Провадження № 2/161/739/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 березня 2019 року місто Луцьк

Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі :

головуючого судді Філюк Т.М.

за участю секретаря судового засідання Бортнюка А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 (транспортного) страхового бюро України (МТСБУ), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_3 про відшкодування шкоди, заподіяної дорожньо-транспортною пригодою,

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 (транспортного) страхового бюро України (МТСБУ) про відшкодування шкоди, заподіяної дорожньо-транспортною пригодою.

Свій позов мотивує тим, що 23 листопада 2016 року в м. Луцьку сталась дорожньо - транспортна пригода, зокрема, відбулось зіткнення автомобіля марки «Фольксваген Пасат» н.з. СЕК 634, під керуванням ОСОБА_3 та автомобіля марки «Фольксваген ЛТ 35» н.з. АС 0099 АО, під керуванням ОСОБА_1, що спричинило їх пошкодження. На місці був складений протокол про адміністративне правопорушення. Постановою судді від 28.12.2016 року ОСОБА_3 визнано винним у вчинені адміністративного правопорушення та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу. Транспортний засіб, яким керував ОСОБА_3 на час ДТП був застрахований страховою компанією «Компенса» республіка Литва, та останній мав іноземний страховий сертифікат «Зелена карта». Відповідно до ст.41.2. п.6 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» позивач звернувся до ОСОБА_2 (транспортного) страхового бюро України із вимогою про виплату страхового відшкодування, однак йому було відмовлено у виплаті страхового відшкодування.

Покликаючись на норми ст. 396 ЦК України, ст. 41.2 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» просить стягнути з ОСОБА_2 (транспортного) страхового бюро України на його користь суму страхового відшкодування у розмірі 54 878 грн. 47 коп., що включає вартість матеріального збитку у розмірі 54078,47 грн. та вартість оцінки у розмірі 800 грн. та судові витрати по справі.

Ухвалою від 22 жовтня 2018 року залучено до участі в справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_3.

Від представника позивача ОСОБА_4 надійшла заява, в якій він просив справу слухати за відсутності позивача та його представника. Позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить задовольнити.

Від представника відповідача ОСОБА_5 надійшла заява про розгляд справи за його відсутності. 23 жовтня 2018 року на адресу суду надійшов відзив відповідача на позовну заяву, в якому останній позовні вимоги не визнає та просить відмовити у задоволенні позову. Вказує, що ОСОБА_1 було відмовлено у виплаті страхового відшкодування з тих підстав, що він не надав документ, що посвідчує його право на отримання страхового відшкодування, оскільки на дату вчинення ДТП автомобіль марки «Фольксваген ЛТ 35» н.з. АС 0099 АО належав на праві власності ОСОБА_6 та ОСОБА_7

У відповідності до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши письмові докази у справі, проаналізувавши обставини справи, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободу від порушень і протиправних посягань.

Згідно ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людини при визначенні її громадянських прав і обов'язків має право на справедливий судовий розгляд.

За правилом ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтею 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (стаття 5 ЦПК України).

Постановою судді Луцького міськрайонного суду від 26 січня 2017 року ОСОБА_3 визнанно винним у вчиненні адміністративного порушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення та застосовано адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 340 гривень (а.с. 7).

Як вбачається зі змісту даної постанови, ОСОБА_3 23.11.2016 року о 17.40 в. м. Луцьку по вул. Софії Ковалевської, керуючи автомобілем VOLKSWAGEN Passat,д.н.з. СЕК634 (Литва), в порушення вимог пунктів 2.3б; 16.11 Правил дорожнього руху, не був уважний, не врахував дорожньої обстановки та не надав перевагу в русі автомобілю VOLKSWAGEN LT-35, д.н.з. АС 0099АО, який рухався по головній дорозі. Внаслідок ДТП транспортні засоби отримали.

Відповідно до ст.82 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкова для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду з питань чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

В силу ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Факт заподіяння шкоди майну позивача (автомобілю), винна поведінка відповідача (порушення правил дорожнього руху), яка знаходиться у причинно-наслідковому звязку із заподіянням шкоди підтверджуються вказаною вище постановою Луцького міськрайонного суду Волинської області. За такого, суд приходить до висновку про доведеність факту заподіяння позивачеві майнової шкоди через пошкодження автомобілю з вини ОСОБА_3

Згідно з статті 6 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі по тексту - Закон) страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого.

Так, разом із покладанням на винну особу обовязку з відшкодування шкоди (ст. ст. 1166, 1188 ЦК України) правила регулювання деліктних зобовязань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, - якщо законом передбачено такий обовязок.

Відповідно до ст. 999 ЦК України законом може бути встановлений обовязок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоровя, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок за рахунок заінтересованої особи (обовязкове страхування). До відносин, що випливають із обовязкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

Страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів (стаття 1 Закону України «Про страхування»).

Відповідно до ст. 22 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання події, яка є підставою для проведення регламентної виплати, МТСБУ у межах страхових сум, що були чинними на день настання такої події, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоровю, майну третьої особи. П. 22.2 ст. 22 даного Закону визначено, що відповідно до цього Закону потерпілим - юридичним особам страховик, а у випадках, передбачених цим Законом, - МТСБУ відшкодовує виключно шкоду, заподіяну майну.

Згідно висновку про вартість матеріального збитку до звіту про оцінку транспортного засобу № 2016/3087 від 16.01.2017 року вартість матеріального збитку для визначення страхового відшкодування складає 54078,47 гривень (а.с. 15).

Таким чином, суд, вважає, що позивач має право на отримання страхового відшкодування, що відповідно до висновку про вартість матеріального збитку становить 54078,47 гривень.

Посилання відповідача у відзиві на відсутність правових підстав для здійснення страхового відшкодування не заслуговують на увагу виходячи з наступного.

Відповідно до ст.35 Закону, для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику заяву про страхове відшкодування. До заяви додаються: а) паспорт громадянина, а в разі його відсутності інший документ, яким відповідно до законодавства України може посвідчуватися особа заявника, якщо заявником є фізична особа; б) документ, що посвідчує право заявника на отримання страхового відшкодування (довіреність, договір оренди, свідоцтво про право на спадщину), у разі якщо заявник не є потерпілим або його законним представником; в) довідка про присвоєння одержувачу коштів ідентифікаційного номера платника податку (за умови його присвоєння), якщо заявником є фізична особа; г) документ, що підтверджує право власності на пошкоджене майно на день скоєння дорожньо-транспортної пригоди, - у разі вимоги заявника про відшкодування шкоди, заподіяної майну; є) відомості про банківські реквізити заявника (за наявності).

Положеннями ст.36 Закону зобов'язано страховика (МТСБУ) протягом 15днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про ДТП, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування, прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування або вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування.

Разом з тим, відповідно до статті 37 цього Закону підставами для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є: - навмисні дії особи, відповідальність якої застрахована (страхувальника), водія транспортного засобу або потерпілого, спрямовані на настання страхового випадку; - вчинення особою, відповідальність якої застрахована (страхувальником), водієм транспортного засобу умисного злочину, що призвів до страхового випадку (події, передбаченої статтею 41 цього Закону); - невиконання потерпілим або іншою особою, яка має право на отримання відшкодування, своїх обов'язків, визначених цим Законом, якщо це призвело до неможливості страховика (МТСБУ) встановити факт ДТП, причини та обставини її настання або розмір заподіяної шкоди; - неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров'ю або життю потерпілого, з моменту скоєння ДТП.

Судом встановлено, що МТСБУ було відмовлено у виплаті страхового відшкодування з тих підстав, що заявником не було надано документи, які підтверджують право на отримання регламентної виплати.

Як слідує з пояснень позивача, транспортним засобом марки VOLKSWAGEN LT-35, д.н.з. АС 0099АО, останній користувався на підставі довіреності, виданої ОСОБА_8

Власник транспортного засобу, а також особа, яка використовує такий транспортний засіб на законних підставах, можуть передавати керування транспортним засобом іншій особі, що має при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

Власник транспортного засобу може передавати такий засіб у користування іншій особі, що має посвідчення водія на право керування транспортним засобом (пункт 2.2 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306).

Згідно з розясненнями, викладеними в постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 р. «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», п.13 визначено,що відповідно до статей 386, 395, 396 ЦК положення щодо захисту права власності поширюються також на осіб, які хоч і не є власниками, але володіють майном на праві господарського відання, оперативного управління або на іншій підставі, передбаченій законом чи договором (речове право), такі особи також мають право вимагати відшкодування шкоди, завданої цьому майну.

До таких осіб належить і особа, яка керувала транспортним засобом без доручення, але на підставі документів, визначених пунктом 2.1 Правил дорожнього руху України (посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії та реєстраційного документа на транспортний засіб). При розгляді таких спорів суд має вирішити питання про залучення до участі у справі власника майна як третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача у порядку, передбаченому статтями 35, 36 ЦПК, оскільки рішення у справі може вплинути на його права та обов'язки щодо однієї зі сторін.

Статтею 3 Закону передбачено, що обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Враховуючи викладене, суд вважає, що оскільки зазначених вище випадків чи підстав для відмови у здійсненні страхового відшкодування судом не встановлено, доказів на підтвердження зворотного відповідачем не надано, вимоги позивача щодо стягнення з відповідача матеріальної шкоди, з урахуванням вимог п. 22.2. ст. 22 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»,у розмірі 54078,47 грн. підлягає до задоволення.

У ч.4 ст.10 ЦПК і ст.17 закону «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обовязок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обовязковість яких надано Верховною Радою, та практику ЄСПЛ як джерело права.

ЄСПЛ зазначав, що п.1 ст.6 конвенції зобовязує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обовязку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обовязок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст.6 конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», від 18.07.2006 №63566/00, §23).

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Крім того, відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Як слідує з матеріалів справи, за подання даного позову ОСОБА_1 сплатив судовий збір у розмірі 704,8 грн, що підтверджується платіжним дорученням (а.с.1).

Оскільки суд задовольняє позовні вимоги частково в сумі 54078,47 гривень, тому на користь позивача слід стягнути у пропорційному розмірі судовий збір, що становить 694,53гривень гривень (54078,47/54878,47) * 704,80).

Керуючись ст. ст. 2, 4, 12, 13, 76-82, 95, 258-259, 263, 280, 281, ЦПК України, ст.ст. 4, 12, 82, 999.1166,1188 ЦК України, ст.ст. 6,22,35-37,42 ЗУ Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», стаття 1 Закону України «Про страхування», пункт 2.2 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306, п.13.Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», суд,-

У Х В А Л И В :

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 (транспортного) страхового бюро України на користь ОСОБА_1 54078 (пятдесят чотири тисячі сімдесят вісім) гривень 47 копійок страхового відшкодування.

Стягнути з ОСОБА_2 (транспортного) страхового бюро України на користь ОСОБА_1 судові витрати по справі в сумі 694 (шістсот девяносто чотири ) гривні 53 копійки судового збору.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення, в разі проголошення вступної та резолютивної частини рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Позивач: ОСОБА_1 (місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_1; РНОКПП НОМЕР_1);

Відповідач: ОСОБА_2 (транспортне) страхове бюро України (місцезнаходження: м. Київ, Русанівський бульвар, 8; )

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_3 (місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_2; паспорт серії АС 907693).

Дата складення повного тексту рішення - 22 березня 2019 року.

Суддя

Луцького міськрайонного суду ОСОБА_9