Справа № 523/6003/17
Провадження №2/523/2000/19
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" грудня 2019 р. м.Одеса

Суворовський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді - Кисельова В.К.

за участю секретаря - Дзюба Г.І.

представника позивача, адвоката - Дмитрієва Р.Б.

представника відповідача - Пендей А.В.,

представника третьої особи - Алексєєнко Р.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України, СВ Хаджибеївського ВП Суворовського ВП ГУНП в Одеській області, Прокуратури Одеської області, треті особи: Південне міжрегіональне управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції, ГУНП в Одеській області про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового слідства, прокуратури та суду,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся з позовом до Державної казначейської служби України, СВ Хаджибеївського ВП Суворовського ВП ГУНП в Одеській області, Прокуратури Одеської області, треті особи: Південне міжрегіональне управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції, ГУНП в Одеській області про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового слідства, прокуратури та суду. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на наступні обставини.

Так, 14.02.2008р. заступником прокурора Приморського району м. Одеси Балух В.В. порушено кримінальну справу № 45 у відношенні ОСОБА_1 та ОСОБА_2 щодо вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 296 КК України.

Підставою для відкриття кримінального провадження став інцидент, який відбувся за участю ОСОБА_1 у ніч з 31.01.2007 р. на 01.01.2008 р. у провулку Чайковського, біля пл. Думська.

22.04.2008р. ОСОБА_1 затримано за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 296 КК України.

Позивач стверджує, що оперативні працівники ОСОБА_9 та ОСОБА_10 проводили дізнання ОСОБА_1 із застосуванням фізичного та психічного тиску з метою отримання визнавальних показань про вчинення ним злочину, щодо якого його підозрювали. За вказаних обставин, у результаті насильства з боку правоохоронних органів ОСОБА_1 був змушений написати зізнання у вчиненні злочину, який не вчиняв.

У зв`язку з тим, що на тілі ОСОБА_1 були явні сліди побоїв та жорстоке поводження його не прийняли в ОСІ № 21 м. Одеси та правоохоронці на протязі місяця тримали ОСОБА_1 в ізоляторі тимчасового тримання. При цьому точне місце знаходження позивача його родичам не повідомлялось, що унеможливлювало побачення з родичами для вирішення питання про участь адвокатів з метою реалізації права на захист.

За вказаних обставин протягом місяцяОСОБА_1 перебував в ізоляторі тимчасового тримання, проте максимальні строки тримання взятих від варту осіб в ІТТ ОВС за місцем розташування слідчих ізоляторів не повинні перевищувати 3-х діб, а в інших ІТТ - більше 10 дібта в подальшому був переведений ОСІ № 21 м. Одеси.

22.07.2008р. дії ОСОБА_1 перекваліфіковано з ч. 2 ст. 296 КК України на ч. 2 ст. 121 КК України.

23.07.2008р. з кримінальної справи № 45 виділено матеріали та відкрито кримінальну справу № 26 у відношенні ОСОБА_2 , щодо вчинення злочину передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України.

18.08.2008р. кримінальні справи № 45 та №26 об`єднано в одне провадження та справі присвоєно єдиний реєстраційний номер 45.

На підставі рішення суду апеляційної інстанції ОСОБА_1 змінено запобіжні захід на підписку про невиїзд та звільнено 10.03.2010 р. з під варти.

Таким чином, у період з 22.04.2008 р. по 10.03.2010 р. (1 рік 10 місяців 16 днів загалом 687 дня) ОСОБА_1 протиправно тримали під вартою.

Відповідно до матеріалів кримінальної справи, 28.07.2010 р. слідчим СВ Хаджибеївського ВМ Суворовського РВ ОМУ УМВС України в Одеській області старшмим лейтенантом міліції Лисниченко Д.В. відкрито кримінальну справу № 8 у відношенні ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , щодо вчинення злочині передбачених ч. 2 ст. 146, ч. 2 ст. 187 КК України. 28.07.2010 р. слідчим СВ Хаджибеївського ВМ Суворовського РВ ОМУ УМВС України в Одеській області старшим лейтенантом міліції Лисниченко Д.В. відкрито кримінальну справу № 8/2 у відношенні ОСОБА_5 щодо вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 146 К України. 29.07.2010 р. ОСОБА_1 затримано за підозрою у скоєнні злочин передбаченого ч. 2 ст. 146, ч. 2 ст. 187 КК України.

Однак, в дійсності, ОСОБА_1 затримано за підозрою у скоєнні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 146, ч. 2 ст. 187 КК України ще 22.07.2010 р. Аналогічно, у зв`язку із застосуванням правоохоронцями фізичного та психічного тиску з метою отримання визнавальних показань,у результаті насильства з боку правоохоронних органів ОСОБА_1 був змушений написати зізнання у вчиненні злочину, який не вчиняв.

У зв`язку із завданими тілесними ушкодженнями ОСОБА_1 працівники ізолятора тимчасового тримання не прийняли та він був доставлений для надання медичної допомоги до КУ «Міська клінічна лікарня №11».

30.07.2010р. Суворовським районним судом м. Одеси підозрюваному ОСОБА_1 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою ОСІ № 21 м. Одеси.

05.08.2010р. ОСОБА_1 пред`явлено обвинувачення у скоєнні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 146, ч. 2 ст. 187 КК України.

20.09.2010р. кримінальні справи №45, № 8, № 8/2 об`єднано в одне провадження та об`єднаній справі присвоєно єдиний реєстраційний номер № 8.

Строк тримання під вартою ОСОБА_1 неодноразово продовжувався, зокрема 24.09.2010р. постановою Суворовського районного суду м. Одеси продовжено строк тримання під вартою ОСОБА_1 в ОСІ № 21 м. Одеси до 28.10.2010 р.

21.10.2010р. ОСОБА_1 пред`явлено обвинувачення у скоєнні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 121, ч. 2 ст. 146, ч. 2 ст. 187 КК України.

Відповідно до листа Прокуратури Суворовського району м. Одеси від 28.10.2010 р. № 10136-Ювих справу №8 направлено голові Суворовського районного суду м. Одеси для розгляду по суті з обвинувальним висновком. У листі зазначено, що обвинуваченні знаходяться в ОСІ № 21 м. Одеси.

Відповідно до постанови попереднього розгляду справи від 04.01.2011 р. Апеляційний суд Одеської області справа № 8 щодо обвинувачення ОСОБА_1 повернута до Суворовського районного суду м. Одеси, як направлена з порушенням вимог ст. 350 КПК України. У вказаній постанові зокрема вказано: «направлення клопотання ОСОБА_5 з порушенням норм кримінально-процесуального законодавства в апеляційний суд Одеської області затягує розгляд даних кримінальних справ по суті, на що вже наявні обґрунтовані скарги обвинувачених, які тривалий час тримаються під вартою...Підлягають поверненню до Суворовського районного суду м. Одеси, де необхідно усунути допущенні порушення норм кримінально-процесуального законодавства для розгляду клопотання ОСОБА_5 та прийняти заходи для розгляду кримінальних справ по суті.»

Тобто, ще в постанові Апеляційного суду Одеської області від 04.01.2011 р. було встановлено, що розгляд справи щодо обвинувачення ОСОБА_1 безпідставно затягується незважаючи, що обвинувачений з 30.07.2010 р. перебуває під вартою у ОСІ № 21м. Одеси.

Позивач вважає, що розгляд кримінальної справи щодо обвинувачення ОСОБА_1 навмисно затягувався.

Згідно постанови Суворовського районного суду м. Одеси від 12.10.2011 р. кримінальну справу у відношенні ОСОБА_1 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 направлено до Київського районного суду м. Одеси для вирішення питання про об`єднання зі справою № 1-205/11 по обвинуваченню ОСОБА_7 .

Згідно постанови від 27.10.2011 р. Київським районним судом м. Одеси направлено на адресу Суворовського районного суду м. Одеси помилково направлені матеріали кримінальної справи за обвинуваченням ОСОБА_1 ОСОБА_8 , ОСОБА_7 для подальшого розгляду разом із раніше надісланою кримінальні справою за обвинуваченням ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 309 та ч. 1 ст. 122 КК Україні.

07.12.2011р. Суворовським районним судом м. Одеси направлено дану кримінальну справу до Апеляційного суду Одеської області для розгляду апеляційної скарги.

Позивач також вважає, що судом ігнорувались неодноразово подані ОСОБА_1 клопотав про зміну запобіжного заходу. Зокрема, після подачі повторного подібного клопотання суддя без розгляду клопотання по суті, роз`яснив, що розгляне вказане клопотання після допиту потерпілого та свідків, які неодноразово не з`являлися до судових засідань.

Окрім того, ОСОБА_1 хворіє бронхіальною астмою та його перебування роками під арештом без належної медичної допомоги негативно впливало на його здоров`я, та як наслідок призводило до загострення хвороби. Після чергової відмови розглядати до проведення допиту потерпілого та свідків, вкотре подане клопотання про заміну запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою знаходячись у тяжкому психологічному стані ОСОБА_1 14.11.2012. оголосив голодування.

Після голодування понад 40 днів, та привернувши увагу журналістів, ОСОБА_1 домігся щоб його клопотання про заміну запобіжного заходу було розглянуто. В результаті 14.03.2013р. судом було змінено ОСОБА_1 запобіжний захід та застосовано щодо нього запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд.

11.02.2014 р. кримінальну справу по обвинуваченню ОСОБА_1 Суворовським районним судом м. Одеси було направлено прокурору Суворовського району на додаткове розслідування. Після чого прокуратурою Суворовського району додаткове розслідування справи доручено СВ Суворовського РВ ОМУ ГМВС України в Одеській області.

29 грудня 2014 р. кримінальне провадження відносно ОСОБА_1 було закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України ( встановлена відсутність в діянні складу кримінального правопорушення).

Таким чином, ОСОБА_1 безпідставно з 22.04.2008 р. по 10.03.2010 р. (1 рік місяців 16 днів = 687 дня)та з 22.07.2010 р. по 14.03.2013 р. (2 роки 7 місяців 20 дні) 966 дня) загалом понад 4 рокиперебував підвартою.

Внаслідок незаконного перебування під вартою, незаконного перебування під слідством та судом у період понад 4,5 роки, незаконне проведення 05.08.2010 р. обшуку житла, ОСОБА_1 завдана моральна шкода, яка полягає у незаконному позбавлення його волі, позбавлення права на вільний вибір місця проживання, обмеженні пересуванні в зв`язку з обранням запобіжного заходу. Незаконне притягнення до кримінальної відповідальності призвело до порушення нормальних життєвих зв`язків позивача, в т.ч. і з членами сім`ї, оскільки сам факт притягнення до відповідальностів якості обвинуваченого та підсудного був доведений до відома громадськості, що негативно вплинуло на його стосунки з людьми та вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Так позивач перестав спілкуватися з колишніми друзями, виникли додаткові напруги та непорозуміння з боку сусідів, почастішали конфлікти в сім`ї. Тому дана ситуація є психотравмуючою для нього і сприяє почуттю безпорадності перед обставинами, що склалися та відчуттю загрози і небезпеки, тим самим знижуючи його стресостійкість, що вимагає від ОСОБА_1 та його родини додаткових зусиль для відновлення звичного ритму життєдіяльності і веде до матеріальної, моральної та емоційної дестабілізації.

Окрім того, у зв`язку із протиправним триманням під вартою позивач був позбавлений можливості належного лікування бронхіальної астми, якою хворіє з 1994 р., тобто понад 20 років. Понад чотири роки взагалі не проходив лікування та навіть не був оглянутий профільним лікарем.

ОСОБА_1 відповідно до консультативного висновку Міського пульмонологічного відділення № 8 з 1994 р, хворіє бронхіальною астмою, у зв`язку з чи неодноразово лікувався на стаціонарі та стоїть на обліку у поліклініці за місцем проживання.

На підставі викладеного, позивач просить стягнути з Державного бюджету України шляхом безспірного списання Державною казначейською службою України з відповідного казначейського рахунку на користь ОСОБА_1 5000000 грн. моральної шкоди, заподіяної незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду.

В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги у повному обсязі, а також пояснив, що позивач тривалий час перебував під слідством, його незаконно звинувачували у скоєнні злочинів, які він не здійснював. За вищевказаний період він чотири роки перебував під вартою, у зв`язку з чим, незаконно був позбавлений волі, що змінило все його життя. Позивач не мав можливості лікуватись, перебування під вартою призвело до погіршення його стану здоров`я. В зв`язку з чим, він вважає справедливим компенсацію моральної шкоди у розмірі 5000000 гривень.

Представник прокуратури Одеської області позовні вимоги не визнала у повному обсязі, проте у письмовому відзові на позов не заперечував про наявність права на відшкодування моральної шкоди. В той же час, розмір моральної шкоди, який зазначений позивачем не відповідає характеру та тривалості моральних страждань.

Представники Державної казначейської служби України, СВ Хаджибеївського ВП Суворовського ВП ГУНП в Одеській області, Південного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції в судове засідання не з`явились, про розгляд справи були повідомлені належним чином.

Представник ГУНП в Одеській області підтримала позицію прокуратури Одеської області.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, судом встановлені наступні обставини справи, а також відповідні правовідносини.

Так, 14.02.2008р. заступником прокурора Приморського району м. Одеси Балух В.В. порушено кримінальну справу № 45 у відношенні ОСОБА_1 та ОСОБА_2 щодо вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 296 КК України.

Підставою для відкриття кримінального провадження став інцидент, який відбувся за участю ОСОБА_1 у ніч з 31.01.2007 р. на 01.01.2008 р. у провулку Чайковського, біля пл. Думська.

22.04.2008р. ОСОБА_1 затримано за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 296 КК України.

Позивач стверджує, що оперативні працівники ОСОБА_9 та ОСОБА_10 проводили дізнання ОСОБА_1 із застосуванням фізичного та психічного тиску з метою отримання визнавальних показань про вчинення ним злочину, щодо якого його підозрювали. За вказаних обставин, у результаті насильства з боку правоохоронних органів ОСОБА_1 був змушений написати зізнання у вчиненні злочину, який не вчиняв.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Однак доказів застосування фізичного та психічного тиску з метою отримання показань зі сторони працівників правоохоронних органів, позивачем не надано.

22.07.2008р. дії ОСОБА_1 перекваліфіковано з ч. 2 ст. 296 КК України на ч. 2 ст. 121 КК України.

23.07.2008р. з кримінальної справи № 45 виділено матеріали та відкрито кримінальну справу № 26 у відношенні ОСОБА_2 , щодо вчинення злочину передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України.

18.08.2008р. кримінальні справи № 45 та №26 об`єднано в одне провадження та справі присвоєно єдиний реєстраційний номер 45.

На підставі рішення суду апеляційної інстанції ОСОБА_1 змінено запобіжні захід на підписку про невиїзд та звільнено 10.03.2010 р. з-під варти.

Таким чином, у період з 22.04.2008 р. по 10.03.2010 р. (1 рік 10 місяців 16 днів загалом 687 дня) ОСОБА_1 тримали під вартою.

Відповідно до матеріалів кримінальної справи, 28.07.2010 р. слідчим СВ Хаджибеївського ВМ Суворовського РВ ОМУ УМВС України в Одеській області старшим лейтенантом міліції Лисниченко Д .В. відкрито кримінальну справу № 8 у відношенні ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , щодо вчинення злочині передбачених ч. 2 ст. 146, ч. 2 ст. 187 КК України. 28.07.2010 р. слідчим СВ Хаджибеївського ВМ Суворовського РВ ОМУ УМВС України в Одеській області старшим лейтенантом міліції Лисниченко Д.В. відкрито кримінальну справу № 8/2 у відношенні ОСОБА_5 щодо вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 146 К України. 29.07.2010 р. ОСОБА_1 затримано за підозрою у скоєнні злочин передбаченого ч. 2 ст. 146, ч. 2 ст. 187 КК України.

30.07.2010р. Суворовським районним судом м. Одеси підозрюваному ОСОБА_1 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою ОСІ № 21 м. Одеси.

05.08.2010р. ОСОБА_1 пред`явлено обвинувачення у скоєнні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 146, ч. 2 ст. 187 КК України.

20.09.2010р. кримінальні справи №45, № 8, № 8/2 об`єднано в одне провадження та об`єднаній справі присвоєно єдиний реєстраційний номер № 8.

Строк тримання під вартою ОСОБА_1 неодноразово продовжувався, зокрема 24.09.2010р. постановою Суворовського районного суду м. Одеси продовжено строк тримання під вартою ОСОБА_1 в ОСІ № 21 м. Одеси до 28.10.2010 р.

21.10.2010р. ОСОБА_1 пред`явлено обвинувачення у скоєнні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 121, ч. 2 ст. 146, ч. 2 ст. 187 КК України.

Відповідно до листа Прокуратури Суворовського району м. Одеси від 28.10.2010 р. № 10136-Ювих справу №,8 направлено голові Суворовського районного суду м. Одеси для розгляду по суті з обвинувальним висновком. У листі зазначено, що обвинуваченні знаходяться в ОСІ № 21 м. Одеси.

Відповідно до постанови попереднього розгляду справи від 04.01.2011 р. Апеляційний суд Одеської області справа № 8 щодо обвинувачення ОСОБА_1 повернута до Суворовського районного суду м. Одеси, як направлено з порушенням вимог ст. 350 КПК України.

Згідно постанови Суворовського районного суду м. Одеси від 12.10.2011 р. кримінальну, справу у відношенні ОСОБА_1 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 направлено до Київського районного суду м. Одеси для вирішення питання про об`єднання зі справою № 1-205/11 по обвинуваченню ОСОБА_7 .

Згідно постанови від 27.10.2011 р. Київським районним судом м. Одеси направлено на адресу Суворовського районного суду м. Одеси помилково направлені матеріали кримінальної справи за обвинуваченням ОСОБА_1 ОСОБА_8 , ОСОБА_7 для подальшого розгляду разом із раніше надісланою кримінальні справою за обвинуваченням ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 309 та ч. 1 ст. 122 КК Україні.

07.12.2011р. Суворовським районним судом м. Одеси направлено дану кримінальну справу до Апеляційного суду Одеської області для розгляду апеляційної скарги.

В судовому засіданні також було встановлено, що ОСОБА_1 неодноразово подавав клопотання про заміну не пов`язаний з триманням під вартою, однак вони судом відхилялись.

14.11.2012р. ОСОБА_1 знаходячись у тяжкому психологічному стані оголосив голодування, яке тривало понад 40 днів.

14.03.2013р. судом було змінено ОСОБА_1 запобіжний захід та застосовано щодо нього запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд.

11.02.2014 р. кримінальну справу по обвинуваченню ОСОБА_1 Суворовським районним судом м. Одеси було направлено прокурору Суворовського району м. Одеси на додаткове розслідування. Після чого прокуратурою Суворовського району додаткове розслідував справи доручено СВ Суворовського РВ ОМУ ГМВС України в Одеській області.

29 грудня 2014 р. кримінальне провадження відносно ОСОБА_1 було закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України (встановлена відсутність в діянні складу кримінального правопорушення).

Статтею 3 Конституції України встановлено - «Людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Право і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави».

Відповідно до частини першої статті 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду.

Згідно із пунктом 1 частини першої статті 1, пункт 1 частини першої статті 2 та частиною п`ятою статті 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян.

Право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим же Законом, виникає, зокрема у випадках закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу

кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів

для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати (п. 2 ст. 2 Закону)

Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Згідно зі статтею 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством.

Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

Отже, межі відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом визначаються за кожен місяць перебування під слідством чи судом, виходячи з мінімальної заробітної плати, встановленої законодавством на момент відшкодування.

Суд вважає, що посилання представника прокуратури Одеської області на те, що відшкодування моральної шкоди має вираховуватись з розміру одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом, не ґрунтуються на законі, оскільки частиною третьою статті 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» визначено лише мінімальний розмір відшкодування моральної шкоди.

Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного суду від 08.11.2018р. по справі № 296/2443/16-ц, провадження № 61-30248св18.

Законом України «Про державний бюджет на 2019р» від 23 листопада 2018 року

№ 2629-VIII встановлено розмір мінімальної заробітної плати на 2019р. у розмірі 4173 гривні.

Позивач перебував під слідством 80 місяців та 6 діб, у зв`язку з чим, мінімальний розмір моральної шкоди, який підлягає відшкодування на користь позивача складає суму не менш (4173*80= 333840) + (4173/31=134,61*6=807,67)= 334647 гривні 68 копійок.

Суд вважає, що тривалість кримінального переслідування, незаконне тримання під вартою, заподіяло позивачу значну моральну шкоду. Так, позивач тривалий час був обмежений у здійсненні своїх конституційних прав та свобод, він був позбавлений можливості нормального спілкування з своїми рідними, близьким та друзями. Незаконне притягнення до кримінальної відповідальності призвело до порушення нормальних життєвих зв`язків позивача, в т.ч. і з членами сім`ї, оскільки сам факт притягнення до відповідальності якості обвинуваченого та підсудного був доведений до відома громадськості, що негативно вплинуло на його стосунки з людьми та вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Дана ситуація є психотравмуючою для позивача.

Окрім того, у зв`язку із протиправним триманням під вартою позивач був позбавлений можливості належного лікування бронхіальної астми, якою хворіє з 1994 р., тобто понад 20 років.

Суд вважає, що враховуючи засади розумності, виваженості й справедливості є вірною встановлення суму моральної шкоди виходячи із суми 8000 гривень за кожний місяць перебування під слідством чи судом, що буде в цілому складати суму у розмірі (8000*80= 640000) + (8000/31=258,06*6=1548,39)= 641548 гривень.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.3,27,28,29,30,33,43,49 Конституції України, ст.1176 ЦК України, Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду», від 1 грудня 1994 року N 266/94-ВР, ст.ст.2,5,10,12,258,259,263-265 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ :

1. Позовні вимоги ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України, СВ Хаджибеївського ВП Суворовського ВП ГУНП в Одеській області, Прокуратури Одеської області, треті особи: Південне міжрегіональне управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції, ГУНП в Одеській області про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового слідства, прокуратури та суду - задовольнити частково.

2. Стягнути з Держави Україна в особі Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України, передбачених на відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України

на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , що зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , іпн. НОМЕР_1 )

моральної шкоди у розмірі 641548 (шістсот сорок одна тисяча п`ятсот сорок вісім) гривень.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку через Суворовський районний суд м. Одеси шляхом подачі апеляційної скарги в 30 -ти денний строк з дня отримання копії повного тексту рішення.

Повний текст буде складено та підписано у десятиденний строк з дати проголошення рішення.

Суддя

Повний текст складено та підписано 11.12.2019