СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/13030/17

пр. № 2/759/625/19

17 січня 2019 року м. Київ

Святошинський районний суд м. Києва

у складі: головуючого судді Ул'яновської О.В.,

секретаря судового засідання Черніченко К.О.,

за участю: представника третьої особи ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Києві цивільну справу за позовними вимогами ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа: Головне Управління Держспоживслужби в м. Києві в особі начальника Управління захисту споживачів ОСОБА_4 про захист права споживачів, розірвання договору та стягнення коштів, стягнення моральної шкоди,,

ВСТАНОВИВ:

у вересні 2017 р. позивач звернувся до суду із зазначеними позовними вимогами, просить суд розірвати договір купівлі-продажу модему Novatel Wireless MC 760, вартістю 700 грн 00 коп., укладений 20.04.2017 між позивачем та ФОП ОСОБА_3; стягнути з ФОП ОСОБА_3 на користь позивача 700 грн 00 коп. сплаченої за товар суми; стягнути з ФОП ОСОБА_3 на користь позивача завданої моральної шкоди у розмірі 2000 грн 00 коп. та покласти на відповідача судові витрати по справі.

Позовні вимоги обгрунтовує тим, що 20.04.2017 позивачем було придбано у магазині Інтертелеком модем Novatel Wireless MC 760, виявивши несправність товару позивач у 14 денний термін приніс його назад до вказаного магазину та просив повернути кошти, однак продавець відмовився повертати, зазначивши, що грошей немає у касі, після чого позивач написав листа до власника магазину і попросив повернути кошти, але у відповідь отримав листа в якому було зазначено, що зазначений товар був подряпаний і над ним вчинено програмні зміни, згодом позивач звернувся до у Держпродспоживслужбу і до моменту написання заяви чекав на їх висновок, зазначена установа у відповідь послалася на ст. 9 Закону України «Про захист прав споживачів» з якою позивач у даному випадку не погоджується, внаслідок чого йому було завдано не тільки матеріальної, а й моральної шкоди, яка полягає у тривалому невиконанні відповідачем його законних претензій по відшкодуванні вартості товару.

Позивач у судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суд не повідомив (а.с. 41), клопотання про відкладення розгляду справи до суду не надходило.

Відповідач у судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суд не повідомив (а.с. 41).

Представник третьої особи у судовому засіданні заперечував проти позовних вимог, зазначивши, що будь-який порушень з боку відповідача виявлено не було, тому вимоги позиваач є безпідставними та такими, що ґрунтуються на припущеннях.

Згідно ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Суд, всебічно з'ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні, вважає встановленими такі факти та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено, що 20.04.2017 ОСОБА_2 придбав у магазині Інтертелеком модем Novatel Wireless MC 760 (а.с. 5).

28.04.2018 позивач звернувся до магазину Інтертелеком із заявою в якій зазначив, що придбаний товар йому не підходить (а.с. 6).

28.04.2017 позивач подав заяву до ФОП ОСОБА_5 на яку останній отримав відповідь від 28.04.2017, що на придбаний товар вносилися різні програмні зміни, для роботи оператора CDMA Інтертелеком, крім цього на ньому є сліди використання у вигляді подряпин на USB конекторі і потертості на корпусі у зв'язку із чим такий випадок не підпадає від норми ст. 9 Закону України «Про захист прав споживачів», однак у зв'язку із нетривалим використанням вказаного товару магазин може обміняти його на будь-який аналогічний, як по характеристикам так і по ціні (а.с. 7, 8).

Із вказаним листом позивач не погодився на підставі чого подав заяву від 12.05.2018 в якій зазначив, що будь-яких механічних пошкоджень на товарі не було та просив повернути кошти (а.с. 9).

22.05.2017 позивач звернувся із скаргою до ГУ Держпродспоживслужби у м. Києві, в якій просив вжити заходи до посадових осіб магазину щодо усунення порушення його прав стосовно повернення коштів за товар, а також просив притягнути до відповідальності винних посадових осіб магазину на порушення прав споживача (а.с. 10).

ГУ Держпродспоживслужби у м. Києві надало позивачу відповідь від 29.05.2017 №06.3/6861 в якій зазначено, що Головним управлінням матеріали звернення направлено до Держпроспоживслужби України для отримання погодження на проведення позапланової перевірки ФОП ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1 на відповідно до Закону України «Про звернення громадян» позивач має право бути присутнім при проведенні позапланової перевірки (а.с. 11).

Міністерством економічного розвитку і торгівлі України від 16.06.2017 за №3631-06/20306-03 надано погодження на проведення позапланової перевірки, згідно чого 07.07.2017 видано наказ №1637 про проведення позапланового заходу за адресою: АДРЕСА_1 та направлення на проведення заходу №1682 від 07.07.2017 (а.с. 50, 51).

Згідно акту №354 перевірки дотримання законодавства про захист прав споживачів від 13.07.2017 за адресою: АДРЕСА_1 встановлено, що під час перевірки за зверненням ОСОБА_2 порушень вимог чинного законодавства про захист прав споживачів не виявлено (а.с. 53-56).

Згідно листа ГУ Держпродспоживслужби в м. Києві від 17.07.2017 №06.0/9239 адресованого ОСОБА_6 встановлено, що ФОП ОСОБА_3 були наданні відповідді від 28.04.2017 та 01.06.2017 відповідно до яких підприємець згоден обміняти товар на аналогічний з асортименту наявних та надати технічну і консультативну допомогу, тому порушень вимог законодавства про захист прав споживачі не встановлено (а.с. 13).

Із вказаним висновком позивач не погодився і звернувся із відповідною скаргою до ГУ Держпродспоживслужби в м. Києві у відповідь на яку 18.08.2017 №06.4/10924 ГУ Держпродспоживслужби в м. Києві повідомлено, що питання обміну неякісного товару на якісний або повернення сплачених коштів може бути вирішено у разі встановлення факту наявності істотного недоліку, також повідомлено, що відповідно до вимог ст. 26 Закону України «Про захист прав споживачів» Головному управлінню не надано повноважень, щодо проведення діагностики, експертизи товару та відшкодування збитків, однак на час звернення проведення експертизи товару для встановлення істотного недоліку позивачем не вимагалося (а.с. 16, 17).

Дані правовідносини регулюються ЦК України, Законом України «Про захист прав споживачів».

Відповідно до ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» цей Закон регулює відносини між споживачами товарів (крім харчових продуктів, якщо інше прямо не встановлено цим Законом), робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг.

Згідно із ст.ст. 525, 526, 629 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; договір є обов'язковим для виконання сторонами; одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Стаття 611 ЦК України визначає, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов'язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

Згідно ст. 9 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач має право обміняти непродовольчий товар належної якості на аналогічний у продавця, в якого він був придбаний, якщо товар не задовольнив його за формою, габаритами, фасоном, кольором, розміром або з інших причин не може бути ним використаний за призначенням. Споживач має право на обмін товару належної якості протягом чотирнадцяти днів, не рахуючи дня купівлі, якщо триваліший строк не оголошений продавцем. Обмін товару належної якості провадиться, якщо він не використовувався і якщо збережено його товарний вигляд, споживчі властивості, пломби, ярлики, а також розрахунковий документ, виданий споживачеві разом з проданим товаром. Перелік товарів, що не підлягають обміну (поверненню) з підстав, зазначених у цій статті, затверджується Кабінетом Міністрів України. Якщо на момент обміну аналогічного товару немає у продажу, споживач має право або придбати будь-які інші товари з наявного асортименту з відповідним перерахуванням вартості, або розірвати договір та одержати назад гроші у розмірі вартості повернутого товару, або здійснити обмін товару на аналогічний при першому ж надходженні відповідного товару в продаж. Продавець зобов'язаний у день надходження товару в продаж повідомити про це споживача, який вимагає обміну товару. При розірванні договору купівлі-продажу розрахунки із споживачем провадяться виходячи з вартості товару на час його купівлі. Гроші, сплачені за товар, повертаються споживачеві у день розірвання договору, а в разі неможливості повернути гроші у день розірвання договору - в інший строк за домовленістю сторін, але не пізніше ніж протягом семи днів.

Суд вважає дії відповідача правомірними та такими, що узгоджуються із положенням ст. 9 Закону України «Про захист прав споживачів».

Одночасно позивач просить стягнути з відповідача завдану йому моральну шкоду у розмірі 2000 грн 00 коп.

За положеннями ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає, зокрема: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з ушкодженням здоров'я.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до загальних підстав відповідальності за матеріальну та моральну шкоду згідно до ст.ст. 1166, 1167 ЦК України та п. 5 Постанови Пленуму ВСУ України №4 від 31.03.1995 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» юридичною підставою виникнення відповідальності за заподіяну шкоду є склад цивільного правопорушення, тобто протиправна винна поведінка заподіювача шкоди, який включає в себе наступні невідємні елементи: 1) безпосередньо наявність такої шкоди; 2) протиправність діяння її заподіювача; 3) наявність причинного звязку між шкодою та протиправним діянням її заподіювача; 4) вині останнього в її заподіянні. Особа звільняється від відповідальності по відшкодуванню шкоди якщо остання була заподіяна не з її вини.

Статтею 23 ЦК України встановлено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів.

У силу ст. 1167 ЦК України передбачено підстави відповідальності за завдану моральну шкоду. Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених ч. 2 цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом.

Згідно положень п. 5. Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №5 від 31.05.1995 під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній або юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинно-наслідкового зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Надані докази і фактичні обставини справи не дають обґрунтованих підстав вважати, що позивачу було завдано моральної шкоди, останійне довів та не надав належні та допустимі докази заподіяння йому такої шкоди, обґрунтованості зазначеного розміру такої шкоди. Тобто відсутні правові підстави для відшкодування моральної шкоди, що є підставою для відмови у задоволенні у даній частині вимог.

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частиною 3 статті 62 Конституції України встановлено, що обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до загальних підстав відповідальності за матеріальну та моральну шкоду згідно до ст. ст. 1166, 1167 ЦК України та п. 5 Постанови Пленуму ВСУ України №4 від 31.03.1995 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» юридичною підставою виникнення відповідальності за заподіяну шкоду є склад цивільного правопорушення, тобто протиправна винна поведінка заподіювача шкоди, який включає в себе наступні невідємні елементи: 1) безпосередньо наявність такої шкоди; 2) протиправність діяння її заподіювача; 3) наявність причинного звязку між шкодою та протиправним діянням її заподіювача; 4) вині останнього в її заподіянні. Особа звільняється від відповідальності по відшкодуванню шкоди якщо остання була заподіяна не з її вини.

Згідно ч. 3 ст. 77 ЦПК України сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Всупереч правилам п.п. 4, 5, ч. 2 ст 175 ЦПК України, п. 7 Постанови ВСУ № 2 від 12.06.2009 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», позивач у своєї позовної заяві викладає лише позовні вимоги, але не зазначає доказів, що підтверджують кожну обставину, на яку він посилається.

Верховний Суд України в своїй постанові від 31.10.2012 в справі №6-53цс12 зробив висновок про те, що «особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Під способом захисту суб'активних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника».

Враховуючи вимоги ч. 1 ст. 417 ЦПК України, судова практика повинна відповідати наведеному рішенню касаційної інстанції.

Отже, суд приходить до висновку, що відповідачем витримано всі вимоги чинного законодавства та жодним чином не порушено прав позивача.

Суд, оцінивши докази у їх сукупності, прийшов до висновку, що вимоги позивача є такими, що не обґрунтовані на законі, не доведені матеріалами справі та такими, що не підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись вимогами Закону України «Про захист прав споживачів» ; ст.ст. 611, 1166, 1167 ЦК України; ст.ст. 12, 13, 48, 76-82, 141, 229, 259, 263-265, 268, 273, 353, 417 ЦПК України,-

УХВАЛИВ:

у задоволені позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа: Головне Управління Держспоживслужби в м. Києві в особі начальника Управління захисту споживачів ОСОБА_4 про захист права споживачів, розірвання договору та стягнення коштів, стягнення моральної шкоди відмовити.

Враховуючи п.п. 15.5. п. 15 Розділу 13 Перехідні положення ЦПК України до утворення апеляційних судів в апеляційних округах, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги через Святошинський районний суд м. Києва до апеляційного суду у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч. 2 ст. 358 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: О.В. Ул'яновська

Повний текст судового рішення складено 17.01.2019.