ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

5 грудня 2019 року м. Харків

Справа № 640/21524/18

Провадження № 22-ц/818/5444/19

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Кругової С.С.,

суддів Маміної О.В.., Пилипчук Н.П.,

за участю секретаря Кучер Ю.Ю.,

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 ,

Відповідач: ОСОБА_2 ,

Третя особа: Харківська міська рада

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Харкові

апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду міста Харкова від 13 вересня 2019 року (суддя першої інстанції Чередник В.Є.),-

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Харківська міська рада про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу,-

в с т а н о в и в:

У листопаді 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, у якому просила встановити факт проживання однією сім`єю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу з ОСОБА_3 , померлим ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позов мотивований тим, що позивач з померлим ОСОБА_3 перебувала у зареєстрованому шлюбі з 21 січня 2000 року по 9 серпня 2011 року та після дворічного періоду окремого проживання знаходилися у подружніх відносинах без реєстрації шлюбу, спільно проживали у АДРЕСА_1 та вели спільне господарство. Під час нічних змін колишній чоловік проживав у своїй кімнаті чи у спільної подруги подружжя ОСОБА_4 . Свою кімнату ОСОБА_3 надавав за договором найму ОСОБА_2 та її цивільному чоловіку ОСОБА_5 , проте через численні погрози з їх боку позивач з чоловіком втратили можливість користування вказаним житлом, де за час проживання наймачів виникла заборгованість за комунальні платежі та після смерті власника неправомірно змінили замки та обмежили доступ до квартири позивачу і родичам ОСОБА_3 . Стверджує, що ОСОБА_2 протиправно ініціювала розгляд в окремому провадженні її заяви про встановлення факту проживання однією сім`єю з померлим ОСОБА_3 задля неправомірного отримання спадкового майна, спираючись на неправдиві факти. А також, без правових підстав ОСОБА_2 було надано документи на поховання ОСОБА_3 , який відзначався як «одинокий та безрідний», а прах якого - «незатребуваний». У своїх заявах зазначає, що встановлення даного факту необхідне їй для поховання ОСОБА_3 , а не для отримання спадщини.

У своїх поясненнях третя особа Харківська міська рада просила відмовити у задоволенні позову, посилаючись на те, що позивачем не надано належних та допустимих доказів проживання однією сім`єю з ОСОБА_3 , оскільки вони були зареєстровані за різними адресами та фотографії не дають змогу пересвідчитись у який саме період вони були зроблені. Крім того, не вбачається можливість обчислювати перебіг 5-річного строку проживання позивача з померлим без дати смерті останнього та не надано будь-яких відомостей щодо відсутності зареєстрованого шлюбу позивача з іншою особою. Також, посилається на відсутність в матеріалах справи постанови нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії, що не надає права позивачу звертатися з позовом.

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 13 вересня 2019 року, повний текст якого виготовлено 16 вересня 2019 року, в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що позовні вимоги ОСОБА_1 є необґрунтованими, оскільки нею не надано належних та допустимих доказів ведення спільного бюджету та спільних витрат з ОСОБА_3 , не підтверджено сумісне проживання, не надано доказів відкриття спадщини, свідоцтва про смерть чи витягу з Державного реєстру актів цивільного стану щодо реєстрації смерті, а також постанови нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції ОСОБА_1 звернулася з апеляційною скаргою, у якій просила скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким позов задовольнити і встановити факт проживання однією сім`єю позивача та ОСОБА_3 у період з 2013 року по 8 серпня 2018 року та що відповідач ОСОБА_2 у вказаний період часу не проживала однією сім`єю з померлим.

Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим. Вважає неправомірним висновок суду щодо ненадання доказів відносно ведення спільного бюджету та спільних витрат і періоду зроблених фотографій, оскільки позивачем заявлялися клопотання про допит свідків, яким були безпосередньо відомі численні обставини, що мають значення для справи, у задоволенні яких суд відмовив, порушивши права позивача. Також, наявні численні докази у вигляді чеків, рахунків, листів та інших документів і цінностей, які протиправно забрала ОСОБА_2 , про що зазначалось у позові. Зазначає про відмінність прохальної частини позову викладеної у позовній заяві та у рішенні суду, тобто суд вийшов за межі позову, а також не надав правової оцінки доводам та поясненням ОСОБА_2 .

Стверджує, що встановлення факту необхідне їй для захисту чесного ім`я ОСОБА_3 , а між нею та спадкоємцями померлого відсутній будь-який майновий або спадковий спір. Крім того, спадкоємець першої черги ОСОБА_6 , рідний син померлого, звернувся до нотаріальної контори для прийняття спадщини. Також законодавство не містить будь-якої заборони щодо реєстрації місця проживання за різними адресами чоловіка та жінки, що не перешкоджає їм проживати однією сім`єю без шлюбу.

В обґрунтування апеляційної скарги також зазначає, що оригінал (повторний) свідоцтва про смерть ОСОБА_3 надавався для огляду в судовому засіданні, факт його смерті не заперечується учасниками справи, при чому, його похованням займалася позивач.

Відзиву на апеляційну скаргу в порядку ст.360 ЦПК України не надходило.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Статтею 3 СК України передбачено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

За положеннями частин першої-другої статті 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя.

Відповідно до частини першої статті 36 цього Кодексу шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя.

Разом з тим, згідно із статтею 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

Тобто при застосуванні статті 74 СК України слід виходити з того, що указана норма поширюється на випадки, коли чоловік і жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі та між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю.

За змістом положень статті 74 СК України, у разі пред`явлення позову про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу, позивач повинен довести початок і кінець такого проживання, а також набуття в цей період спірного майна. Обставини проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу, існування між ними відносин, притаманних подружжю, ведення спільного господарства, а також набуття ними спільного майна у цей період має бути підтверджено належними і допустимими доказами.

Пунктом 6 рішення Конституційного Суду від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 установлено, що до членів сім`ї належать особи, які постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, а й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Відтак, обов`язковою умовою для визнання осіб членами сім`ї, крім власне факту спільного проживання, є наявність спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у спільних витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Отже, виходячи з принципу диспозитивності, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції із урахуванням вказаних норм матеріального права, правильно виходив з того, що ОСОБА_1 не надала достатніх доказів на підтвердження обставин, на які вона посилалася на обґрунтування своїх позовних вимог, тому, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, зробив висновок про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про встановлення факту проживання її чи ОСОБА_2 та ОСОБА_3 однією сім`єю без реєстрації шлюбу.

Суд першої інстанції вказав, що наведені позивачем підстави не є такими, з якими закон пов`язує правовий статус жінки та чоловіка, які проживають у фактичних шлюбних відносинах та обґрунтовано дійшов висновку, що наявні у матеріалах справи докази не підтверджують доводи позивача щодо існування між померлим ОСОБА_3 та нею, відносин, притаманних подружжю, ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету, здійснення спільних витрат та набуття спірного майна в інтересах сім`ї.

Так, судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 перебували у зареєстрованому шлюбі з 21 січня 2000 року по 9 серпня 2011 року (а.с.13-14).

Згідно із паспортних даних ОСОБА_3 , серія НОМЕР_1 , виданого Київським РВ ХМУ УМВС України в Харківській області від 11.03.2001 року, ОСОБА_3 був зареєстрований у квартирі АДРЕСА_2 .

Згідно із паспортних даних позивача, серія НОМЕР_2 , виданого Пісочинським ВМ Харківського РВ УМВС України в Харківській області від 02.10.1998 року, вбачається, що ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 в період з 27 березня 2017 року і по теперішній час. Вказана адреса не збігається із зареєстрованою адресою місця проживання померлого ОСОБА_3 За адресою АДРЕСА_4 позивач була зареєстрована з 1 квітня 2009 року по 21 липня 2011 року (а.с.11).

Суд першої інстанції правильно зазначив, що надані позивачем фотосвітлини не дають змогу стверджувати в який період часу вони були зроблені та хто саме на них зображений. Також, не підтверджує доводів позову і надане повідомлення від КП «Харківводоканал», видане на ім`я ОСОБА_3 Відносно вказаного повідомлення, суд першої інстанції зазначив, що воно виключає можливість стверджувати про наявність спільного господарства ОСОБА_3 та ОСОБА_2 (а.с.117).

Згідно з ч.1,2 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.

Відповідно до п.5 ч.1, 2 ст.315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Тобто, суд розглядає справи про встановлення фактів, якщо, зокрема, згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян.

Слід зазначити, що в апеляційній скарзі (пункт 4) позивач посилається на відсутність будь-якого майнового чи спадкового спору щодо майна померлого.

За таких обставин встановлення факту проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_3 однією сім`єю для ОСОБА_1 не має правового значення, через те, що не тягне за собою виникнення, зміну або припинення особистих чи майнових прав громадян.

Тому, апеляційний суд вважає вірним відмову у задоволенні позовних вимог в частині встановлення факту проживання однією сім`єю, оскільки цей факт у даному випадку не є фактом, що має юридичне значення, який може бути встановлений судом.

Аргументи апеляційної скарги позивача колегія суддів відхиляє, оскільки вони зводяться виключно до необхідності переоцінки доказів, які, на її думку, підтверджують факт спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу померлого ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , а також незгоди з висновками суду відносно встановлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом першої інстанції, який їх обґрунтовано спростував.

Інші доводи апеляційної скарги про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права і порушення норм процесуального права є безпідставними, не спростовують висновків суду та не дають підстав для скасування оскарженого судового рішення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись, ст. ст. 294, 315, 367, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 390, 391 ЦПК України суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду міста Харкова від 13 вересня 2019 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Касаційна скарга може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий С.С. Кругова

Судді О.В. Маміна

Н.П. Пилипчук

повний текст постанови

складено 9 грудня 2019 року