ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Постанова

Іменем України

15 січня 2019 року

м. Харків

справа № 644/9120/16-ц

провадження № 22-ц/818/937/19

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - судді Піддубного Р.М. (суддя-доповідач),

суддів: Котелевець А.В., Тичкової О.Ю.,

за участю секретаря: Кравченко О. О.,

учасники справи:

позивач за первісним позовом, відповідач за зустрічним позовом - ОСОБА_1,

відповідач за первісним позовом, позивач за зустрічним позовом - ОСОБА_2, яка також діє в інтересах малолітньої ОСОБА_3,

треті особи - ОСОБА_4, Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради, Департамент реєстрації Харківської міської ради

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 29 жовтня 2018 року, ухвалене у складі судді Саркісян О.А., -

у с т а н о в и в :

У листопаді 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в обґрунтування якого зазначив, що він є співвласником квартири АДРЕСА_1. У вказаній квартирі зареєстрована його донька ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та колишня дружина ОСОБА_2, шлюб з якою розірвано рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 12.10.2015 року.

Посилаючись на те, що відповідачі не проживають в квартирі без поважних причин, комунальні послуги не сплачують, з урахуванням уточнених у жовтні 2017 року позовних вимог, ОСОБА_1 просив усунути перешкоди щодо володіння, користування та розпорядження ним квартирою АДРЕСА_1 шляхом визнання ОСОБА_2 та малолітньої ОСОБА_3 такими, що втратили право користування зазначеною квартирою.

У березні 2017 року ОСОБА_2, яка діє також як законний представник малолітньої ОСОБА_3, звернулася до суду з зустрічним позовом, в якому посилаючись на те, що 28.09.2015 року відповідач змінив замки у спірній квартирі, відмовився надати їй ключі, просила зобов'язати ОСОБА_1 не чинити перешкоди їй та ОСОБА_3 у користуванні квартирою АДРЕСА_1 шляхом вселення у спірну квартиру, а також стягнути з відповідача на її користь збитки, завдані у зв'язку з сплатою орендної плати за наймане у зв'язку з цим житло, у розмірі 34000 грн.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 29 жовтня 2018 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено. Зустрічний позов ОСОБА_2, яка також діє в інтересах малолітньої ОСОБА_3, задоволено. Усунуто перешкоди у користуванні житловим приміщенням шляхом вселення ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в квартиру АДРЕСА_1. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 понесені нею витрати на оренду житла у сумі 34000 грн., а також 1280 грн. судового збору.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, просив рішення скасувати, ухвалити нове рішення, яким заявлений ним позов задовольнити, у задоволенні зустрічного позову відмовити.

В обґрунтування скарги зазначив, що ОСОБА_2 має на праві власності інше житло, не приймає участі в утриманні спірної квартири, крім того, позовні вимоги щодо стягнення з нього збитків не доведені належними доказами.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги.

Судовим розглядом встановлено, що на підставі свідоцтва про право власності на житло від 24.12.1997 року та свідоцтва про право на спадщину ОСОБА_1 є власником 2/3 частин квартири АДРЕСА_1.

За вказаною адресою з 18.01.2006 року зареєстровано місце проживання колишньої дружини позивача ОСОБА_2, шлюб з якою розірвано рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 12.10.2015 року, а з 25.09.2009 року їх доньки ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1.

Відмовляючи у задоволенні первісного позову ОСОБА_1 та задовольняючи зустрічний позов ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив із недоведеності того, що остання разом з дитиною не проживає у АДРЕСА_1 без поважних причин понад встановлений законом строк, протягом якого за членами сім'ї власника зберігається право користування жилим приміщенням, та наявності підстав для поновлення порушеного права ОСОБА_2 та малолітньої ОСОБА_3А шляхом її вселення до вказаної квартири.

Колегія суддів погоджується з такими висновками з наступних підстав.

Відповідно до ст. 6 Житлового кодексу Української РСР, жилі будинки і жилі приміщення призначаються для постійного проживання громадян, а також для використання у встановленому порядку як службових жилих приміщень і гуртожитків.

Частиною 4 ст. 9 ЖК УРСР встановлено, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Відповідно до частини першої статті 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб.

Статтею 405 ЦК України встановлено, що члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Згідно із частиною четвертою статті 156 ЖК УРСР до членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені у частині другій статті 64 цього Кодексу, тобто дружина (чоловік), діти і батьки кожного з подружжя. Членами сім'ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням.

Статтею 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Як убачається із матеріалів справи, 09.02.2016 року ОСОБА_2 зверталась до Індустріального відділу поліції ГУНП в Харківській області із заявою про те, що її колишній чоловік ОСОБА_1 перешкоджає їй користуватися квартирою АДРЕСА_1, відмовляється надати ключі від квартири.

Зазначені обставини свідчать про те, що ОСОБА_2 не проживає у вищевказаній квартирі понад один рік з поважних причин, а тому суду першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позову ОСОБА_1 про визнання його колишньої дружини та їх малолітньої дитини такими, що втратили право користування жилим приміщенням та задовольнив їх зустрічний позов про вселення.

Разом з тим, не можна погодитись з висновками суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог про стягнення з ОСОБА_1 на відшкодування збитків 34000 грн.

Відповідно до ч.1, п.1 ч.2 ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Із матеріалів справи вбачається, що 01.10.2015 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 було укладено договір оренди, відповідно до умов якого остання прийняла у користування квартиру АДРЕСА_3 та зобов'язалась сплачувати за це 2000 грн. щомісяця.

Разом з тим, на підтвердження понесених витрат ОСОБА_2 надано розписку про отримання орендної плати ОСОБА_6, який не є стороною договору оренди вищевказаної квартири.

За таких обставин, висновок суду першої інстанції про задоволення позовних вимог ОСОБА_2 про стягнення збитків у розмірі 34000 грн. є помилковим, оскільки вказані вимоги не доведені на підставі належних та допустимих доказів.

З огляду на викладене апеляційна скарга ОСОБА_1підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог про стягнення збитків у розмірі 34000 грн. - скасуванню, з прийняттям нової постанови про відмову у задоволенні позову ОСОБА_2 в цій частині.

В іншій частині рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підлягає залишенню без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 368, 374, 376, 382 - 384 ЦПК України, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 29 жовтня 2018 року в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрат, пов'язаних з орендою житла, у розмірі 34000 грн. - скасувати, у задоволенні позову ОСОБА_2 в цій частині відмовити.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 22 січня 2019 року.

Головуючий Р.М. Піддубний

Судді А.В. Котелевець

О.Ю. Тичкова