ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 22-ц/821/685/19Головуючий по 1 інстанції
Категорія: на ухвалу Мазуренко Ю. В.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 листопада 2019 року Черкаський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах::

Головуючого Нерушак Л.В. (суддя-дповідач)

Суддів: Карпенко О.В., Єльцова В.О.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ;

відповідач - ОСОБА_2 ;

особа, яка подала апеляційну скаргу - ОСОБА_1

розглянувши у м.Черкаси в порядку спрощеного позовного провадження справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 08.10.2019 року, постановлену під головуванням судді Мазуренко Ю.В. в Уманському міськрайонному суді Черкаської області 08. 10. 2019 року, у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, -

в с т а н о в и в :

У провадженні Уманського міськрайонного суду Черкаської області перебувала цивільна справа за позовом позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики з липня 2015 року.

Під час ході розгляду справи стало відомо, що згідно даних свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , яке було видане Уманським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Черкаській області 20.03.2018 року- ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце смерті м. Умань Черкаської області.

Ухвалою Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 08 жовтня 2019 року провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики - закрито.

Роз`яснено позивачу ОСОБА_1 , що він не позбавлений права звернутися до суду з позовом до спадкоємців відповідача в порядку ст. 1281 ЦК України.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_1 оскаржив ухвалу суду в апеляційному порядку, подавши апеляційну скаргу.

В обґрунтування апеляційної скарги скаржник зазначає, що оскаржувана ухвала є помилковою та такою, що була постановлена з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права. Наголошує увагу на тому, що правовідносини, з приводу яких виник спір (боргові зобов`язання), прямо передбачають правонаступництво в разі смерті сторони у справі - відповідача, а саме: спадкування прав та обов`язків згідно вимог ст. 1218 ЦК України. Таким чином, ОСОБА_1 вважає, що суд не мав законного права закрити провадження у справі. Суд зобов`язаний згідно вимог п. 1 ч. 1 ст. 251 ЦПК України зупинити провадження у справі у разі смерті або оголошення фізичної особи померлою, яка була стороною у справі, якщо спірні правовідносини допускають правонаступництво та роз`яснити позивачу та кредитору про передбачені ч. 1 ст. 254 ЦПК України підстави для поновлення провадження у справі. Таким чином, на думку скаржника, суд не захотів встановлювати та залучати до участі у справі спадкоємців відповідача, як його правонаступників, та закрив провадження у справі не з тих підстав, що передбачені ст. 255 ЦПК України, оскільки обов`язки/права боржника/кредитора за договором позики не просто допускають правонаступництво, але й за прямими приписами закону входять до складу спадщини.

ОСОБА_1 просить скасувати ухвалу Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 08.10.2019 року по справі № 705/3913/16-ц як таку, що перешкоджає подальшому провадженню у справі і направити справу № 705/3913/16-ц для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Відзив на адресу Черкаського апеляційного суду на апеляційну скаргу не надходив.

У відповідності до ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду із ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду у порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Практика Європейського суду з прав людини з питань гарантій публічного характеру провадження у судових органах в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 08 грудня 1983 року у справі «Axen v. Germany», заява № 8273/78, рішення від 25 квітня 2002 року «Varela Assalino contre le Portugal», заява № 64336/01). Так, у випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи.

Враховуючи, характер спірних правовідносин між сторонами, предмет доказування та зважаючи на конкретні обставини у справі, які не вимагають проведення судового засідання з участю сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи, колегія суддів вважає за необхідне розглядати справу у спрощеному позовному провадженні без участі сторін.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно до ч. 1 п. 2 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право : скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до вимог ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Ухвала суду першої інстанції не відповідає вимогам закону, оскільки судом допущено порушення норм процесуального права при її постановленні.

Постановлюючи ухвалу про закриття провадження у даній справі, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 померла, а станом на 04.09.2019 року після смерті ОСОБА_2 , ніхто із спадкоємців не отримував свідоцтв про право на спадщину за законом, у зв`язку з чим суд прийшов до висновку про закриття провадження.

Колегія суддів апеляційного суду не погоджується з даним висновком суду першої інстанції, вважає висновок суду щодо закриття провадження таким, що не відповідає обставинам справи та вимогам закону, виходячи з наступного.

Згідно з ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.

Однією з основних засад судочинства, визначених п.8 ч.3 ст. 129 Конституції України є забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду.

Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом, що 25.02.2016 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики.

Під час розгляду справи з`ясувалось, що відповідач ОСОБА_2 померла, в підтвердження чого суду було надано свідоцтво про смерть відповідача ОСОБА_2 , з якого вбачається, що ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 (а. с. 152 т. ).

Згідно зі ст.47 ЦПК України здатність особисто здійснювати цивільні процесуальні права та виконувати свої обов`язки в суді (цивільна процесуальна дієздатність) мають фізичні особи, які досягли повноліття, а також юридичні особи. При цьому, цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у день її смерті згідно ч.4 ст. 25 ЦК України.

Статтями 1218, 1219 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Стаття 1216 ЦК України визначає, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки , що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК).

Згідно з ч. 1 ст.55 ЦПК України у разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора чи боржника у зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії цивільного процесу.

Відповідно до вимог п.1 ч.1 ст. 251, п.1 ч.1 ст. 253 ЦПК України суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі смерті фізичної особи, яка була стороною у справі, якщо спірні правовідносини допускають правонаступництво.

Отже, процесуальне правонаступництво - це заміна сторони або третьої особи (правопопередника) іншою особою (правонаступником) у зв`язку з вибуттям із процесу суб`єкта спірного або встановленого рішенням суду правовідношення, за якої до правонаступника переходять усі процесуальні права та обов`язки правопопередника і він продовжує в цивільному судочинстві участь останнього.

Колегія суддів, приходить до висновку, що постановляючи ухвалу про закриття провадження, суд першої інстанції, на вищезазначене уваги не звернув, не дослідив належним чином той факт, що спірні правовідносини допускають правонаступництво, а тому прийшов до невірного висновку про закриття провадження, що призвело до порушення норм процесуального права.

Крім того, колегія суддів апеляційного суду вважає за важливе звернути увагу, що зупинення провадження по справі - це врегульована законом і оформлена ухвалою суду тимчасова перерва в провадженні по цивільній справі, викликана наявністю однієї з передбачених в законі обставин, які заважають здійснювати її розгляд.

Зупинення провадження у справі, за наявності підстав визначених п. 1 ч. 1 ст. 251 ЦПК України, є обов`язком суду, а не його правом.

Враховуючи вищевикладені норми права, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції всупереч вимогам чинного законодавства не було прийнято жодних належних заходів, стосовно залучання до участі у справі можливих правонаступників (спадкоємців) померлої ОСОБА_2 .

Аналізуючи встановлені фактичні обставини справи, досліджені судом докази та норми матеріального права, що регулюють вказані правовідносини, колегія суддів апеляційного суду вважає, що доводи апеляційної скарги є обґрунтованими та такими, що спростовують висновки суду першої інстанції, тому приймаються до уваги апеляційним судом та підлягають задоволенню.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів апеляційного суду вважає, що ухвала суду першої інстанції про закриття провадження у справі, постановлена з порушенням норм процесуального права, у зв`язку з неповним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи, невідповідністю висновків суду обставинам справи, що у відповідності до ст. 379 ЦПК України є підставою для скасування оскаржуваної ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

На підставі викладеного, та враховуючи фундаментальний принцип безперешкодного доступу до правосуддя, визначений Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод (п. 1 ст. 6) колегія суддів апеляційного суду вважає, що постановлена судом першої інстанції ухвала підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції з підстав, передбачених п. 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України, порушення норм процесуального права.

Виходячи із приписів ст. 141 ЦПК України, розподіл судових витрат здійснюється пропорційно розміру задоволених вимог, тобто після закінчення розгляду справи по суті.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 379, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Ухвалу Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 08.10.2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики - скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів до суду касаційної інстанції.

Головуючий Л.В. Нерушак

Судді О.В. Карпенко

В.О. Єльцов