КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
апеляційне провадження №22-ц/824/2459/2019
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 січня 2019 року м.Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Поліщук Н.В.

суддів Андрієнко А.М., Соколової В.В.

розглянувши в письмовому провадженні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Дарницького районного суду міста Києва, постановленої під головуванням судді Коренюк А.М. 15 листопада 2018 року,

у справі за позовом ОСОБА_2 до іноземної юридичної особи - ІНТРО ПРО СОФТВЕА КОМПАНІ ЛІМІТЕД, треті особи: іноземна юридична особа - ЛЮКСОФТ ІНТЕРНЕШНЛ КОМПАНІ ЛІМІТЕД, ОСОБА_3 про визнання правовідносин трудовими, стягнення майнової шкоди, компенсації за невикористану відпустку, відшкодування моральної шкоди,-

встановив:

В листопаді 2018 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом про визнання правовідносин трудовими, стягнення майнової шкоди, компенсації за невикористану відпустку, відшкодування моральної шкоди.

Вимоги пред"явлені до іноземної юридичної особи - ІНТРО ПРО СОФТВЕА КОМПАНІ ЛІМІТЕД та її місцезнаходженням вказано о.Тортола, Британські Віргінські Острови.

Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 15 листопада 2018 року позовну заяву повернуто для подачі до належного суду з посиланням на правила ч.2 ст.27 ЦПК України, оскільки місцезнаходження відповідача - о.Тортола, Британські Віргінські Острови.

Не погодившись з постановленою ухвалою, ОСОБА_2 подано апеляційну скаргу, у якій просить ухвалу скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Посилається на порушення норм процесуального права, оскільки ст.185 ЦПК України не містить підстав для повернення позову унаслідок його непідсудності.

Вказує, що між сторонами виникли трудові правовідносини, які відповідно до Закону України "Про міжнародне приватне право" підлягають розгляду в Україні. Крім того, договір, з приводу виконання якого виник спір, регулюється правом України.

Вказує, що суд помилково уважав про те, що спір не є трудовим.

Відповідно до ч.2 ст.369 ЦПК України справа розглядається без повідомлення учасників справи.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого по справі судового рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Повертаючи позовну заяву, суд першої інстанції виходив з того, що підстави для застосування альтернативної підсудності відсутні, місцезнаходження відповідача є інша держава, а відтак позовна заява підлягає поверненню позивачу, оскільки чинним ЦПК України не врегульовано у такому випадку передачі справи за підсудністю.

З такими висновками суд апеляційної інстанції не погоджується з огляду на таке.

Відповідно до ч.1 ст.2 ЦПК України:

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України:

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Звертаючись до суду із цим позовом, ОСОБА_2 посилається на те, що з 12 жовтня 2016 року по 02 липня 2018 року він працював на посаді заступника директора з матеріально-технічного забезпечення та побуту ТОВ "ПЛАТІНУМ-ЦЕНТР", яке було власником офісного центру "ПЛАТІНУМ". В грудні 2016 року власником будівлі став відповідач, до якого позивач звернувся для подальшого працевлаштування (залишаючись частково зайнятим на попередньому місці роботи), та останнім запропоновано укласти цивільно-правовий договір про надання послуг, а згодом оформити трудові правовідносини. Погодившись на цю пропозицію між позивачем як ФОП та відповідачем 30 січня 2017 року був укладений Договір про надання послуг з комплексного обслуговування об"єктів №IPS-BVI-9108-01/2017.

Вказує, що до 01 листопада 2018 року позивач виконував свої обов"язки, мав робоче місце, комп"ютерну техніку, підписав угоду про конфіденційність, мав оплачувану відпустку. Фактично будь-яких завдань з виконання послуг йому не надавалось, результатів не приймалось, при цьому виплачувалась винагорода як найнятому працівникові, але на рахунок, що відкритий як для ФОП.

02 квітня, 01 серпня та 03 вересня 2018 року між сторонами укладено додаткові угоди про зменшення винагороди за основним договором без зменшення обсягу обов"язків.

01 листопада 2018 року відбулось звільнення з посади адміністратора.

Посилаючись на викладені обставини, позивач вважає, що між сторонами існували трудові відносини та з метою їх захисту звернувся до суду із цим позовом. Встановлення дійсних правовідносин сторін є обставиною, що підлягає вирішення в ході судового розгляду, а основним питанням при відкритті провадження у справі за участю іноземного елемента є з"ясування судом питання про те, чи поширюється його територіальна компетенція на розгляд цієї справи.

Відповідно до ч.2 ст.27 ЦПК України:

Позови до юридичних осіб пред'являються в суд за їхнім місцезнаходженням згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

Вирішуючи питання, суд першої інстанції не врахував, що спеціальний порядок визначення підсудності у справах з іноземним елементом визначено ст.497 ЦПК України.

Відповідно до ст.497 ЦПК України:

Підсудність судам України цивільних справ з іноземним елементом визначається цим Кодексом, законом або міжнародним договором, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України.

У міжнародному праві поняття "підсудність" застосовується для визначення розподілу як компетенції між судами існуючої в державі системи розгляду цивільних справ, так і компетенції судів щодо вирішення справ з іноземним елементом, тобто міжнародної підсудності.

Отже на цивільні справи з іноземним елементом поширюються як загальні, так і спеціальні правила територіальної підсудності.

При вирішення питання про розгляд цивільних справ за участю іноземного елемента діє так званий "закон суду" (lextori), тобто у визначенні підсудності може застосовуватися загальна територіальна, альтернативна, виключна та договірна підсудність.

Статтею 76 Закону України "Про міжнародне приватне право" передбачено підстави визначення підсудності справ судам України:

Суди можуть приймати до свого провадження і розглядати будь-які справи з іноземним елементом у таких випадках: 1) якщо сторони передбачили своєю угодою підсудність справи з іноземним елементом судам України, крім випадків, передбачених у статті 77 цього Закону; 2) якщо на території України відповідач у справі має місце проживання або місцезнаходження, або рухоме чи нерухоме майно, на яке можна накласти стягнення, або знаходиться філія або представництво іноземної юридичної особи - відповідача; 3) у справах про відшкодування шкоди, якщо її було завдано на території України; 4) якщо у справі про сплату аліментів або про встановлення батьківства позивач має місце проживання в Україні; 5) якщо у справі про відшкодування шкоди позивач - фізична особа має місце проживання в Україні або юридична особа - відповідач - місцезнаходження в Україні; 6) якщо у справі про спадщину спадкодавець у момент смерті був громадянином України або мав в Україні останнє місце проживання; 7) дія або подія, що стала підставою для подання позову, мала місце на території України; 8) якщо у справі про визнання безвісно відсутнім або оголошення померлим особа мала останнє відоме місце проживання на території України; 9) якщо справа окремого провадження стосується особистого статусу або дієздатності громадянина України; 10) якщо справа проти громадянина України, який за кордоном діє як дипломатичний агент або з інших підстав має імунітет від місцевої юрисдикції, відповідно до міжнародного договору не може бути порушена за кордоном; 11) якщо у справі про банкрутство боржник має місце основних інтересів або основної підприємницької діяльності на території України; 12) в інших випадках, визначених законом України та міжнародним договором України.

Суд першої інстанції не дослідив положення цього Закону, хоча послався на нього, не перевірив, як про це у позові зазначає позивач, чи є відповідач власником майна на території України, а саме нежитлової будівлі за адресою: АДРЕСА_1, філії чи представництва, та дійшов помилкового висновку про повернення заяви на підставі частини 2 ст.27 ЦПК України.

Відповідно до ст.379 ЦПК України порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали, є підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 374, 379, 381-384, 390 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 15 листопада 2018 року скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на постанову може бути подана протягом тридцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до Верховного Суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 23 січня 2019 року.

Суддя-доповідач Н.В. Поліщук

Судді А.М. Андрієнко

В.В.Соколова