Ухвала

18 червня 2019 року

м. Київ

справа № 766/25505/18-ц

провадження № 61-11303ск19

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Коротенка Є. В., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 20 березня 2019 року та постанову Херсонського апеляційного суду від 30 травня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного Управління Національної поліції в Херсонській області про стягнення моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з указаним позовом до Головного Управління Національної поліції в Херсонській області (далі - ГУНП в Херсонській області).

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що у період з 06 квітня 2016 року по 31 жовтня 2018 року внаслідок протиправних дій керівництва ГУНП в Херсонській області позивача було незаконно звільнено з лав Національної поліції України у зв`язку з реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби. Постановою Верховного Суду України від 04 жовтня 2018 року адміністративне провадження № К/9901/1769/18 у справі № 821/496/16 визнано протиправним, скасовано наказ ГУНП в Херсонській області № 44 о/с від 06 квітня 2016 про звільнення та поновлено ОСОБА_1 на посаді інспектора Управління превентивної діяльності в Головному управлінні Національної поліції в Херсонській області.

Позивач зазначав, що у наказі начальника ГУНП в Херсонській області № 44 о/с від 06 квітня 2016 року було зазначено, що його звільнено з лав Національної поліції у зв`язку з реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, чим порушено його немайнові права на честь, гідність та ділову репутацію.

Крім того, внаслідок підписання даного наказу позивач втратив роботу та можливість належним чином утримувати свою сім`ю.

Посилаючись на викладені обставини, просив суд стягнути з відповідача завдану моральну шкоду у розмірі 25 000 грн.

Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 20 березня 2019 року у задоволенні позову відмовлено.

Постановою Херсонського апеляційного суду від 30 травня 2019 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.

У червні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою на рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 20 березня 2019 року та постанову Херсонського апеляційного суду від 30 травня 2019 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати оскаржені судові рішення та ухвалити нове про задоволення позову.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки вона подана на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.

Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на

1 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

Ціна позову у даній справі становить 25 000 грн, яка станом на 01 січня 2019 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1 921 грн*100 = 192 100 грн).

Отже, зазначена справа є малозначною у силу вимог закону.

Верховним судом не встановлено випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню.

Разом із тим, Касаційний цивільний суд вважає, що наведені скаржником обставини, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, не дають підстав як для висновку про те, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, так і для висновку про те, що справа становить виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу.

Застосування критерію малозначності у цій справі є передбачуваним, судовий спір було розглянуто судами двох інстанцій, які мали повну юрисдикцію, заявник не продемонстрував наявності інших виключних обставин, які за положеннями кодексу могли вимагати касаційного розгляду справи.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

З урахуванням наведеного, оскільки ОСОБА_1 подав касаційну скаргу на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 1 частини шостої, частиною дев`ятою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом

1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного Управління Національної поліції в Херсонській області про стягнення моральної шкоди, за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 20 березня 2019 року та постанову Херсонського апеляційного суду від 30 травня 2019 рокувідмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати заявникові.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та оскарженню не підлягає.

Суддя Є. В. Коротенко