ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6820/19 Справа № 203/1625/16-ц Суддя у 1-й інстанції - Бєльченко Л.А. Суддя у 2-й інстанції - Городнича В. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 листопада 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого - Городничої В.С.,

суддів - Варенко О.П., Лаченкової О.В.

за участю секретаря - Порубай М.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі в режимі відеоконференції апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ОТП Факторинг Україна" на рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 07 березня 2019 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ОТП Факторинг Україна" до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

ВСТАНОВИЛА:

У квітні 2016 року позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, обгрунтовуючи його тим, що 03.07.2007 р. між ЗАТ "ОТП Банк" (правонаступником якого є ПАТ "ОТП Банк") та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № ML-302/210/2007. Відповідно до умов якого Банк надав ОСОБА_1 кредит у розмірі 65100,00 швейцарських франків зі сплатою відсотків за користування кредитом до 03.07.2031 року, а він зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановленому договором. Зобов`язання позичальника ОСОБА_1 були забезпечені шляхом укладання з ОСОБА_2 договору поруки № SR-302/210/2007від 03.07.2007 року. Однак, ОСОБА_1 не надав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом та відсотками відповідно до умов Договору, таким чином порушивши умови кредитного договору. У зв`язку з зазначеним, станом на 22.03.2016 року виникла заборгованість у розмірі 54790,75 швейцарських франків (що еквівалентно складає 1504870,08 грн. за офіційним курсом НБУ на 22.03.2016 року).

Відповідно до укладеного 07.09.2012 року між ПАТ "ОТП Банк" та ТОВ "ОТП Факторинг Україна" договору купівлі-продажу кредитного портфелю, ПАТ "ОТП Банк" передало, а ТОВ "ОТП Факторинг Україна" прийняло право грошової вимоги за кредитним договором № ML-302/210/2007 від 03.07.2007 року та за договором поруки № SR-302/210/2007 від 03.07.2007 року.

Враховуючи вищезазначене, позивач просив суд стягнути на його користь солідарно з відповідачів заборгованість у розмірі 1504870,08 грн. за кредитним договором № ML-302/210/2007 від 03.07.2007 року.

Рішенням Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 07 березня 2019 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із таким рішенням суду, ТОВ "ОТП Факторинг Україна" подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального та на неправильне застосування норм матеріального права.

Інші учасники процесу своїм правом, передбаченим положеннями ст. 360 ЦПК України щодо подачі відзиву на апеляційну скаргу ТОВ "ОТП Факторинг Україна", не скористались.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду - залишити без змін, з наступних підстав.

Судом встановлено, що 03.07.2007 р. між ЗАТ "ОТП Банк" (правонаступником якого є ПАТ "ОТП Банк") та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № ML-302/210/2007. Відповідно до умов якого Банк надав ОСОБА_1 кредит у розмірі 65100,00 швейцарських франків зі сплатою відсотків за користування кредитом до 03.07.2031 року, а відповідач ОСОБА_1 зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановленому договором.

Встановлено, що відповідач не надав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом та відсотками відповідно до умов Договору, таким чином порушивши умови кредитного договору. У зв`язку з зазначеним, станом на 22.03.2016 року виникла заборгованість у розмірі 54790,75 швейцарських франків (що еквівалентно складає 1504870,08 грн. за офіційним курсом НБУ на 22.03.2016 року), що складається з : 52441,20 швейцарських франків (що еквівалентно складає 1440337,88 грн.) - залишку заборгованості за кредитом; 2349,55 швейцарських франків (що еквівалентно складає 64532,20 грн.) - заборгованості по процентам.

Зобов`язання позичальника ОСОБА_1 були забезпечені шляхом укладання з відповідачем ОСОБА_2 договору поруки № SR-302/210/2007 від 03.07.2007 року.

Відповідно до п. 1.9.1 кредитного договору № ML-302/210/2007 від 03.07.2007 року Банк має право вимагати дострокового виконання боргових зобов`язань в цілому або у визначеній Банком частині у випадку невиконання позичальником та/або поручителем, та/або майновим поручителем своїх боргових та інших зобов`язань за цим Договором. При цьому, виконання боргових зобов`язань повинно бути проведено позичальником протягом 30 календарних днів віддати одержання позичальником відповідної вимоги.

Судом встановлено, що позивачем всупереч вимогам п. 1.9.1 кредитного договору не направлялася на адресу відповідачів дострокова вимога про повернення кредиту. Вказані обставини не заперечувалися сторонами у судовому засіданні.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції посилався на те, що, не пред`явивши вимогу про дострокове повернення кредиту, у ТОВ "ОТП Факторинг Україна" не виникло право дострокового повернення кредитних коштів по кредитному договору № ML-302/210/2007 від 03.07.2007 року, строк дії якого закінчується у 2031 році.

В апеляційній скарзі апелянт посилається на положення ст. 526 ЦК України, згідно якої зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Апелянт вказує, що датою остаточного повернення кредиту є 03.07.2031 р., а тому трирічний строк позовної давності у спорі, що виник між сторонами, обчислюється з 03.07.2031 року і закінчується 03.07.2034 р.

Однак, колегія суддів не погоджується з такими доводами апелянта, з наступних підстав.

Згідно із ст. 1050 та ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

За вимогами ст.ст. 526, 530 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Згідно із ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 611 ЦК України, в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Як вбачається з позову, позивач просив стягнути грошові кошти за кредитним договором № ML-302/210/2007 від 03.07.2007 року достроково. Однак, як вбачається з матеріалів справи, позивачем не дотримано процедуру дострокового вимагання виконання кредитного зобов`язання, який передбачений п. 1.9.1 вказаного кредитного договору.

Так, відповідно до п. 1.9.1 кредитного договору № ML-302/210/2007 від 03.07.2007 року Банк має право вимагати дострокового виконання боргових зобов`язань в цілому або у визначеній Банком частині у випадку невиконання позичальником та/або поручителем, та/або майновим поручителем своїх боргових та інших зобов`язань за цим Договором. При цьому, виконання боргових зобов`язань повинно бути проведено позичальником протягом 30 календарних днів віддати одержання позичальником відповідної вимоги.

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивачем не дотримано порядку пред`явлення дострокової вимоги про повернення кредиту за кредитним договором, а тому у ТОВ "ОТП Факторинг Україна" не виникло право дострокового повернення кредитних коштів по кредитному договору № ML-302/210/2007 від 03.07.2007 року, строк дії якого закінчується у 2031 році.

А тому, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги, матеріали справи та зміст оскаржуваного судового рішення, не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, які передбачені нормами ЦПК України як підстави для скасування рішень.

Приведені в апеляційній скарзі доводи апелянтом не можуть бути прийняті до уваги, оскільки зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх переоцінці та особистого тлумачення апелянтом норм процесуального закону.

Відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.

Крім цього, зазначене також узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, відповідно до якої пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року).

Згідно із ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Тому, вирішуючи даний спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, обставини по справі, перевірив доводи і дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону.

Таким чином, доводи апеляційної скарги є необґрунтованими, а рішення суду відповідає вимогам закону та матеріалам справи.

Керуючись ст. ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ОТП Факторинг Україна" - залишити без задоволення.

Рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 07 березня 2019року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: В.С. Городнича

Судді: О.П. Варенко

О.В. Лаченкова