційної скарги про те, що ПАТ «Уральський завод тяжкого машинобудування» на порушення пункту 5 Київської угоди та статті 415 ЦПК України 2004 року не було повідомлено про розгляд цієї справи, не заслуговують на увагу та спростовуються матеріалами справи, в яких зокрема наявне клопотання про розгляд цієї справи за відсутності представника заявника.

Керуючись статтями 400, 409, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Уральський завод тяжкого машинобудування» задовольнити.

Ухвалу Краматорського міського суду Донецької області від 31 жовтня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Донецької області від 01 березня 2017 року скасувати і ухвалити нове судове рішення.

Клопотання Публічного акціонерного товариства «Уральський завод тяжкого машинобудування» про надання дозволу на примусове виконання на території України рішення Арбітражного суду Свердловської області від 09 грудня 2015 року у справі № А60-35919/2015 за позовом Публічного акціонерного товариства «Старокраматорський машинобудівний завод» до Публічного акціонерного товариства «Уральський завод тяжкого машинобудування» про стягнення неустойки в сумі 9 231 734,95 російських рублів та за зустрічним позовом Публічного акціонерного товариства «Уральський завод тяжкого машинобудування» до Публічного акціонерного товариства «Старокраматорський машинобудівний завод» про стягнення неустойки в сумі 6 842 880 російських рублів задовольнити.

Визнати та надати дозвіл на виконання на території України рішення Арбітражного суду Свердловської області від 09 грудня 2015 року у справі № А60-35919/2015 про стягнення з Публічного акціонерного товариства «Старокраматорський машинобудівний завод» на користь Публічного акціонерного товариства «Уральський завод тяжкого машинобудування» неустойки в розмірі 241 342,52 російських рублів та державного мита в розмірі 9 567,20 російських рублів.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийВ. С. Висоцька Судді:А. І. Грушицький І. В. Литвиненко В. В. Сердюк І. М. Фаловська