Ухвала

Іменем України

18 січня 2019 року

м. Київ

справа № 214/631/18

провадження № 61-284ск19

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Кузнєцова В.О. (суддя-доповідач), Карпенко С. О., Стрільчука В. А., розглянув касаційні скарги ОСОБА_4 на ухвали Дніпровського апеляційного суду від 20 листопада 2018 року та від 26 листопада 2018 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_5, третя особа - ОСОБА_4, про звернення стягнення на предмет іпотеки,

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 25 червня 2018 року відкрито провадження у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю (далі - ТОВ) «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_5, третя особа - ОСОБА_4, про звернення стягнення на предмет іпотеки.

У липні 2018 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ТОВ «ОТП Факторинг Україна», у якому просив визнати договір купівлі-продажу кредитного портфелю від 12 листопада 2010 року, укладеного між ТОВ «ОТП Факторинг Україна» і Публічним акціонерним товариством «ОТП Банк», в частині відступлення права вимоги за кредитним договором від 20 листопада 2006 року №СМ-SME0AU/087/2006, укладеним між Закритим акціонерним товариством «ОТП Банк» і ОСОБА_4, недійсним з моменту його вчинення.

Ухвалою Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 25 липня 2018 року, яка постановлена у судовому засіданні без виходу до нарадчої кімнати, вказану позовну заяву ОСОБА_4 повернуто.

Не погоджуючись із ухвалою Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 25 липня 2018 року, яку було постановлено у судовому засіданні без виходу до нарадчої кімнати, ОСОБА_4 звернувся до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою, у якій просив скасувати вказану ухвалу та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Однак, ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 17 серпня 2018 року відкрито апеляційне провадження у даній справі за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на ухвалу Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 25 червня 2018 року про відкриття провадження у справі.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 20 листопада 2018 року апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на ухвалу Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 25 червня 2018 року про відкриття провадження у даній справі закрито.

Закриваючи апеляційне провадження у справі суд апеляційної інстанції виходив з того, що таке було помилково відкрите ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 17 серпня 2018 року за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на ухвалу Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 25 червня 2018 року про відкриття провадження у справі, яку він не оскаржував в апеляційному порядку.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 26 листопада 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 на ухвалу Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 25 липня 2018 року повернуто заявникові.

Повертаючи апеляційну скаргу суд апеляційної інстанції виходив з того, що вона подана на ухвалу, що не підлягає оскарженню окремо від рішення суду.

У грудні 2018 року ОСОБА_4 звернувся до Верховного Суду з касаційними скаргами, у яких, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить скасувати ухвали Дніпровського апеляційного суду від 20 листопада 2018 року та від 26 листопада 2018 року та направити справу до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду.

Заявник у касаційних скаргах зазначає, що суд апеляційної інстанції при постановленні ухвали про закриття апеляційного провадження за його апеляційною скаргою на ухвалу Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 25 червня 2018 року помилково послався на відкриття такого провадження на підставі ухвали Апеляційного суду Дніпропетровської області від 17 серпня 2018 року, оскільки апеляційної скарги на ухвалу суду від 25 червня 2018 року він не подавав.

Разом з тим, ОСОБА_4 вважає, що відмовляючи у прийнятті апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції від 25 липня 2018 року та повертаючи її без перевірки матеріалів справи, не визначивши характеру спору, що виник між ТОВ «ОТП Факторинг Україна» та ним, поза межами своїх процесуальних повноважень і без врахування норм законодавства України та Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд апеляційної інстанції припустився помилки, яка неприпустима при здійсненні справедливого правосуддя на підставі верховенства права.

Перевіривши доводи касаційних скарг, Верховний Суд дійшов наступного висновку.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що в апеляційній скарзі ОСОБА_4 просив скасувати ухвалу суду від 25 липня 2018 року про повернення його позовної заяви, яку було постановлено у судовому засіданні без виходу до нарадчої кімнати, однак ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 17 серпня 2018 року було відкрито апеляційне провадження у даній справі на ухвалу Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 25 червня 2018 року про відкриття провадження у справі.

Дніпровський апеляційний суд, прийнявши до свого провадження справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4, дійшов висновку, що Апеляційним судом Дніпропетровської області 17 серпня 2018 року помилково відкрито апеляційне провадження на ухвалу Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 25 червня 2018 року, в той час як ОСОБА_4 оскаржується ухвала цього суду від 25 липня 2018 року про повернення позовної заяви, у зв'язку з чим обґрунтовано його закрив.

Стаття 353 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) встановлює вичерпний перелік ухвал, які можуть бути оскаржені окремо від рішення суду. Заперечення на ухвали, що не підлягають оскарженню окремо від рішення суду, включаються до апеляційної скарги на рішення суду.

Встановивши, що ухвала Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 25 липня 2018 року була постановлена без виходу до нарадчої кімнати та занесена до протоколу судового засідання, суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку, що вона не може бути об'єктом апеляційного оскарження, оскількисамостійним процесуальним документом судом не постановлювалась.

Відповідно до пункту 4 частини п'ятої статті 357 ЦПК України апеляційна скарга не приймається до розгляду і повертається судом апеляційної інстанції також, якщо скаргу подано на ухвалу, що не підлягає оскарженню окремо від рішення суду.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції обґрунтовано повернув апеляційну скаргу ОСОБА_4 на ухвалу Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 25 липня 2018 року, оскільки така не підлягає оскарженню окремо від рішення суду.

Щодо питання доступу до суду Європейський суд з прав людини в ухвалі щодо прийнятності заяви № 6778/05 «МПП «Голуб» проти України» від 18 жовтня 2005 року зазначив, що процедурні гарантії, закріплені статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, гарантують кожному право подання скарги щодо його прав та обов'язків цивільного характеру до суду чи органу правосуддя. Таким чином, втілюється право на звернення до суду, одним із аспектів якого є право доступу, тобто право розпочати провадження у судах з цивільних питань (справа «Ґолдер проти Сполученого Королівства», рішення від 21 лютого 1975 року). Суд наголошує, що право на звернення до суду, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним; воно може бути обмеженим, особливо щодо умов прийнятності скарги, оскільки за своєю природою це право вимагає регулювання з боку держави, яка щодо цього користується певними межами самостійного оцінювання. Проте право доступу до суду не може бути обмежене таким чином або такою мірою, що буде порушена сама його сутність. Ці обмеження не будуть сумісними з пунктом 1 статті 6 цієї Конвенції, якщо вони не мають легітимної мети та не є пропорційними між використаними засобами та досягнутими цілями (рішення від 19 грудня 1997 року у справі «Бруала Гомес де ла Торре проти Іспанії»).

За правилами частини другої статті 389 ЦПК Українипідставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

У відповідності до пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК Українисуд у порядку, передбаченому частинами четвертою, п'ятою цієї статті, відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою.

За змістом пункту 2 частини четвертої статті 394 ЦПК України у випадку оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

З огляду на викладене, у відкритті касаційного провадження слід відмовити, оскільки касаційні скарги є необґрунтованими, а правильне застосовування судом апеляційної інстанції норм права при постановленні оскаржуваних ухвал є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення.

Доводи касаційних скарг висновків суду апеляційної інстанції не спростовують, на законність та обґрунтованість судових рішень не впливають, а зводяться до незгоди заявника з їх змістом та особистого тлумачення ним норм права.

Керуючись пунктом 5 частини другої, пунктом 2 частини четвертої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційними скаргами ОСОБА_4 на ухвали Дніпровського апеляційного суду від 20 листопада 2018 року та від 26 листопада 2018 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_5, третя особа - ОСОБА_4, про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Копію ухвали, касаційні скарги та додані до них матеріали направити особі, яка подала скарги.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді В. О. Кузнєцов

С. О. Карпенко

В. А. Стрільчук