МИКОЛАЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 479/1022/18
Провадження №22-ц/812/199/19
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 січня 2019 року судова колегія судової палати з цивільних справ Миколаївського апеляційного суду в складі :

головуючого - Темнікової В.І.,

суддів - Крамаренко Т.В., Лівінського І.В.,

із секретарем судового засідання - Цуркан І.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Кривоозерського районного суду Миколаївської області від 05 грудня 2018 року, постановлену під головуванням судді Репушевської О.В., в приміщенні суду у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Кумарівської сільської ради Первомайського району Миколаївської області про визнання заповіту недійсним, -

В С Т А Н О В И Л А :

В жовтні 2018 року ОСОБА_1 звернулась до суду з зазначеним позовом, в якому просила суд визнати недійсним заповіт, складений 21.04.2016 року ОСОБА_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 посвідчений 21.04.2016 року секретарем виконавчого комітету Кумарівської сільської ради Первомайського району Миколаївської області та зареєстрований в реєстрі за № 09.

Ухвалою Кривоозерського районного суду Миколаївської області від 05 грудня 2018 року провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Кумарівської сільської ради Первомайського району Миколаївської області про визнання заповіту недійсним закрито.

Не погодившись з даною ухвалою суду, позивачка звернулась до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати зазначену ухвалу та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції, посилаючись на незаконність та необґрунтованість ухвали суду, а також невідповідність висновків суду обставинам справи. Свою апеляційну скаргу ОСОБА_1 мотивувала тим, що відповідно до рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 24 квітня 2018 року позивачем була ОСОБА_1, а відповідачем - ОСОБА_2, а в даному позові відповідачем зазначено також Кумарівську сільську раду Первомайського району Миколаївської області, тобто з'явилась нова сторона у справі. Крім того, раніше вона просила визнати недійсним заповіт через те, що спадкодавець внаслідок психічного захворювання на момент складання заповіту не усвідомлював значення своїх дій і не міг керувати ними, а в позові по даній справі вона посилалася як на підставу для визнання заповіту недійним на інший стан здоров'я спадкодавця та на порушення порядку посвідчення заповіту у зв'язку з цим.

До судового засідання учасники процесу не з'явилися, хоча про час і місце розгляду справи повідомлялися належним чином.

Відповідач ОСОБА_2 просила розглянути справу у її відсутності та відмовити у задоволенні апеляційної скарги в повному обсязі.

Заслухавши доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно п.3 ч.1 ст. 255 ЦПК України набрання законної сили рішення суду або ухвали суду про закриття провадження у справі, які ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, дійсно є підставою для закриття провадження по справі.

Постановляючи ухвалу, суд виходив з того, що 23 липня 2018 року набрало законної сили рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 24 квітня 2018 року у цивільній справі № 484/2188/17 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Кумарівська сільська рада Первомайського району Миколаївської області про визнання заповіту недійсним.

Вказаним судовим рішенням у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання недійсним заповіту, складеного 21 квітня 2016 року ОСОБА_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 та посвідченого 21 квітня 2016 року секретарем виконавчого комітету Кумарівської сільської ради Первомайського району Миколаївської області Шевчук О.Л., зареєстрованого у реєстрі за № 09, відмовлено.

Згідно постанови Апеляційного суду Миколаївської області від 23 липня 2018 року рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 24 квітня 2018 року у цивільній справі № 484/2188/17 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Кумарівська сільська рада Первомайського району Миколаївської області про визнання заповіту недійсним залишено без змін.

Тому, керуючись положеннями п.3 ч.1 ст.255 ЦПК України та врахувавши зміст постанови Апеляційного суду Миколаївської області від 23 липня 2018 року та рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 24 квітня 2018 року у цивільній справі № 484/2188/17, з яких вбачається, що суди першої та апеляційної інстанції за результатами розгляду справи дійшли висновку про відмову у задоволенні позову, оскільки заповідач на момент складання заповіту мав необхідний обсяг цивільної дієздатності, його волевиявлення було вільним, відповідало його внутрішній волі та було спрямоване на настання наслідків, зазначених у заповіті на розпорядження належним йому майном на випадок своєї смерті, а позивачем не надано жодних доказів, які б вказували на те, що оспорюваний нею заповіт є недійсним з підстав, визначених ст.1257 ЦК України, суд дійшов висновку, що є підстави для закриття провадження у даній справі.

Проте такі висновки ґрунтуються на неправильному застосуванні судом пункту 3 частини першої статті 255 ЦПК України. Необхідність застосування пункту 3 частини першої статті 255 ЦПК зумовлена, по-перше, неприпустимістю розгляду судами тотожних спорів, в яких одночасно тотожні сторони, предмет і підстави позову, та, по-друге, властивістю судового рішення, яке набрало законної сили (стаття 273 ЦПК України).

У той самий час прийняте з певних підстав судове рішення про відмову в позові за окремими категоріями справ при збереженні існуючих правовідносин, які спричинили звернення до суду, не є перешкодою для повторного звернення до суду заінтересованих осіб з метою вирішення спору.

Так, як встановлено судом, рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 24 квітня 2018 року у цивільній справі № 484/2188/17, яке постановою Апеляційного суду Миколаївської області від 23 липня 2018 року залишено без змін, вирішувалось питання про визнання недійсним заповіту, складеного 21 квітня 2016року ОСОБА_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 та посвідченого 21 квітня 2016 року секретарем виконавчого комітету Кумарівської сільської ради Первомайського району Миколаївської області Шевчук О.Л., зареєстрованого у реєстрі за № 09, через те, що спадкодавець внаслідок психічного захворювання на момент складання заповіту не усвідомлював значення своїх дій і не міг керувати ними, був недієздатним. При цьому позивачем по справі була ОСОБА_1, а відповідачем ОСОБА_2 Кумарівська сільська рада Первомайського району Миколаївської області у цій справі мала статус третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору.

01 жовтня 2018 року позивачка звернулась до суду з позовною заявою не тільки до ОСОБА_2, а й до Кумарівської сільської ради Первомайського району Миколаївської області про визнання недійсним того ж заповіту, складеного 21 квітня 2016року ОСОБА_3, в якій просила визнати заповіт недійсним через те, що на момент складання заповіту ОСОБА_3 мав такі вади зору, через які він не міг сам читати, а отже, він не міг прочитати заповіт, який підписав. У такому випадку заповіт мав бути складеним в присутності 2 свідків, однак в заповіті про це не зазначено.

За змістом пункту 3 частини першої статті 255 ЦПК України позови вважаються тотожними, якщо в них одночасно збігаються сторони, підстава та предмет спору. Нетотожність хоча б одного з елементів не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням спору.

У розумінні цивільно-процесуального закону предмет позову - це матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої він просить ухвалити судове рішення. У матеріальному розумінні предмет позову - це річ, щодо якої виник спір.

Звертаючись до суду з попереднім позовом у липні 2017 року, позивачка заявляла позов, предметом якого була матеріально-правова вимога про визнання недійсним заповіту, складеного 21 квітня 2016року ОСОБА_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 та посвідченого 21 квітня 2016 року секретарем виконавчого комітету Кумарівської сільської ради Первомайського району Миколаївської області Шевчук О.Л., зареєстрованого у реєстрі за № 09, через те, що спадкодавець внаслідок психічного захворювання на момент складання заповіту не усвідомлював значення своїх дій і не міг керувати ними, був недієздатним.

На відміну від попередньої справи, у справі, ухвала про закриття провадження у якій переглядається, предметом позову є інша матеріально-правова вимога - визнання недійсним того ж заповіту, складеного 21 квітня 2016року ОСОБА_3, але через те, що на момент складання заповіту ОСОБА_3 мав такі вади зору, через які він не міг сам читати, а отже, він не міг прочитати заповіт, який підписав. При цьому заповіт не був складеним в присутності 2 свідків.

Крім того, у попередній справі сторонами у справі позивачем по справі була ОСОБА_1, а відповідачем ОСОБА_1, Кумарівська сільська рада Первомайського району Миколаївської області у цій справі мала статус третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору.

У даній справі Кумарівська сільська рада Первомайського району Миколаївської області зазначена позивачем як відповідач, що свідчить про те, що сторони даній справі теж не є тотожними.

Таким чином, закриваючи провадження у справі, суд не врахував підстави відмови у позові за попереднім рішенням та підстави звернення до суду з новим позовом, а також склад відповідачів за попереднім рішенням та за новим позовом.

З огляду на це закриття судом провадження у справі на підставі пункту 3 частини першої статті 255 ЦПК України суперечить змісту цієї норми та перешкоджає подальшому провадженню у справі щодо існуючого у сторін спору.

Приймаючи рішення у справі, колегія суддів враховує також правову позицію, висловлену Верховним Судом України в постанові від 22 квітня 2015 року у справі № 6-79цс15.

Проаналізувавши зазначені вище обставини, колегія суддів вважає, що ухвала суду підлягає скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду справи по суті заявлених вимог.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 379, 381, 382 ЦПК України, судова колегія,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Кривоозерського районного суду Миколаївської області від 05 грудня 2018 року скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду справи по суті заявлених вимог.

Постанова набирає законної сили негайно з дня її прийняття, але може бути оскаржена протягом 30 днів з дня складання її повного тексту до Верховного Суду.

Головуючий

Судді

Повний текст постанови складено 25 січня 2019 р.