Постанова

Іменем України

25 листопада 2019 року

м. Київ

справа № 461/7413/16-ц

провадження № 61-16586св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Бурлакова С. Ю. (суддя-доповідач), Коротуна В. М., Червинської М. Є.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - публічне акціонерне товариство «Кредобанк»,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Галицького районного суду м. Львова від 21 червня 2017 року у складі судді Волоско І. Р. та постанову Львівського апеляційного суду від 13 серпня 2019 року в складі колегії суддів: Ніткевича А. В., Бойко С. М., Копняк С. М.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У листопаді 2016 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до публічного акціонерного товариства «Кредобанк» (далі - ПАТ «Кредобанк») про стягнення коштів за договором банківського вкладу.

Позов мотивовано тим, що 27 червня 2007 року між нею та відповідачем укладено договори банківського рахунку, відповідно до яких відповідач прийняв від неї кошти в наступних сумах: 25 000 грн (квитанція № 5790713 від 24 жовтня 2007 року), 20 000 грн (квитанція №7657920 від 05 квітня 2008 року), 50 000 грн (квитанція № 11777675 від 05 травня 2009 року), 25 000 грн (квитанція № 7 від 20 травня 2010 року), 40 000 грн (квитанція № 5894291 від 12 березня 2011 року) 40 000 грн (квитанція № 14909801 від 08 червня 2012 року), 50 000 грн (квитанція № 21725090 від 30 липня 2013 року). З 2007 року по червень 2014 року позивач отримувала відсотки з вкладених на рахунки сум.

З липня 2014 року нарахування відсотків припинилось, у зв`язку із чим в листопаді 2015 року позивач звернулась до відповідача із заявою про отримання виписки із рахунків, відкритих у відділеннях банку. На її вимогу працівник баку повідомила, що кошти на рахунках відсутні.

11 листопада 2015 року позивач звернулась до банку із вимогою про повернення коштів, на що жодної відповіді, як і коштів, не отримала.

З огляду на вказане та уточнивши позовні вимоги ОСОБА_1 просила стягнути з ПАТ «Кредобанк» на свою користь 275 000 грн. основної суми за гривневому рахунку, 20 250 грн 3% річних та 216 855 грн. інфляційних втрат.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 21 червня 2017 року у задоволенні позову відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що вимоги позивача про повернення зазначених вкладених коштів є безпідставними, оскільки фактично підтверджено отримання позивачем банківських платіжних карток до рахунків, а зняття коштів відбувалося з використанням банківських платіжних карток, що підтверджується рухом коштів по рахунках.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Львівського апеляційного суду від 13 серпня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Галицького районного суду м. Львова від 21 червня 2017 року змінено, виключивши з мотивувальної частини рішення висновок суду про відмову в задоволенні позову з підстав спливу позовної давності. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Апеляційний суд погодився з висновком суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення позову, проте враховуючи безпідставність позовних вимог, виключив з мотивувальної частини рішення суду першої інстанції висновок суду про відмову в задоволенні позову за спливом позовної давності.

Узагальнені доводи касаційної скарги

У вересні 2019 року ОСОБА_1 подала до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення судів попередніх інстанцій та постановити нове про задоволення позову.

Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційним судом не враховано правову позицію Верховного Суду України від 13 травня 2015 року у справі № 6-71цс15, відповідно до якої якщо банк не надав беззаперечних доказів, що спростовують доводи клієнта про те, що банківську картку він не втрачав, іншим особам не передавав, ПІН -коду нікому не повідомляв, банк зобов`язаний сплатити клієнту кошти, зняті під час неналежної операції. Також апеляційний суд не навів жодного аргументу, правової оцінки з приводу проведеної судової почеркознавчої експертизи, а також її доводам, що в акті службового розслідування ПАТ «Кредобанк» міститься недостовірна та суперечлива інформація.

Відзив до суду касаційної інстанції не подано.

Рух справи у суді касаційної інстанції

Ухвалою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 04 жовтня 2019 року відкрито касаційне провадження по справі, витребувано справу № 461/7413/16 з Галицького районного суду м. Львова.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суд установив, що між ОСОБА_1 та ПАТ «Кредобанк» укладено договори банківського рахунку (карткові рахунки), зокрема:

- договір № 262 - вклад 25 000 грн (квитанція № 5790713 від 24 жовтня 2007 року);

- договір № 262 - вклад 20 000 грн (квитанція № 7657920 від 25 квітня 2008 року);

- договір № 262 - вклад 50 000 грн (квитанція № 11777675 від 05 травня 2009 року);

- вклад 25 000 грн на рахунок № НОМЕР_1 (квитанція № 7 від 20 травня 2010 року);

- вклад 40 000 грн на рахунок № НОМЕР_2 (квитанція № 5894291 від 12 березня 2011 року);

- вклад 40 000 грн на рахунок № НОМЕР_3 (квитанція № 14909801 від 08 червня 2012 року),

- вклад 50 000 грн на рахунок № НОМЕР_3 (квитанція № 21725090 від 30 липня 2013 року).

Звертаючись до суду з цим позовом, ОСОБА_1 зазначала, що у період з 27 червня 2007 року по 30 липня 2013 року вносила на свій рахунок кошти (вісім платежів на загальну суму 275 000 грн.), які в подальшому вона не знімала з рахунку.

Відповідно до Звіту щодо розміщення коштів на банківських карткових рахунках у ПАТ «Кредобанк» ОСОБА_1 у відділенні № 20 у м. Львів ЦФ ПАТ «Кредобанк», складеного заступником директора департаменту банківської безпеки Багінським В. А. встановлено, що в результаті перевірки підтверджено факт внесення ОСОБА_1 коштів на карткові рахунки банку за наступними платіжними документами: квитанція № 4865116 від 30 червня 2007 року - сума 25000 грн; квитанція № 5894291 від 12 березня 2011 року - сума 40000 грн; квитанція № 14909801 від 25 квітня 2008 року - сума 20000 грн; квитанція 11777675 від 05 травня 2009 року - сума 50000 грн; квитанція № 14909801 від 08 червня 2012 року - сума 40000 грн; квитанція № 21725090 від 30 липня 2013 року - сума 50000 грн. Загальна сума 225 000 грн. По наданих клієнтом копіях квитанцій не підтверджено внесення коштів в касу банку по квитанціях № 5790713 від 24 жовтня 2007 року - сума 25000 грн та квитанції № 7 від 20 травня 2010 року в сумі 25000 грн.

Усі кошти були зняті через банкомати ПАТ «Кредобанк» та інші банкомати з використанням платіжних карток № НОМЕР_4 . По жодній із зазначених платіжних карток в банку відсутні розписки про отримання цих МПК, що не дає можливості встановити осіб, які могли отримувати зазначені МПК. При зустрічі працівника банку ОСОБА_3 з ОСОБА_4 остання пояснила, що вона знайома з ОСОБА_1 понад 10 років. ОСОБА_4 звернулася до ОСОБА_1 за позикою коштів, на що остання погодилася, проте відкрито не хотіла позичати їй кошти, тому домовилися відкрити у банку розрахункові рахунки для ОСОБА_1 , на які остання вносила кошти, а ОСОБА_4 знімала через банкомати з використанням платіжних карток. При відкритті рахунків ОСОБА_4 отримувала за ОСОБА_1 пластикові картки, з яких знімала кошти. Умовою повернення було те, що ОСОБА_4 рахунок ОСОБА_5 від її імені, а остання знімала кошти з рахунку використовуючи банківську платіжну картку № НОМЕР_5 . Як пояснила ОСОБА_4 таким чином вона повернула для ОСОБА_1 більшу частину коштів, точну суму назвати не могла.

Аналізом руху коштів по рахунку № НОМЕР_1 від 10 липня 22007 року встановлено, що на цей рахунок були періодичні поповнення через каси відділень, поповнення робилися від імені ОСОБА_1 , проте підпис на касових прибуткових документах від імені клієнта ОСОБА_1 має відмінності від оригінального підпису ОСОБА_1 .

Також у Звіті зазначено, що ОСОБА_1 не заперечує, що вона знімала дані кошти, що підтверджується фото фіксацією з банкоматів, з якої встановлено, що ОСОБА_1 знімала кошти за допомогою картки 4382 НОМЕР_6 . ОСОБА_1 пояснила, що дану картку вона не втрачала, ОСОБА_4 не передавала. Загальна сума знятих коштів за допомогою цієї банківської картки складає 242 720 грн.

Вирішено по факту звернення клієнта ОСОБА_1 щодо відсутності коштів на її карткових рахунках звернутися до правоохоронних органів.

Листом від 17 лютого 2016 року директор департаменту безпеки ПАТ «Кредобанк» звернувся до Голови Управління Служби безпеки України у Львівській області про притягнення до кримінальної відповідальності колишнього працівника банку ОСОБА_4 за зняття коштів клієнта банку ОСОБА_1 .

Судом установлено, що на час розгляду справи Франківським відділом поліції міста Львова проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000651 від 24 лютого 2016 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частини третьої статті 191 КК України, повідомлення про підозру жодним особам не вручено.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до статті 40-1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», еквайр та емітент повинні проводити моніторинг з метою ідентифікації помилкових та неналежних переказів, суб`єктів помилкових та неналежних переказів та вжиття заходів із запобіганням або припинення зазначених переказів. Моніторинг має проводитися постійно за параметрами, встановленими правилами відповідної платіжної системи.

Згідно із статтею 37-1 вищевказаного Закону, для встановлення правомірності переказу еквайр, за результатами моніторингу або в разі опротестування переказу держателем, емітентом або платіжною організацією платіжної системи, має право призупинити завершення переказу на час, передбачений правилами відповідної платіжної системи, але не більше ніж на дев`яносто календарних днів.

Відповідно до пункту 3.15. Положення про порядок емісії платіжних карток і здійснення операцій з їх застосуванням, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 19 квітня 2005 року № 137 (діяла у період часу з 30 травня 2005 року по 19 липня 2010 року): держатель платіжної картки зобов`язаний використовувати її відповідно до вимог законодавства України й умов договору, укладеного з емітентом, не допускати використання платіжної картки особами, які не мають на це законного права або повноважень. Держатель платіжної картки зобов`язаний зберігати платіжну картку та інформацію, яка дає змогу користуватися нею (у тому числі ПІН ), контролювати рух коштів за своїм картрахунком та повідомляти емітента про операції, які не виконувалися держателем.

Клієнт чи її держатель має негайно повідомити емітента (або визначену ним юридичну особу) про втрату платіжної картки в порядку, передбаченому договором. В іншому разі емітент не несе відповідальності за переказ коштів, ініційований за допомогою цієї платіжної картки, до отримання такого повідомлення, якщо інше не передбачено договором.

Згідно із пунктами 6.3., 6.4, 6.7 Положення про порядок емісії спеціальних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженого постановою Правління Національного банку України 30 квітня 2010 року № 223 (діяла у період часу з 18 липня 2010 року по 12 листопада 2014 року): користувач зобов`язаний контролювати рух коштів за своїм рахунком та повідомляти емітента про операції, які не виконувалися користувачем. Користувач зобов`язаний негайно повідомити емітента або визначену ним юридичну особу про втрату спеціального платіжного засобу в порядку та формі, установлених договором. В іншому разі емітент не несе відповідальності за платіжні операції, ініційовані за допомогою цього спеціального платіжного засобу, до отримання такого повідомлення, якщо інше не встановлено договором. Емітент у разі здійснення недозволеної або некоректно виконаної платіжної операції, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися або які були виконані некоректно, негайно відшкодовує платнику суму такої операції та, за необхідності, відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції.

Відповідно до пункту 8 Розділу 6 Положення про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затверджених Постановою правління НБУ №705 від 05 грудня 2014 року емітент у разі здійснення помилкового або неналежного переказу, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися, після виявлення помилки негайно відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції. Користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо спеціальний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем або електронної ідентифікації самого спеціального платіжного засобу та його держателя, крім випадків коли доведено, що користувач своїми діями чи бездіяльність сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініцюювати платіжні операції.

З огляду на вказане вище у сукупності, та враховуючи, що фотофіксацією з банкоматів підтверджується, що ОСОБА_1 знімала кошти за допомогою картки 4382 НОМЕР_6 , і загальна сума знятих коштів за допомогою цієї банківської картки складає 242 720 грн, суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку, що ОСОБА_1 своїми діями сприяла незаконному використанню іншими особами платіжних карток з метою виконанню операцій по зняттю коштів з таких карток, що звільняє банк відповідача від відповідальності за платіжні операції, які проводилися не позивачем, а від її імені іншими особами, що не позбавляє її можливості на пред`явлення позову про відшкодування заподіяної майнової шкоди до осіб, які незаконно зняли з карткових рахунків її кошти, після доведення у встановленому законом порядку вини таких осіб.

При цьому, судом апеляційної інстанції вмотивовано виключено з мотивувальної частини рішення суду першої інстанції висновок про відмову в задоволенні позову за спливом позовної давності, оскільки у задоволенні цього позову відмовлено за безпідставністю.

Доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів, яким суди надали належне обґрунтування, а переоцінка доказів згідно з положеннями статті 400 ЦПК України не належить до повноважень суду касаційної інстанції.

Наведені в касаційній скарзі доводи не спростовують висновків судів по суті вирішення указаного позову та не дають підстав вважати, що судом першої інстанції в частині, яка не змінена апеляційним судом, та апеляційним судом порушено норми матеріального та процесуального права, про що зазначає у касаційній скарзі заявник.

Висновки за результатами розгляду касаційних скарг

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

З підстав вищевказаного, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції в частині, яка не змінена апеляційним судом, та рішення апеляційного суду - без змін, оскільки судами не порушено норми процесуального права.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Оскільки касаційну скаргу залишено без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанцій, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Галицького районного суду м. Львова від 21 червня 2017 року в частині, яка не змінена апеляційним судом, та постанову Львівського апеляційного суду від 13 серпня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: С. Ю. Бурлаков

В. М. Коротун

М. Є. Червинська