Номер провадження: 22-ц/813/5850/19
Номер справи місцевого суду: 523/8040/18
Головуючий у першій інстанції Шепітко І. Г.
Доповідач Черевко П. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.11.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Черевка П.М.,

суддів - Громіка Р.Д., Драгомерецького М.М.,

за участю секретаря - Фабіжевської Т.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Одесі справу за апеляційною скаргою Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради на рішення Суворовського районного суду м.Одеси від 22 квітня 2019 року в цивільній справі за позовом Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради до ОСОБА_1 , третя особа - служба у справах дітей Одеської міської ради, про відібрання дітей без позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів,

встановив:

12.06.2018 року Суворовська районна адміністрація ОМР звернулась з позовом про відібрання без позбавлення батьківських прав у ОСОБА_1 неповнолітніх дітей - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а також просили стягнути з відповідача аліменти у розмірі 1/3 частини зі всіх видів її заробітку на користь державного закладу або фізичної особи, якій будуть передані на утримання діти, починаючи з моменту звернення з вказаним позовом до суду і до досягнення повноліття старшою дитиною.

В обґрунтування вимоги позивач вказував на те, що відповідач зареєстрована за адресою АДРЕСА_1 , власного житла не має, на даний час проживає разом з дітьми в ОКУ «Обласний центр соціально-психологіної допомоги» за адресою м.Одеса, вул.Красна, 11, систематично зловживає алкогольні напої, веде аморальний спосіб життя, ухиляється від виховання та утримання дітей. У зв`язку з безвідповідальним ставленням матері до виконання своїх батьківських обов`язків, діти не мають нормального харчування, одягу та належних умов для життя. Матеріальну допомогу, що надає держава на утримання та виховання дітей, ОСОБА_1 витрачає не за призначенням, неодноразово притягувалась до адміністративної відповідальності та подальше перебування дітей з матір`ю може призвести до загрози їх життю і здоров`ю.

Рішенням Суворовського районного суду м.Одеси від 22.04.2019 року у позові Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради до ОСОБА_1 , третя особа - служба у справах дітей Одеської міської ради, про відібрання дітей без позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів - відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, Суворовська районна адміністрація Одеської міської ради звернулась до суду з апеляційною скаргою та, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції від 22.04.2019 року та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що, відмовляючи в задоволенні позову, суд не перевірив умови проживання, де будуть проживати діти, чи відповідає приміщення санітарним нормам, чи можливі ці умови для проживання дітей, чи здатна мати утримувати своїх дітей, забезпечувати їх усім необхідним для нормального життя.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно зі ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

У відповідності до ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 є матір`ю малолітніх ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 Відомості про батьків малолітніх внесені відповідно до вимог ч.1 ст.135 Сімейного Кодексу України.

Розпорядженням Суворовської районної адміністрації ОМР від 21.05.2018 року №271р «Про заходи щодо захисту прав та інтересів малолітніх» ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , влаштовано до дитячого державного закладу.

Службою у справах дітей ОМР та Суворовським ВП в м.Одесі ГУНП в Одеській області малолітні були відібрані у матері та влаштовані до КУ «Центр соціально-психологічної реабілітації дітей ОМР Одеської області».

З відповіді КУ «Центр соціально-психологічної реабілітації дітей ОМР Одеської області» №889 від 14.11.2018 року вбачається регулярне відвідування відповідачем дітей, а саме у період з 22.05.2018 року по 11.11.2018 року таких побачень було 25. Під час карантину, починаючи з 04.07.2018 року по 01.09.2018 року, ОСОБА_1 9 разів здійснювала передачі дітям, під час відвідування дітей неодноразово вступала у конфлікт з адміністрацією закладу.

З характеристики, наданої директором ОЗОШ №23 учениці 6 класу ОСОБА_2 , вбачається, що під час навчання ОСОБА_1 відвідувала школу, цікавилась навчанням та поведінкою дочки, на батьківських зборах була присутня, проте у спілкуванні з педагогами нестримана та провокує конфліктні ситуації.

Відповідно до довідки №01-08/849 від 16.11.2018 року, наданої КУ «Міська клінічна інфекційна лікарня», під час перебування дітей у даному закладі, ОСОБА_1 відвідувала дітей та передавала продукти харчування, цікавилась станом їх здоров`я.

З копій доповідних записок на ім`я в.о. КУ «Центр соціально-психологічної реабілітації дітей ОМР Одеської області» від працівників закладу вбачається, що ОСОБА_1 під час відвідування дітей вела себе агресивно на зауваження не реагувала.

Як вбачається з матеріалів справи та пояснень відповідача, що така поведінка була зумовлена навмисною відмовою працівників закладу у наданні побачень з дітьми, яких вона дуже любить, штучному перешкоджанню у можливості спілкування з дітьми. На даний час ОСОБА_1 працює неофіційно промоутером у рекламному агентстві «Чемпіон», та її заробітна плата складає 7500-8000 грн. на місяць. Крім цього, вона доглядає жінку похилого віку в с.Іллінка Одеської області, за що отримує додаткову винагороду. Алкогольними напоями вона ніколи не зловживала, а всі кошти, отримані як соціальна допомога на утримання дітей, вона витрачала виключно на потреби дітей. На даний час відповідач мешкає у знайомої у двокімнатній квартирі за адресою АДРЕСА_2 .

Також ОСОБА_1 зазначала, що на даний час молодша дочка має бути влаштована до школи, нею з`ясована можливість її навчання у школі за місцем проживання, для чого необхідно завчасно подати усі необхідні документи, тому просила справу розглянути по суті та не відкладати вирішення даного спору.

Відповідно до ч.8 ст.7 Сімейного Кодексу України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї.

Суд першої інстанції вірно зазначив, що відібрання дитини - це насамперед спосіб захисту прав та інтересів дитини в зв`язку з чим, у кожному випадку треба виявити і оцінити позитивний результат у долі дитини, який має настати.

Згідно зі ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

За правилами ч.1 ст.170 СК України суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках передбачених п.п.2-5 ч.1 ст.164 СК України, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання.

Так, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь - яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва.

Відібрання дитини від батьків або одного з них без позбавлення їх батьківських прав є тимчасовим заходом на відміну від позбавлення цих осіб батьківських прав, яке має безстроковий характер. Тому, якщо відпадуть причини, які перешкоджали належному вихованню дитини її батьками, суд за заявою батьків може постановити рішення про повернення їм дитини, при цьому суд керується інтересами дитини.

Пленум Верховного Суду України у своїй постанові №3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав» у п.16 роз`яснив, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Частиною 2 ст.170 СК України встановлено, що у виняткових випадках, при безпосередній загрозі для життя або здоров`я дитини, орган опіки та піклування або прокурор мають право постановити рішення про негайне відібрання дитини від батьків.

При цьому слід зазначити, що у випадках, встановлених у частині другій статті 170 СК України, суд повинен при розгляді позову органу опіки або прокурора про відібрання дитини, перевірити законність та обґрунтованість такого відібрання, адже дитина вже відібрана.

Аналізуючи наявні в матеріалах справи докази та оцінюючи їх у сукупності, суд обґрунтовано вважав, і з цим погоджується колегія суддів апеляційного суду, що відібрання дітей у матері є передчасним, оскільки з матеріалів справи вбачається, і це не спростовано сторонами, що на даний час ОСОБА_1 має роботу, розмір заробітної плати дає можливість забезпечувати дітей всім необхідним, місце її проживання дозволяє сумісному проживанню разом з дітьми. Ствердження позивача про зловживання алкогольними напоями відповідача не знайшло свого підтвердження у судовому засіданні та не доведене належними і допустимими доказами, як і не надано доказів вчинення ОСОБА_1 дій або бездіяльності, які б могли стати небезпечними для життя та здоров`я дітей. ОСОБА_1 регулярно відвідує дітей у закладах, в яких вони перебувають чи перебували, цікавиться їх станом здоров`я. Її імпульсивність та конфліктність не були направлені у бік дітей, та дана складова характеру особи не може бути підставою для відібрання дітей у матері.

Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України.

Доводи апеляційної скарги стосовно того, що судом не перевірені умови проживання дітей, здатність матері утримувати своїх дітей, забезпечувати їх усім необхідним для нормального життя, колегія суддів вважає безпідставними. Оскільки наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду і не містять підстав для висновків про порушення або неправильне застосування судом норм права, які привели до неправильного вирішення справи.

Стосовно доводів апеляційної скарги щодо порушення норм матеріального і процесуального права, то вони зводяться до незгоди з висновками суду, особистого тлумачення норм матеріального і процесуального права та не впливають на фактичні обставини справи, які встановлені судом відповідно до законодавства, та на законність судового рішення.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції у рішенні суду повно відобразив обставини, які мають значення для справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки, які є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судових засіданнях першої та апеляційної інстанцій.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст. 89 ЦПК України).

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи, висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справа «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32).

Пункт 1 ст.6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no. 2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41).

Враховуючи викладене, колегія суддів, розглянувши справу в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги на момент винесення судового рішення, вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального та процесуального права при вирішенні справи не допустив, рішення суду відповідає фактичним обставинам справи, а наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги є безпідставними, всі доводи були розглянуті судом першої інстанції при розгляді справи, та їм була надана відповідна правові оцінка, а тому суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для ухвалення нового рішення немає.

Колегія суддів, розглянувши справу, прийшла до висновку, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права в зв`язку з чим, апеляційний суд залишає без задоволення апеляційну скаргу і залишає рішення без змін.

Керуючись ст.374, ст.ст.375, 381-384, 390 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради - залишити без задоволення.

Рішення Суворовського районного суду м.Одеси від 22 квітня 2019 року - залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з моменту її прийняття, проте може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 05.12.2019 року.

Головуючий П.М. Черевко

Судді: Р.Д. Громік

М.М. Драгомерецький