Постанова

Іменем України

25 листопада 2019 року

м. Київ

справа № 320/10363/15-ц

провадження № 61-12085св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Сакари Н. Ю. (суддя-доповідач), Білоконь О. В., Осіяна О. М.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - публічне акціонерне товариство «Дельта Банк»,

представник відповідача - Растворова Дар`я Анатоліївна,

треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: відділ з розвитку підприємництва та захисту прав споживачів виконавчого комітету Мелітопольської міської ради Запорізької області, Українське державне підприємство поштового зв`язку «Укрпошта» в особі Запорізької дирекції Центр поштового зв`язку № 4,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації у публічному акціонерному товаристві «Дельта Банк» на рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 26 жовтня 2016 року у складі судді Фоміна В. А. та ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 14 грудня 2016 року у складі колегії суддів: Дашковської А. В., Кримської О. М., Подліянової Г. С.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У грудні 2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» (далі - ПАТ «Дельта Банк»), треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: відділ з розвитку підприємництва та захисту прав споживачів виконавчого комітету Мелітопольської міської ради Запорізької області, Українське державне підприємство поштового зв`язку «Укрпошта» (далі - УДППЗ «Укрпошта») в особі Запорізької дирекції Центр поштового зв`язку № 4, про спонукання до виконання умов кредитного договору і перерахунку сплачених грошових коштів у відповідності до умов кредитного договору.

Позовна заява мотивована тим, що 23 грудня 2013 року між нею і ПАТ «Дельта Банк» було укладено кредитний договір, за умовами якого вона отримала кредит у розмірі 4 543,90 грн, який зобов`язалася повернути протягом 18 місяців щомісячними рівними платежами у розмірі 253,00 грн.

Після укладання договору відповідач запропонував їй сплачувати щомісячні платежі через відділення будь-яких банків на території України, через карту, інтернет-банк Дельта, а також через відділення УДППЗ «Укрпошта»

06 березня 2015 року вона здійснила сплату чергового платежу у розмірі 300,00 грн за кредитним договором через відділення УДППЗ «Укрпошта», проте ПАТ «Дельта Банк» безпідставно не зарахувало платіж, посилаючись на те, що гроші банку не були перераховані.

Відповідно до реєстру прийнятих платежів на погашення зобов`язань УДППЗ «Укрпошта» перерахував на рахунок ПАТ «Дельта Банк» сплачені нею 300,00 грн. Вона двічі надавала працівникам банку оригінал квитанції про сплату платежу за березень 2015 року та просила видати довідку про відсутність заборгованості за кредитним договором, однак ПАТ «Дельта Банк» у порушення умов кредитного договору не зарахував сплачені нею 300,00 грн та безпідставно нарахував штрафні санкції за несвоєчасне погашення кредиту з березня 2015 року у розмірі 1 200,00 грн.

06 квітня 2015 року вона повністю погасила заборгованість за кредитним договором від 23 грудня 2013 року, жодних зобов`язань перед ПАТ «Дельта Банк» вона не має.

На підставі вказаного ОСОБА_1 просила суд визнати неправомірними дії банку в частині незарахування платежу у розмірі 300,00 грн, здійсненого 06 березня 2015 року; зобов`язати ПАТ «дельта Банк» зарахувати здійснений нею платіж у розмірі 300,00 грн та скасувати штрафні санкції у розмірі 1 200,00 грн, нараховані з березня 2015 року.

Короткий зміст судових рішень

Рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 26 жовтня 2016 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 14 грудня 2016 року, позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано неправомірними дії ПАТ «Дельта Банк» в частині незарахування у розрахунок сплати тіла кредиту платежу у розмірі 300,00 грн, сплаченого 06 березня 2015 року відповідно до кредитного договору від 23 грудня 2013 року, укладеного між ПАТ «Дельта Банк» і ОСОБА_1 .

Зобов`язано ПАТ «Дельта Банк» зарахувати до тіла кредиту платіж у розмірі 300,00 грн, сплачений ОСОБА_1 06 березня 2015 року відповідно до кредитного договору від 23 грудня 2013 року, укладеного між ПАТ «Дельта Банк» і ОСОБА_1

Зобов`язано ПАТ «Дельта Банк» скасувати штрафні санкції за кредитним договором від 23 грудня 2013 року, укладеним між ПАТ «Дельта Банк» і ОСОБА_1 , нараховані у період з березня 2015 року по день ухвалення рішення суду.

Стягнуто з ПАТ «Дельта Банк» судовий збір на користь держави у розмірі 551,20 грн.

У задоволенні інших позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Частково задовольняючи позовні вимог ОСОБА_1 , суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, виходив із того, що відповідно до частини третьої статті 24 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» при використанні документа на переказ готівки ініціювання переказу вважається завершеним з моменту прийняття до виконання банком або іншою установою - учасником платіжної системи документа на переказ готівки. Таким чином, наявність у позивача оригіналу квитанції про сплату 300,00 грн через відділення УДППЗ «Укрпошти» свідчить про належне виконання нею умов кредитного договору щодо своєчасного погашення боргу, а тому нарахування банком штрафних санкцій та вимога сплатити цю суму повторно є неправомірними.

Короткий зміст вимог касаційних скарг

У касаційній скарзі, поданій у січні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ПАТ «Дельта Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації у ПАТ «Дельта Банк», посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просить судові рішення скасувати і передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19 січня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі, витребувано цивільну справу, зупинено виконання рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 26 жовтня 2016 року і надано строк для подання заперечень на касаційну скаргу.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У березні 2018 року справу передано Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ до Верховного Суду.

Відповідно до розпорядження в.о. керівника секретаріату Касаційного цивільного суду від 10 червня 2019 року № 643/0/226-19 та протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10 червня 2019 року справу призначено судді-доповідачеві.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що, частково задовольняючи позов ОСОБА_1 , суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, не врахував, що платіж у розмірі 300,00 грн, здійснений позивачем 06 березня 2015 року через відділення УДППЗ «Укрпошта», на рахунок ПАТ «Дельта Банк» не надходив, що свідчить про неналежне виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором від 23 грудня 2013 року та правомірність нарахування кредитором штрафних санкцій у розмірі 1 200,00 грн.

Заперечення на касаційну скаргу позивачем не подано

Фактичні обставини справи, встановлені судами

23 грудня 2013 року між ПАТ «Дельта банк» і ОСОБА_1 було укладено договір про надання кредиту на купівлю товару у розмір 4 543,90 грн, строком на 18 місяців. Згідно з пунктом 4 цього договору позичальник зобов`язана погашення кредитної заборгованості здійснювати щомісячно, не пізніше 23 числа кожного місяця, шляхом зарахування суми грошових коштів у розмір 253,00 грн відповідно до графіка платежів на рахунок № НОМЕР_1 .

06 березня 2015 року ОСОБА_1 на рахунок № НОМЕР_1 здійснила платіж у розмірі 300,00 грн через відділення УДППЗ «Укрпошта», що підтверджується відповідною квитанцією від 06 березня 2015 року.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга ПАТ «Дельта Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації у ПАТ «Дельта Банк» підлягає залишенню без задоволення.

Встановлено й вбачається із матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Мотиви, з яких виходив Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що оскаржувані судові рішення є законними та обґрунтованими і підстав для їх скасування немає.

У частині першій статті 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до статті 510 ЦК України сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор.

Основні критерії належності виконання зобов`язань містяться у статтях 526-530 ЦК України, відповідно до яких належно виконаним буде вважатися зобов`язання, яке виконано відповідно до умов договору, вимог цього кодексу та інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, здійснено сторонами, відповідно до предмета виконання, у передбачений строк (термін), у визначеному місці та у належний спосіб.

Згідно з частиною першою статті 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Місце виконання грошового зобов`язання є місцезнаходження кредитора (пункт 4 частини першої статті 532 ЦК України).

Частиною другою статті 532 ЦК України передбачено, що зобов`язання може бути виконане в іншому місці, якщо це встановлено актами цивільного законодавства або випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Так, судом установлено, що на виконання обов`язку з погашення кредиту щомісячними платежами 06 березня 2015 року позивачем був здійснений платіж у розмір 300,00 грн через відділення УДППЗ «Укрпошта», що підтверджується відповідною квитанцією. Сума проведеного платежу достатня для виконання щомісячного грошового зобов`язання у повному обсязі.

Приймання платежів на користь ПАТ «Дельта Банк» здійснювалося через відділення поштового зв`язку згідно умов договору на приймання платежів від 07 лютого 2013 року № 934-33, укладеного між УДППЗ «Укрпошта» і ПАТ «Дельта Банк». Пунктами 4.1.1, 4.1.2 та 4.1.6 цього договору встановлено обов`язок виконавця в особі об`єктів поштового зв`язку приймати від споживачів платежі для перерахування на рахунок замовника на умовах, визначених цим договором; своєчасно перераховувати суми прийнятих платежів на рахунок замовника та передавати реєстри прийнятих платежів у строки, визначені у пункті 2.2 договору; до 7 числа кожного місяця, наступного за звітним, готувати акт приймання-передачі наданих послуг з приймання платежів, зразок якого вказано у додатку № 6 до цього договору, та передавати їх на підпис замовнику.

Також судом установлено, що між ПАТ «Дельта Банк» і УДППЗ «Укрпошта» існує спір з приводу неналежного виконання останнім зобов`язань згідно з договором на приймання платежів від 07 лютого 2013 року № 934-33 та рішенням Господарського суду м. Києва від 07 червня 2016 року, яке було змінено постановою Київського апеляційного господарського суду від 30 січня 2018 року, з УДППЗ «Укрпошта» на користь ПАТ «Дельта Банк» було стягнуто заборгованість у розмірі 7 072 520,00 грн.

З урахуванням вказаного суди першої та апеляційної інстанцій дійшли правильного висновку щодо відсутності вини позивача у незарахуванні здійсненого нею платежу у розмірі 300,00 грн.

Згідно з частинами першою, третьою статті 24 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» подання ініціатором до банку або іншої установи - учасника платіжної системи документа на переказ готівки і відповідної суми коштів у готівковій формі здійснюється протягом операційного часу.

При використанні документа на переказ готівки ініціювання переказу вважається завершеним з моменту прийняття до виконання банком або іншою установою - учасником платіжної системи документа на переказ готівки.

З урахуванням вказаного, частково задовольняючи позовні вимог ОСОБА_1 , суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, обґрунтовано виходив із того, що наявність у позивача оригіналу квитанції про сплату 300,00 грн через відділення УДППЗ «Укрпошти» свідчить про належне виконання нею умов кредитного договору щодо своєчасного погашення боргу, а тому нарахування банком штрафних санкцій та вимога сплатити цю суму повторно є неправомірними.

Таким чином, суди першої та апеляційної інстанцій повно і всебічно розглянули справу, надали доводам сторін належну правову оцінку, оцінили належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності та ухвалили законні і обґрунтовані судові рішення.

Доводи касаційної скарги не можуть бути підставою для скасування законних і обґрунтованих судових рішень, оскільки містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував. У силу вимог статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції не вправі встановлювати нові обставини та переоцінювати докази.

З урахуванням того, що вказані доводи касаційної скарги є ідентичними доводам, яким судами попередніх інстанцій надана належна оцінка, Верховний Суд приходить до висновку про відсутність необхідності повторно відповідати на ті самі аргументи заявника. При цьому судом враховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain, серія A, № 303-A, §§ 29-30)). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною, більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.

У частині третій статті 436 ЦПК України визначено, що суд касаційної інстанції у постанові за результатами перегляду оскаржуваного судового рішення вирішує питання про поновлення його виконання (дії).

Керуючись статтями 400, 401, 416, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації у публічному акціонерному товаристві «Дельта Банк» залишити без задоволення.

Рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 26 жовтня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 14 грудня 2016 року залишити без змін.

Поновити виконання рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 26 жовтня 2016 року.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: Н. Ю. Сакара

О. В. Білоконь

О. М. Осіян