Провадження № 2-о/359/190/2019
РІШЕННЯ

Іменем України

10 грудня 2019 року Бориспільський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого судді Журавського В.В.,

при секретарі Шабановій В.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Бориспіль цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: ОСОБА_2 про видачу обмежувального припису,

ВСТАНОВИВ:

Наприкінці листопада 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з вказаною заявою, якою просить видати обмежувальний припис стосовно ОСОБА_2 , яким визначити заходи тимчасового обмеження його прав та покласти на нього обов`язки, а саме:

- заборонити ОСОБА_2 перебувати в місці спільного проживання (перебування) з ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 ;

- зобов`язати ОСОБА_2 усунути перешкоди у користуванні квартирою АДРЕСА_2 , яка є об`єктом спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ;

- заборонити ОСОБА_2 наближатися на відстань 150 метрів до місця проживання ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 ;

- заборонити ОСОБА_2 вести листування, телефонні переговори або контактування через інші засоби зв`язку особисто з ОСОБА_1 .

Свою заяву обґрунтовує тим, що 30.08.2000 року вона та ОСОБА_2 уклали шлюб. Від шлюбу вони мають доньку ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 . 20 листопада 2018 року Бориспільським міськрайонним судом Київської області прийнято рішення про розірвання шлюбу.

Заявник зазначає, що 13 травня 2019 року приблизно о 21 годині 00 хвилин за адресою спільного проживання, а саме : АДРЕСА_1 , колишній чоловік, ОСОБА_2 вчинив щодо неї фізичне насильство.

В результаті даної події Заявник була госпіталізована до КНП Бориспільської багатопрофільної лікарні інтенсивного лікування, де вона знаходилася на стаціонарному лікуванні до 14 по 27 травня 2019 року. Після цього, Заявник перебувала на амбулаторному лікуванні з 28 травня по 01 липня 2019 року.

В результаті наведеного Бориспільським ВП ГУНП в Київській області розпочато досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 26.06.2019 року за № 0001100 за ознаками вчинення кримінального правопорушення за ч. 1 ст. 125 КК України.

Крім того, будинок, в якому проживала заявник та ОСОБА_2 , належить на праві власності в рівних долях їй, ОСОБА_2 , та ОСОБА_3 , про те потрапити туди та отримати доступ до свого особистого майна та речей заявник не може, через побоювання за своє життя і здоров`я, оскільки там проживає ОСОБА_2 , який погрожує застосуванням насильства в разі прибуття до місця проживання ОСОБА_1 , в зв`язку з чим через страх за своє життя та здоров`я Заявник була змушена винаймати в оренду житло.

Погрози завдання шкоди життю та здоров`ю Заявника зі сторони ОСОБА_2 , мають систематичний характер та продовжувались протягом спільного життя колишнього подружжя. Крім того, ОСОБА_2 , неодноразово реалізовував свої погрози, спричиняючи Заявнику фізичного болю та тілесних ушкоджень. Систематичне побиття Заявника ОСОБА_2 , стало причиною розірвання шлюбних стосунків між останніми та причиною припинення спільного ведення господарства та сумісного проживання. З 13 травня 2019 року Заявник вимушена проживати окремо від ОСОБА_2 , однак все одно отримує погрози.

В судовому засіданні заявник та її представник підтримали свою заяву просили суд її задовольнити. Пояснення навели аналогічні змісту поданої заяви.

Представники заінтересованої особи ОСОБА_2 заперечували проти задоволення вказаної заяви, мотивуючи це відсутністю доказів насильства.

Суд, вислухавши учасників процесу, дослідивши письмові докази у справі, встановивши обставини у справі та виниклі спірні правовідносини, дійшов наступного висновку.

Згідно вимог ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з вимогами ст.350-1 ЦПК України, заява про видачу обмежувального припису подається до суду за місцем проживання (перебування) особи, яка постраждала від домашнього насильства або насильства за ознакою статі, а якщо зазначена особа перебуває у закладі, що належить до загальних чи спеціалізованих служб підтримки постраждалих осіб, - за місцезнаходженням цього закладу.

Відповідно до ч.1 ст.350-2 ЦПК України заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства, або її представником - у випадках, визначених Законом України "Про запобігання та протидію домашньому насильству".

Відповідно до ст.350-5 ЦПК України справа про видачу обмежувального припису розглядається судом за участю заявника та заінтересованих осіб.

Основним нормативно-правовим актом, яким регулюються спірні правовідносини, є Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Цей Закон визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства.

Згідно з правилами ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Економічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру.

Психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Фізичне насильство - це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника.

Згідно з ч. 3 ст. 26 цього Закону, рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є колишнім подружжям.

Від шлюбу вони мають доньку ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 .

ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на праві власності в рівних долях належить квартира за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно з положеннями п.7 ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальний припис стосовно кривдника - встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.

Таким чином, обмежувальний припис застосовується виключно щодо кривдника, тобто особи, яка вчинила домашнє насильство. Кривдником є особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі.

Кримінальну відповідальність за вчинення домашнього насильства встановлено у ст.126-1 КК України, що передбачає відповідальність за умисне систематичне вчинення фізичного, психологічного або економічного насильства щодо подружжя чи колишнього подружжя або іншої особи, з якою винний перебуває (перебував) у сімейних або близьких відносинах, що призводить до фізичних або психологічних страждань, розладів здоров`я, втрати працездатності, емоційної залежності або погіршення якості життя потерпілої особи.

В свою чергу, у ст.173-2 КУпАП встановлено адміністративну відповідальність за вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі його винесення.

Згідно з ч.2 ст.78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Обґрунтовуючи вимоги своєї заяви, ОСОБА_1 зазначає, що на підтвердження вчинення домашнього насильства, відносно ОСОБА_2 , порушено кримінальне провадження за ч. 1 ст. 125 КК України, ЄРДР № 0001100 від 26.06.2019 року.

Відомості, які внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за зверненням заявника, не є доказом вини ОСОБА_2 у вчиненні кримінального правопорушення, враховуючи, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Доказів притягнення до відповідальності ОСОБА_2 до відповідальності за вчинення діянь, що мають ознаки домашнього насильства суду не надано, а відтак на сторін не можуть бути поширені права і обов`язки кривдника і постраждалої особи, визначені законодавством про захист від домашнього насильства. Відсутній головний доказ для такої категорії справ - вирок чи постанова (рішення) суду, яке набрало законної сили про те, що ОСОБА_2 вчинив домашнє насильство щодо ОСОБА_1 і його вина в установленому законом порядку доведена у ході судового розгляду.

Направлення дільничного офіцеру поліції від 14.05.2019 року на проведення дослідження з метою встановлення ступеню тяжкості та характеру завданих тілесних ушкоджень та направлення судово-медичного експерта до лікарів (а.с.6) також не підтверджує факту нанесення ОСОБА_2 заявниці будь-яких тілесних ушкоджень.

Надані до матеріалів справи консультативні заключення лікаря невропатолога, протоколів МРТ та КТ свідчать про дегенеративно-дистрофічні зміни шийного відділу хребта, грижі дисків з ознаками мієлопатії, протрузії, шийний лордоз, лівосторонній сколіоз, а також збільшення лівої долі печінки, хронічний холецистит, пієлонефрит та інше, та не підтверджують наявність конфліктних взаємовідносин між ОСОБА_1 та її колишнім чоловіком, і не підтверджують конкретних фактів вчинення зокрема ОСОБА_2 домашнього насильства у будь-якій формі.

Твердження заявниці щодо систематичного фізичного насилля з боку ОСОБА_2 по відношенню до неї, також не підтверджуються, оскільки матеріали справи не містять жодного висновку або постанови про притягнення ОСОБА_2 за вчинення адміністративного правопорушення - вчинення домашнього насильства.

Крім того, відсутні будь-які докази того, що зміна місця проживання заявниці відбулась не з власної ініціативи. Як свідчать матеріали справи, вони розлучились саме з ініціативи ОСОБА_1 за рішенням суду від 20.11.2018 року. Згідно змісту даного рішення, підставою для розірвання шлюбу позивачка вказала діаметрально протилежні погляди на шлюб та сім`ю та фактичне припинення шлюбних відносин. Саме це свідчить про причини зміни місця проживання заявниці - на окреме від ОСОБА_2 та не може свідчити про вчинення ним насильства у сім`ї, умисного позбавлення житла, одягу тощо.

Заявницею не надано доказів, що ОСОБА_2 взагалі чинить перешкоди у користуванні квартирою, а її вимоги свідчать про зловживання правом з метою обмежити право ОСОБА_2 на спільне майно та єдине житло, про що свідчить позов до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя поданий до суду. Згідно з п.9 ч.1 ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи.

Таким чином, з заяви про видачу обмежувального припису, заявником не обґрунтовано існування будь-яких ризиків щодо факту, продовження чи вчинення домашнього насильства, якщо таке і мало місце.

Крім того, слід звернути увагу, що одними з обов`язків, які просить покласти заявник на ОСОБА_2 є усунення перешкод у користуванні квартирою АДРЕСА_2 , яка є об`єктом спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ; заборони ОСОБА_2 наближатися на відстань 150 метрів до місця проживання ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 ; заборони ОСОБА_2 вести листування, телефонні переговори або контактування через інші засоби зв`язку особисто з ОСОБА_1 .

В судовому засіданні встановлено зі слів заявника, що ОСОБА_2 жодного разу не спілкувався будь якими засобами зв`язку з нею.

Крім того, в судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1 тривалий час не мешкає за адресою, до якої просить заборонити наближатись, добровільно пішла з квартири за цією адресою, доказів вчинення перешкод у користуванні нею квартирою не встановлено, а тому невідомо, як такі обов`язки можуть бути виконані ОСОБА_2 , враховуючи той факт, що квартира є його єдиним житлом.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.350-4 ЦПК України, у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено: обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності).

В даному випадку, Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» чітко визначає, що обставинами, на підставі яких може бути виданий обмежувальний припис є: ризики продовження скоєння домашнього насильства; ризики повторного вчинення домашнього насильства; ризики настання тяжких або особливо тяжких наслідків; ризики смерті постраждалої особи.

В ході судового розгляду заявником документально не підтверджені обставини, які свідчать про наявність вище перелічених ризиків.

Таким чином, відсутні будь-які правові підстави для застосування заходів тимчасового обмеження прав ОСОБА_2 відносно ОСОБА_4 , оскільки видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів і ризиків, які в даному випадку відсутні.

У відповідності до ч.3 ст.350-5 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи про видачу обмежувального припису, віднести на рахунок держави.

Керуючись п.3 та п.6, п.7 ч.1 ст.1, ч.3 та ч.2 ст.26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», ч.1 та ч.6 ст.81, ч.1 ст.213, п.2 ч.1 ст.258, ч.1-ч.2 ст.259, ст.263-265, ст.268, ст.350-6 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні заяви ОСОБА_1 , заінтересована особа: ОСОБА_2 про видачу обмежувального припису відмовити.

Судові витрати, пов`язані з розглядом справи про видачу обмежувального припису, віднести на рахунок держави.

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Повний текст рішення виготовлено 10.12.2019 року.

Суддя В.В. Журавський