ПОСТАНОВА

Іменем України

23 січня 2019 року м. Кропивницький

справа № 405/3113/17

провадження № 22-ц/4809/277/19

Кропивницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючої судді Суровицької Л. В.,

суддів Авраменко Т. М., Черненка В. В.

учасники справи :

позивач - ОСОБА_1,

представник позивача на підставі довіреності - ОСОБА_2,

відповідач - ОСОБА_3,

представники відповідача на підставі довіреності - ОСОБА_4,

розглянув в порядку письмового провадження без повідомленням учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 та її представника ОСОБА_4 на рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 22 жовтня 2018 року у складі судді Шевченко І.М. у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів,

В С Т А Н О В И В :

У червні 2017 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на дитину.

Зазначав, що перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 22 серпня 1998 року, але спільне життя не склалось, вони припинили шлюбні відносини та спільне проживання, проживають за різними адресами. Від шлюбу мають неповнолітнього сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1. Дитина проживає разом з ним, відповідач участі у вихованні сина не приймає та не надає фінансової допомоги на його утримання. Просив суд стягнути аліменти з відповідача на утримання сина в розмірі 1/4 частини її заробітку (доходу), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку до його повноліття (а.с. 1-2).

Рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 22 жовтня 2018 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_3 аліменти на користь ОСОБА_1 на утримання сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 14 червня 2017 року до повноліття сина, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2. Розподілено судові витрати. Рішення в частині стягнення аліментів в межах місячного платежу допущено до негайного виконання.

Суд дійшов висновку, що позов є доведеним та обгрунтованим. Врахував, що дитина проживає з батьком, розмір аліментів відповідно до законодавства не може бути меншим від 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку на місяць (а.с. 92-94).

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 та її представник ОСОБА_4 просять скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову. Зазначають, що в мотивувальній частині рішення не зазначено чому аліменти підлягають стягненню з 14 червня 2017 року, позивач не надав доказів, що дитина проживала з ним та знаходилась станом на 14 червня 2017 року на його утриманні. Суд не зернув увагу на те, що позивач надав довідку про склад сім?ї станом на 24 листопада 2016 року. Суд не врахував, що дитина забезпечена житлом, предметами побуту завдяки матері (а.с. 101-103).

28 листопада 2018 року протоколом автоматизованого розподілу судової справи визначено суддю-доповідача ( а.с.132).

08 січня 2019 року відкрито апеляційне провадження, визначено, що справа підлягає розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи та визначено склад колегії суддів (а.с.147-150), 21 січня 2019 року призначено розгляд справи в порядку письмового провадження на 23 січня 2019 року (а.с. 161).

У відзиві на апеляційну скаргу позивач ОСОБА_1 просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. Зазначає, що оскільки дитина проживає разом з ним, перебуває на його утриманні, а мати дитини проживає окремо, суд на законних підставах стягнув з відповідача на його користь аліменти на утримання неповнолітнього сина (а.с. 156-157).

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін з таких підстав.

Відповідно до ч.1, ч.2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради № 789-

ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального й соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно зі статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року № 2402-ІІІ, кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Відповідно до ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов?язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони в шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Статтею 51 Контитуції України та статтею 180 СК України передбачено, щобатьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до частин першої - третьої статті 181 СК України способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними.

За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Частиною першою статті 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних осіб; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів, а також інші обставини, що мають істотне значення для справи.

Згідно з частиною другою статті 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до ч.1 ст.183 Сімейного Кодексу України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Судом встановлено і підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 перебували у зареєстрованому шлюбі з 22 серпня 1998 (а.с. 3).

ІНФОРМАЦІЯ_1 у подружжя народився син - ОСОБА_5, матір?ю якого є відповідач (а.с. 4 ).

Фактичні сімейні стосунки між позивачем та відповідачем припинені, у травні 2016 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом про розірвання шлюбу. Сторони проживають окремо.

Рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 21 червня 2018 року за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1, третя особа - Служба у справах дітей виконавчого комітету міської ради міста Кропивницького про визначення місця проживання дитини та зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визначення місця проживання дитини, яке набрало законної сили 22 серпня 2018 року, в задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено, а зустрічний позов ОСОБА_1 задоволено.

З урахуванням встановлених судом обставин, висновку органу опіки та піклування, з урахуванням думки самої неповнолітньої дитини, яка висловила в судовому засіданні своє бажання проживати з батьком, визначено місце проживання ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 з батьком - ОСОБА_1 (а.с.82-83 84-86).

Відповідачем не надано суду доказів того, що син проживає з нею, перебуває на її утриманні.

Суд першої інстанції встановивши, що відповідач працездатна, крім неповнолітнього сина ОСОБА_5 інших осіб, які потребують утримання від неї, не має, дитина проживає з батьком, з урахуванням того, що відповідно до ст.141 СК України мати та батько мають рівні права та обов?язки щодо дитини, зокрема і щодо утримання, обґрунтовано дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову про стягнення аліментів на утримання дитини.

Суд, задовольняючи позов і стягуючи з відповідача аліменти на користь позивача на утримання дитини у розмірі ј частини заробітку щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, врахував сукупність всіх обставин, які мають істотне значення для визначення розміру аліментів, вірно виходив з того, що відповідач зобов'язана та спроможна надавати матеріальну допомогу неповнолітньому синові у такому розмірі, вважаючи цей розмір обґрунтованим, достатнім та таким, що відповідає потребам дитини.

При цьому суд обґрунтовано врахував, що розмір аліментів не може бути меншим, ніж визначений ч.2 ст.182 СК України.

Згідно ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову.

Матеріалами справи підтверджується, що позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини 14 червня 2017 року (а.с.1- 2 )

Тому за таких обставин, суд відповідно до положень ч.1 ст.191 СК України правильно визначив час, з якого присуджуються аліменти на дитину.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

Відповідачем не надано будь-яких доказів, які б спростовували вказані позивачем та встановлені судом першої інстанції обставини.

Доводи апеляційної скарги зводяться до доказування наявності неприязних стосунків між батьками дитини, претензій матеріального характеру між ними та є такими, що не спростовують висновків суду першої інстанції щодо передбаченого законом обов?язку матері сплачувати аліменти на утримання неповнолітнього сина.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржене рішення про стягнення аліментів на дитину, постановлено без додержання норм матеріального і процесуального права та зводяться до переоцінки доказів у справі, проте підстави для переоцінки доказів апеляційним судом відповідно до ст.367 ЦПК України відсутні.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, тому відповідно до ст.375 ЦПК України апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду залишається без змін.

Керуючись п.1 ч.1 ст.374, ст.ст.375,381,382,384 ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 та її представника ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 22 жовтня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів в касаційному порядку лише у випадку, передбаченому ст.389 ЦПК України .

Повний текст постанови складено 23 січня 2019 року.

Головуюча суддя Л. В. Суровицька

Судді Т. М. Авраменко

В. В. Черненко