Провадження 22-ц/812/1844/19 Доповідач апеляційного суду Кушнірова Т.Б.
Постанова

Іменем України

10 грудня 2019 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду у складі:

головуючого Кушнірової Т.Б.,

суддів: Базовкіної Т.М., Яворської Ж.М.,

із секретарем Цуркан І.І.,

за участю:

- відповідача ОСОБА_1 ,

- представника відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Доманівського районного суду Миколаївської області, ухваленого 28 серпня 2019 року під головуванням судді Єгорової Н.І., в приміщенні цього ж суду о 14 год. 30 хв., у справі № 487/8330/18, за позовом Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2018 року Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - Банк) звернулося в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовна заява мотивована тим, що 30 вересня 2016 року між Банком та ОСОБА_1 укладено кредитний договір, згідно умов якого позичальник отримав кредит у розмірі 99 000 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку» складає між ним та банком договір про надання банківських послуг.

У зв`язку з неналежним виконанням позичальником зобов`язань за кредитним договором станом на 23 вересня 2018 року утворилась заборгованість у розмірі 116 994 грн. 72 коп., яка складається: із заборгованості за тілом кредиту у розмірі 99 600 грн; заборгованості по процентам за користування кредитом у розмірі 17 394 грн. 72 коп.

Посилаючись на наведене, Банк просив стягнути з ОСОБА_1 вказану суму заборгованості.

ОСОБА_1 проти позову заперечував та зазначав, що заволодіння кредитними коштами з його кредитної картки разом із особистими коштами, а також тими, що містилися на депозитному рахунку, мало місце шахрайським шляхом з використанням шкідливого програмного забезпечення, внаслідок чого відбулось переведення їх невідомою особою на рахунок ОСОБА_3 , з наступним вилученням готівки в сумі 67 998 грн. через банкомат іншими особами.

З карткового рахунку він отримав і розпорядився кредитними коштами лише в розмірі 50 683 грн. 93 коп., тому саме від цієї суми мають бути розраховані відсотки. Також просив суд врахувати, що Банк провів автоматичне списання коштів на погашення простроченої заборгованості за тілом в сумі 5 307 грн. 85 коп. та відсотків в розмірі 8 692 грн., тому заборгованість по тілу кредиту має становити 45 376 грн. 08 коп., а заборгованість за відсотками 4 110 грн. 81 коп.

Рішенням Доманівського районного суду Миколаївської області від 28 серпня 2019 року позов Банку задоволено частково.

Постановлено стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 30 вересня 2016 року, у розмірі 49 486 грн. 89 коп. з яких: 45 376 грн. 08 коп. заборгованості по тілу кредиту та 4 110 грн. 81 коп. заборгованості по відсоткам за користування кредитом.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що за відсутності обставин, які безспірно доводять, що користувач картки своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН -коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, відсутні правові підстави для покладення на відповідача ОСОБА_1 відповідальності по сплаті заборгованості за кредитним договором.

Суд також врахував, що відповідач отримав з карткового рахунку кредитні кошти в сумі 50 683 грн. 93 коп., та врахувавши часткове списання Банком з рахунків ОСОБА_1 коштів на погашення заборгованості, стягнув з останнього 49 486 грн. 89 коп.

В апеляційній скарзі Банк просить скасувати рішення суду в частині не задоволення вимог та ухвалити нове рішення про задоволення позову у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що, ухвалюючи оскаржуване судове рішення, суд першої інстанції залишив поза увагою, що платіжні операції були здійснені з використанням електронного платіжного засобу, з його ідентифікацією, підтвердженням платежу в Інтернет Банкінгу, а тому відповідальність за вказані перекази повинен нести відповідач.

Крім того, відповідно до чинного законодавства на Банк не може бути покладена відповідальність за банківську операцію зі зняття готівкових коштів не користувачем карткового рахунку, внаслідок недотримання відповідачем вимог щодо захисту інфрмації про пароль та логін входу до системи «Приват24».

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, Банк також посилався на те, що судом першої інстанції не правильно обчислено розмір заборгованості, який підлягає стягненню з відповідача.

У листопаді 2019 року до Миколаївського апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу від ОСОБА_1 , у якому зазначав, що суд першої інстанції повно та всебічно з`ясував обставини справи та ухвалив законне і обгрунтоване судове рішення, підстави для його скасування відсутні.

Перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню із наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 30 вересня 2019 року між Банком та ОСОБА_1 укладено кредитний договір б/н, згідно умов якого позичальник отримав кредит у розмірі 99 000 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку» складає між ним та Банком договір про надання банківських послуг.

Також, як видно із матеріалів справи, ОСОБА_1 є володільцем й інших платіжних карток, емітованих АТ КБ «ПриватБанк».

В ніч на 13 жовтня 2017 року з банківського рахунку відповідача № НОМЕР_3 невідомою особою було проведено грошовий переказ в сумі 48 880 грн.

14 жовтня 2017 року ОСОБА_1 повідомив Банк про несанкціоноване списання грошових коштів, як це передбачено Умовами та Правилами надання банківських послуг.

З повідомлення АТ КБ «ПриватБанк» вбачається, що Службою безпеки Банку проведена перевірка на підставі усного звернення ОСОБА_1 від 14 жовтня 2017 року з приводу проведення грошових переказів з його картки які він не здійснював та рекомендовано останньому звернутися до правоохоронних органів.

Того ж дня з приводу заволодіння невстановленими особами грошовими коштами у розмірі 68 000 грн, що містилися на його банківських рахунках, в період з 22.40 год 13 жовтня 2017 року по 9.30 год ОСОБА_1 звернувся до Заводського ВП ГУНП в Миколаївській області, що підтверджується витягом з кримінального провадження № 0004044.

За його заявою проводиться досудове розслідування.

Із витягу з іншого кримінального провадження № 0002477 вбачається, що в провадженні слідчого відділення Рівненського ВП ГУПН у Рівненській області знаходяться матеріали кримінального провадження, внесені 28 лютого 2019 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань на підставі матеріалів правоохоронних органів за фактом вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 361, ч. 2 ст. 185 КК України.

За цими фактами об`єднано 23 провадження та розпочато досудове розслідування.

Під час досудового слідства встановлено, що ОСОБА_5 14 жовтня 2017 року о 00.31 год, діючи за попередньою змовою із невстановленими особами, володіючи спеціальними знаннями та навичками у сфері інформаційних технологій, перебуваючи за місцем свого проживання в м. Рівне, використовуючи персональний комп`ютер, діючи умисно, з метою незаконного втручання в роботу електронно - обчислювальних машин (комп`ютерів), з використанням шкідливого програмного забезпечення типу «Rat», створеного ними, а також методу атаки «Bruteforce», втрутилися до персонального комп`ютера, який належить ОСОБА_1 та за допомогою віддаленого доступу, без дозволу власника, отримали доступ до керування вищевказаним ЕОМ, у тому числі до збережених логінів та паролів системи «Клієнт - Банк АТ КБ «ПриватБанк», що призвело до витоку вищевказаної інформації. В результаті чого, також несанкціоновано втрутилися в автоматизовану систему Інтеренет - Банк «Приват-24» АТ КБ «ПриватБанк» та з карткового рахунку № НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_1 здійснили переказ грошових коштів в сумі 67 998 грн. Вказані кошти перерахували на картковий рахунок № НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_3 , яким останні мали змогу в подальшому розпорядитися.

Кримінальне провадження на даний час не завершене.

Станом на 23 вересня 2018 року нарахована Банком ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором становить 116 994 грн. 72 коп, яка складається із заборгованості за тілом кредиту у розмірі 99 600 грн, заборгованості по процентам за користування кредитом у розмірі 17 394 грн. 72 коп.

Відповідно до частини першої статті 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами НБУ та угодами (договорами) між клієнтом та банком.

Частиною першою статті 1068 ЦК України передбачено, що банк зобов`язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка.

Згідно зі статтею 1073 ЦК України у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до пунктів 6-9 розділу VI Положення про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженого постановою Правління Національного банку України «Про здійснення операцій з використанням електронних платіжних засобів» від 05 листопада 2014 року № 705, користувач після виявлення факту втрати електронного платіжного засобу та/або платіжних операцій, які він не виконував, зобов`язаний негайно повідомити банк або визначену ним юридичну особу в спосіб, передбачений договором. До моменту повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій та відповідальність несе користувач, а з часу повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій за електронним платіжним засобом користувача несе банк.

Втратою електронного платіжного засобу є неможливість здійснення користувачем контролю (володіння) за електронним платіжним засобом, неправомірне заволодіння та/або використання електронного платіжного засобу чи його реквізитів.

Емітент або визначена ним юридична особа під час отримання повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов`язаний ідентифікувати користувача і зафіксувати обставини, дату, годину та хвилини його звернення на умовах і в порядку, встановлених договором.

Емітент після надходження повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов`язаний негайно зупинити здійснення операцій з використанням цього електронного платіжного засобу.

Емітент у разі здійснення помилкового або неналежного переказу, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися, після виявлення помилки негайно відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції.

Користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІН -коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Відповідно до правового висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 13 травня 2015 року (провадження № 6-71цс15) не встановивши обставин, які безспірно доводять, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН -коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, не можна стверджувати, що зняття коштів відбулось з вини клієнта банка.

Відповідно до частини першої ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частиною першою ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно ч. 2 ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Отже, метою доказування є з`ясування дійсних обставин справи. Обов`язок доказування покладається на сторін. Це положення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності. Суд не може збирати докази за власною ініціативою.

Суд першої інстанції, урахувавши застосовані норми матеріального права, встановивши фактичні обставини справи, та дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, правильно виходив з того, що АТ КБ «ПриватБанк» не підтвердило належними і допустимими доказами обставин, які б безспірно доводили, що ОСОБА_1 , як користувач кредитної картки, своїми діями чи бездіяльністю сприяв у доступі до відомостей по кредитній картці, його особовому рахунку, акаунту чи мобільному додатку «Приват-24», незаконному використанню ПІН -коду або іншої інформації, яка дала змогу ініціювати платіжну операцію 13 жовтня 2017 року 22.40 год. до 9.30 год 14 жовтня 2017 року щодо перерахування з його карткового рахунку грошових коштів на загальну суму 99 600 грн.

Тому суд вірно вважав, що сума заборгованості, яка підлягає стягненню з відповідача у розмірі 116 994 грн. 72 коп, а саме заборгованість за тілом кредиту визначена у розмірі 99 600 грн. та 17 394 грн. 72 коп. заборгованість за відсотками, Банком є не доведеною.

Між тим, як видно із розрахунку заборгованості, наданого Банком, виписки про рух коштів за картковим рахунком № НОМЕР_3 , на момент проведення несанкціонованого списання грошових коштів, частина грошових коштів за вказаним картковим рахунком була витрачена ОСОБА_1 на власні потреби і таким чином мала місце заборгованість у розмірі 50 683 грн. 93 коп.

Дану обставину визнав відповідач ОСОБА_1 .

Згідно з ч.1ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Із вказаної виписки про рух коштів за картковим рахунком № НОМЕР_3 видно, що починаючи з 12 лютого 2018 року по 09 червня 2018 року Банк періодично проводив автоматичні списання простроченої кредитної заборгованості шляхом списання коштів з інших карткових рахунків ОСОБА_1 . Вказані кошти розподілялися Банком на погашення відсотків та тіла кредиту.

На а.с. 117-120 є наданий ОСОБА_1 розрахунок заборгованості, з якого видно, що станом на 4 жовтня 2018 року, заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором від 30 вересня 2016 року (з урахуванням проведеного банком автоматичного списання простроченої заборгованості), становила 49 486 грн. 89 коп. з яких: 45 376 грн. 08 коп. - заборгованість за тілом кредиту та 4 110 грн. 81 коп. - заборгованість за процентами за користування кредитом.

Вказаний розрахунок Банком не спростовано.

А тому правильним є висновок суду стосовно того, що з відповідача на користь Банку підлягає стягненню загальна сума заборгованості у розмірі 49 486 грн. 89 коп. з урахуванням тіла кредиту в розмірі 45 376 грн. 08 коп. та відсотків за користування кредитом у 4 110 грн. 81 коп.

Доводи апеляційної скарги Банку про те, що платіжні операції були здійснені з використанням електронного платіжного засобу, з його електронною ідентифікацією, підтвердженням платежу в Інтернет Банкінгу, тому Банк в даному випадку не може нести відповідальність за недотримання відповідачем захисту інформації про пароль та логін, є необґрунтовані, оскільки на їх підтвердження Банк не надав належних та допустимих доказів, а за відсутності належних та допустимих доказів сумніви та припущення мають тлумачитися переважно на користь споживача, який зазвичай є «слабкою» стороною у відносинах споживача з банком.

При цьому колегія приймає до уваги, й той факт, що одразу ж після виявлення факту зникнення коштів, ОСОБА_1 звернувся до правоохоронних органів та банку про вчинений злочин.

Та обставина, що транзакція щодо списання коштів з карти відбулась через систему Приват 24 вхід до якої здійснюється з використанням особистого паролю клієнта, який відповідач використав десять разів для здійснення переказів до спірної транзакції, тобто до 14 жовтня 2017 року, сама по собі не свідчить, що списання грошових коштів з рахунку відповідача 13 жовтня з 22.40 год. до 9.30 год. 14 жовтня 2017 року відбулось за допомогою дій власника картки - ОСОБА_1 , який сприяв вчиненню несанкціонованої операції по списанню коштів із кредитного рахунку.

Посилання Банку на те, що недостатня захищеність відповідачем свого рахунку і акаунта «Приват 24» в персональному комп`ютері призвела до виникнення заборгованості, не заслуговують на увагу, оскільки вони грунтуються виключно на припущеннях.

Щодо незгоди Банку з правильністю обчислення суми заборгованості, то у наданому відповідачем розрахунку зазначено розмір заборгованості, яка існувала на час несанкціонованого списання коштів, суми та період списаних Банком платежів на виконання кредитного зобов`язання, розмір відсоткової ставки за користування кредитом, періоди і суми виникнення заборгованості. На спростування наданого відповідачем розрахунку кредитної заборгованості позивачем не надано будь-яких доказів або власного розрахунку боргу, який би відрізнявся від наданого відповідачем розрахунку.

Твердження Банку про те, що у витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань мова йде про злочин пов`язаний із списанням грошових коштів із іншої картки ніж заявлений позов, теж не може бути прийняті до уваги, оскільки як зазначав відповідач, і таке підтверджується матеріалами справи, зокрема виписками по картковим рахункам відповідача, списання грошових коштів відбулось спочатку з карток № НОМЕР_3 та № НОМЕР_4 на третій картковий рахунок № НОМЕР_5 , а вже з останнього кошти були переведені на невідому відповідачу картку № НОМЕР_2 .

Доводи апеляційної скарги про те, що за відсутності вироку суду, не встановлення винних осіб та недоведеності відсутності вини відповідача у знятті коштів з його карткового рахунку, рішення суду є незаконним, не спростовують висновки суду першої інстанції, оскільки відсутність вироку суду про притягнення до кримінальної відповідальності винних у незаконному втручанні в роботу комп`ютерних мереж шляхом використання шкідливого програмного забезпечення не є підставою відмови у позові. Відповідно до частини шостої ст. 82 ЦПК України наявність вироку була б обов`язковою для суду у вказаній справі лише з питань, чи мали місце дії в період з 13 жовтня 2017 року з 22.40 год. по 14 жовтня 2017 року 9.30 год і чи вчинені вони саме ОСОБА_5 , тобто такі обставини не підлягали б доказуванню. За відсутності вироку суду, факт несанкціонованого втручання до автоматизованої системи Інтернет Банк «Приват24» і таємного викрадення грошових коштів ОСОБА_1 з його карткового рахунку підлягав встановленню у даній цивільній справі та був оцінений судом першої інстанції на рівні з іншими доказами у справі.

Інші доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди з висновком суду стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував.

За наведених обставин, колегія не вбачає підстав для скасування оскаржуваного судового рішення.

Як вбачається з матеріалів справи та підтверджується відповідними документами, а саме актом приймання наданих послуг на виконання Доручення за договором № 1 /2019-ц від 11 березня 2019 року з детальним описом робіт, Договором № 1 /2019-ц від 11 березня 2019 року про надання правової допомоги та квитанцією Банку від 10 грудня 2019 року, відповідач, у зв`язку з розглядом справи в апеляційному порядку за апеляційною скаргою Банку, яка залишена без задоволення, поніс судові витрати на професійну правничу допомогу в сумі 3 500 грн.

Згідно з частинами 1-4 статті 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до частини 8 статті 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Витрати на правничу допомогу стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правничої допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Оскільки розмір і склад витрат доведено відповідачем під час апеляційного перегляду справи та є співмірними з ціною позову, тому, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, вони мають бути компенсовані відповідачу за рахунок позивача.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381 -384 ЦПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» залишити без задоволення, а рішення Доманівського районного суду Миколаївської області від 28 серпня 2019 року без змін.

Стягнути із Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 50, , на користь ОСОБА_1 3 500 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду за наявності підстав, передбачених ст. 389 ЦПК України протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту.

Головуючий

Судді :

_____________________

Повний текст судового рішення виготовлено 11.12.2019 р.