КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження № 22-ц/824/945/2019
П О С Т А Н О В А

Іменем України

22 січня 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд

у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Кашперської Т.Ц.,

суддів Фінагеєва В.О., Яворського М.А.,

за участю секретаря Богдан І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Печерського районного суду м. Києва в складі судді Батрин О.В., ухвалене в м. Києві 25 жовтня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Національного банку України, третя особа Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Хрещатик» про стягнення матеріальної шкоди,

заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, -

в с т а н о в и в :

В листопаді 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом про стягнення матеріальної шкоди, просила стягнути з Національного банку України на її користь завдану матеріальну шкоду у сумі 313889,81 грн. та судові витрати.

Позов мотивувала тим, що 06 жовтня 2016 року вона уклала з ПАТ «КБ «Хрещатик» договір № 206D-IB4940 банківського вкладу «Осінній оксамит ONLINE» в доларах із щомісячною сплатою процентів на суму 13500,00 доларів США, а також договір № 206D-IB4938 банківського вкладу «Осінній оксамит ONLINE» в національній валюті із щомісячною сплатою процентів (13 місяців) на суму 30000,00 грн.

На підставі постанови правління Національного банку України від 05 квітня 2016 року № 234 «Про віднесення ПАТ «КБ «Хрещатик» до категорії неплатоспроможних», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення № 463 про запровадження з 05 квітня 2016 року тимчасової адміністрації у ПАТ «КБ «Хрещатик» строком на один місяць до 04 травня 2016 року. З моменту запровадження тимчасової адміністрації банку всі правовідносини, що виникають (виникли) між банком та клієнтами, регулюються виключно нормами Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Відповідно до п. 5 ст. 36 вказаного Закону під час тимчасової адміністрації не здійснюється, зокрема, задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку.

Після прийняття Національним банком України постанови від 05 квітня 2016 року № 234 «Про віднесення ПАТ «КБ «Хрещатик» до категорії неплатоспроможних», яка в подальшому визнана судом протиправною та скасована, позивач втратила можливість використовувати власні кошти, розміщені на рахунках банку відповідно до вищезазначених договорів, чим порушено її право власності на ці кошти та завдано матеріальну шкоду. Також ОСОБА_1 в результаті протиправного рішення відповідача завдані збитки у вигляді упущеної вигоди, а саме доходів (процентів), які вона могла б одержати за звичайних обставин, що становить 11978,93 грн.

02 червня 2016 року № 46-рш Правлінням Національного банку України було ухвалено рішення «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «КБ «Хрещатик».

Згідно з довідкою ПАТ «КБ «Хрещатик» від 20 вересня 2016 року вона була внесена до переліку (реєстру) вимог кредиторів ПАТ «КБ «Хрещатик» та її заява була акцептована у сумі 301910,88 грн. на підставі двох банківських вкладів.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 25 жовтня 2018 року в позові ОСОБА_1 відмовлено.

Позивач ОСОБА_1 не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, просила апеляційну скаргу задовольнити, скасувати рішення Печерського районного суду м. Києва від 25 жовтня 2018 року, ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги, судові витрати покласти на відповідача.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, ОСОБА_1 посилалася на те, що суд першої інстанції у розгляді спору помилково застосував ст. 1173 ЦК України, тоді як вона посилалася на підставу своїх вимог на статті 22, 1166 ЦК України. В порушення п. 6 ч. 4 ст. 265 ЦПК України суд першої інстанції не зазначив норму права, на яку посилалася ОСОБА_1, та не застосував її, при цьому не вказав мотиви її незастосування.

Суд першої інстанції помилково виходив з того, що вона даним позовом має намір задовольнити свої вимоги кредитора та отримати таким чином кошти, які були вкладені на депозит до ПАТ «КБ «Хрещатик». Позовні вимоги полягали саме в отриманні відшкодування завданої майнової шкоди внаслідок неправомірного рішення відповідача, а не задоволення вимог кредитора за договорами депозитних вкладів.

Суд першої інстанції помилково зробив висновок, що під час судового розгляду її представником не доказана вина відповідача у доведенні ПАТ «КБ «Хрещатик» до неплатоспроможності, не доведено завдану їй шкоду, причинний зв'язок між шкодою та неправомірними діями відповідача.

При цьому суд не надав оцінки її доказам, а саме її посилання на судові рішення, якими якраз було доведено, що саме а зв'язку із прийняттям рішенням відповідачем банк був доведений до неплатоспроможності.

22 грудня 2018 року надійшов відзив на апеляційну скаргу від Національного банку України, який посилається на те, судом першої інстанції повною мірою з'ясовано обставини, що мають значення для справи, прийнято рішення з дотриманням норм процесуального права та правильно застосовано норми матеріального права, висновки суду першої інстанції повністю відповідають обставинам справи. Просив залишити рішення Печерського районного суду м. Києва від 25 жовтня 2018 року без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_1 без задоволення.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає вказаним вимогам закону.

Відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_1 про стягнення матеріальної шкоди, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем не доведено, що внаслідок дій відповідача було порушено право позивача як кредитора ПАТ «КБ «Хрещатик», на отримання коштів за договорами банківського вкладу, не доведено причинний зв'язок між шкодою та неправомірними діями банку.

Апеляційний суд погоджується із вказаними висновками, так як вони є обґрунтованими, відповідають обставинам справи і вимогам закону.

Із матеріалів справи вбачається, що 06 жовтня 2015 року ОСОБА_1 уклала із ПАТ «КБ «Хрещатик» договір № 206D-IB4940 банківського вкладу «Осінній оксамит online» в доларах США із щомісячною сплатою процентів (13 місяців), за умовами якого банк надає можливість вкладнику здійснювати розміщення грошових коштів з відкриттям відповідних вкладних рахунків в системі дистанційного обслуговування інтернет-банкінг «Хрещатик-online». Вклад залучається банком на підставі отриманого від вкладника дистанційного розпорядження на переказ грошових коштів, перерахованих вкладником з поточного рахунку на вкладний рахунок, що відкривається банком на його ім?я, в сумі 13500 доларів США на термін із 06 жовтня 2015 року по 06 листопада 2016 року. Процентна ставка на вклад встановлюється в розмірі 11,75 % річних та нарахування і сплата процентів здійснюється банком щомісячно.

Крім того, 06 жовтня 2015 року ОСОБА_1 уклала договір № 206D-IB4938 банківського вкладу «Осінній оксамит online» у національній валюті із щомісячною сплатою процентів (13 місяців), на аналогічних умовах в сумі 30000 грн. на термін із 06 жовтня 2015 року по 06 листопада 2016 року із процентною ставкою 25 % річних.

Згідно п. 3.5 обох договорів повернення вкладу або його частини на вимогу вкладника до спливу строку або до настання інших обставин, визначених договором, не здійснюється (а. с. 9 - 10, 12 - 13).

05 квітня 2016 року Правлінням Національного банку України прийнято постанову «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Хрещатик» до категорії неплатоспроможних», якою ПАТ «КБ «Хрещатик» віднесено до категорії неплатоспроможних та визнано такою, що втратила чинність, постанови Правління Національного банку України від 04 квітня 2016 року № 231/БТ «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Хрещатик» до категорії проблемних» (а. с. 62).

На підставі даної постанови та відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 12, статей 34 - 37 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» виконавча дирекція Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийняла рішення від 05 квітня 2016 року № 463 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «КБ «Хрещатик» та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку», яким розпочато процедуру виведення ПАТ «КБ «Хрещатик» з ринку шляхом запровадження в ньому тимчасової адміністрації строком на один місяць з 05 квітня 2016 року по 04 травня 2016 року включно (а. с. 63).

02 червня 2016 року Правлінням Національного банку України прийнято рішення № 46-ош про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «КБ «Хрещатик» (а. с. 61).

Наказом Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 216 від 03 червня 2016 року, прийнятим на підставі рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 03 червня 2016 року № 913 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «КБ «Хрещатик» та делегування повноважень ліквідатора банку» розпочато процедуру ліквідації ПАТ «КБ «Хрещатик» з 06 червня 2016 року по 05 червня 2018 року включно (а. с. 59 - 60).

21 червня 2016 року ОСОБА_1 звернулася до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб із кредиторською вимогою, в якій просила визнати її кредитором ПАТ «КБ «Хрещатик» за заборгованістю, що виникла за всіма договорами, укладеними між нею та ПАТ «КБ «Хрещатик» та за іншими видами заборгованості у сумі всіх належних їй коштів (а. с. 65).

Листом від 20 вересня 2016 року № 2-3/3/8874 ПАТ «КБ «Хрещатик» повідомило ОСОБА_1 про прийняття рішення № 1779 про затвердження переліку (реєстру) вимог кредиторів банку. Заява про визнання ОСОБА_1 кредитором від 21 червня 2016 року за № 812 отримана ПАТ «КБ «Хрещатик» та акцептована у сумі 301910,88 грн. Задоволення вимог ОСОБА_1 здійснюватиметься за рахунок коштів, одержаних в результаті ліквідації та реалізації майна банку, у 4 чергу на загальну суму 301910,88 грн. відповідно до положень ч. 1 ст. 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (а. с. 14).

Наказом Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 11 січня 2018 року № 9 відкликано повноваження ліквідатора ПАТ «КБ «Хрещатик» та призначено уповноваженими особами Фонду на ліквідацію банку зазначених у наказі осіб (а. с. 64).

Вказані обставини підтверджуються наявними у справі доказами.

Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Отже, шкода відшкодовується на загальних підставах, що передбачає наявність складу цивільного правопорушення, елементами якого є шкода, протиправна поведінка та причинний зв'язок між шкодою та протиправною поведінкою, вина. Відсутність хоча б одного з цих же елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду.

Визначаючи розмір майнової шкоди, ОСОБА_1 виходила із розміру грошових вкладів та упущеної вигоди у вигляді процентів за їх користування.

Протиправна поведінка Національного банку України, на думку позивача, полягала у винесенні ним протиправного рішення (постанови), яке було визнано протиправним та скасовано рішеннями судів, та бездіяльності, а саме невиконання вимог законодавства щодо контролю за банківською системою та вжиття відповідних заходів, щоб запобігти ймовірності банку стати проблемним або неплатоспроможним.

Обґрунтовуючи причинний зв'язок, ОСОБА_1 посилалася на те, що в результаті прийняття відповідачем постанови від 05 квітня 2016 року № 234 вона втратила можливість використовувати власні кошти, розміщені на рахунках банку відповідно до договорів банківського вкладу, чим порушено її право власності на свої кошти та завдано матеріальну шкоду в сумі 303910,88 грн. реальних збитків та 11978,93 грн. упущеної вигоди, а саме доходів (процентів), які вона могла б одержати за звичайних обставин.

Вина відповідача, на думку ОСОБА_1, полягала в невиконанні останнім вимог законодавства щодо контролю за банківською системою та невжиття всіх заходів, щоб запобігти ймовірності банку стати проблемним або неплатоспроможним.

Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов'язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Дійсно, постановою окружного адміністративного суду м. Києва від 19 січня 2017 року у справі № 826/6665/16 за позовом благодійної організації «Благодійний фонд «Богдана Гаврилишина», благодійного фонду «Енергетичний центр ім. І.Люндіна» та товариства з обмеженою відповідальністю «Сіріус-1» до Національного банку України, треті особи: публічне акціонерне товариство «Комерційний банк "Хрещатик» та міська молодіжна громадська організація «Центр соціальних та ділових ініціатив», про визнання протиправним та скасування рішення, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 20 квітня 2017 року та ухвалою Вищого адміністративного суду України від 20 липня 2017 року, визнано протиправною та скасовано постанову Національного банку України від 05 квітня 2016 року № 234 «Про віднесення публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Хрещатик» до категорії неплатоспроможних».

Задовольняючи позов, адміністративний суд виходив із того, що ПАТ «КБ «Хрещатик» був позбавлений можливості подати та здійснити відповідні заходи (план фінансового оздоровлення), а також привести свою діяльність у відповідність із вимогами чинного законодавства, оскільки уже на наступний день після віднесення його до категорії проблемних Національним банком прийнято оскаржувану постанову, яка із цих підстав визнана судом протиправною та скасована.

Разом із тим, судом першої інстанції обґрунтовано звернуто увагу на ту обставину, що в зазначеному рішенні не міститься жодного висновку, що внаслідок дій чи бездіяльності Національного банку України було порушено право вкладників ПАТ «КБ «Хрещатик», в тому числі і позивача, на отримання коштів за договорами банківського вкладу.

Також суд встановив, що матеріали справи не містять даних про отримання позивачем гарантованої суми відшкодування через банки-агенти, однак заява про визнання ОСОБА_1 кредитором від 21 червня 2016 року за № 812 отримана ПАТ «КБ «Хрещатик» та акцептована у сумі 301910,88 грн.

Таким чином, ОСОБА_1 скористалася правом, встановленим ч. 5 ст. 45 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» та заявила свої вимоги до банку після початку його ліквідації.

Апеляційний суд враховує, що до моменту отримання позивачем суми акцептованої вимоги звернення до суду із позовом про відшкодування завданої майнової шкоди є передчасним. Конкретний розмір завданих кредитору збитків можливо встановити лише після складення реєстру акцептованих вимог кредиторів, затвердження реальної ліквідаційної маси, продажу майна банку та задоволення вимог кредиторів в процесі ліквідації банку в порядку черговості, встановленої законом.

Крім того, апеляційний суд звертає увагу, що за умовами договорів банківського вкладу, укладеними ОСОБА_1 із ПАТ «КБ «Хрещатик», строком повернення вкладів є 06 листопада 2016 року та обумовлено, що до спливу даного строку повернення вкладу або його частини не здійснюється.

Отже, до 06 листопада 2016 року позивач в будь-якому випадку не могла використовувати власні кошти, розміщені на рахунках банку, а вже 03 червня 2016 року Фондом гарантування вкладів фізичних осіб прийнято наказ № 216, на підставі якого розпочато процедуру ліквідації ПАТ «КБ «Хрещатик» з 06 червня 2016 року по 05 червня 2018 року включно.

Також, відповідно до ст. ст. 1, 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» тимчасовою адміністрацією є процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом. Під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку.

Із матеріалів справи вбачається, що тимчасову адміністрацію у ПАТ «КБ «Хрещатик» із накладенням обмежень, передбачених ч. 5 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» запроваджено не постановою Національного банку України від 05 квітня 2016 року № 234, а рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 05 квітня 2016 року № 463, яке станом на сьогоднішній день ніким не оскаржене і не скасоване.

Таким чином спростовуються доводи апеляційної скарги щодо наявності причинно-наслідкового зв'язку між рішенням відповідача та завданою шкодою.

Апеляційний суд погоджується із висновками суду першої інстанції, що хоча постановою Окружного адміністративного суду м. Києва визнано протиправною бездіяльність Національного банк України, проте доводи позивача про те, що Національний банк України має нести майнову відповідальність за зобов'язаннями неплатоспроможного банку, є необґрунтованими.

Так, постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 28 лютого 2017 року у справі № 826/15685/16 за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до Національного банку України, треті особи ПАТ «КБ «Хрещатик», Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб Костенко І.І., Фонд гарантування вкладів фізичних осіб про визнання протиправною бездіяльності, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 30 травня 2017 року та ухвалою Вищого адміністративного суду України від 07 грудня 2017 року, позов задоволено. Визнано протиправною бездіяльність Національного банку України щодо невжиття належних заходів забезпечення захисту законних інтересів вкладників і кредиторів щодо безпеки збереження коштів на банківських рахунках Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Хрещатик», невжиття адекватних, негайних та рішучих дій, неприйняття своєчасно рішення про застосування адекватного заходу впливу до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Хрещатик».

Задовольняючи позов, суд встановив, що відповідач з моменту виявлення під час інспектування недоліків у роботі банку не вжив належних адекватних, негайних та рішучих дій, не прийняв своєчасно рішення про застосування адекватного заходу впливу до ПАТ «Комерційний банк «Хрещатик» за результатами інспекційної перевірки, передбачених статтею 73 Закону України «Про банки і банківську діяльність», що призвело, як наслідок, до значного погіршення фінансового стану та рейтингу ПАТ «Комерційний банк «Хрещатик».

Разом із тим, із даних обставин не можна дійти беззаперечного висновку, що саме бездіяльність Національного банку України призвела до неплатоспроможності ПАТ «Комерційний банк «Хрещатик».

З урахуванням вищевикладеного суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про недоведеність вини відповідача у неплатоспроможності ПАТ «КБ «Хрещатик», завдання шкоди позивачу та причинного зв'язку між шкодою та неправомірними діями відповідача, та відповідно про відсутність підстав для задоволення позову.

Апеляційний суд погоджується із висновками суду першої інстанції, що розмір банківського вкладу не є заподіяною шкодою у розумінні ст. 1166 ЦК України, враховуючи, що питання повернення вкладу відповідно до вимог Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» по суті не вирішене.

Із цих же підстав апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги, що вимоги позивача полягали саме в отриманні відшкодування завданої майнової шкоди внаслідок неправомірного рішення відповідача, а не задоволення вимог кредитора за договорами депозитних вкладів.

При вирішенні спору по суті судом першої інстанції проаналізовано та застосовано вимоги ст. 1166 ЦК України, а отже доводи апеляційної скарги, що суд не зазначив норму, на яку посилався позивач, та не застосував її, спростовуються змістом самого рішення.

Інші доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на доказах та законі і не спростовують висновків суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381, 382, 389 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 25 жовтня 2018 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови виготовлено 23 січня 2019 року.

Головуючий: Кашперська Т.Ц.

Судді: Фінагеєв В.О.

Яворський М.А.