Провадження № 2/161/2932/19
ЛУЦЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 грудня 2019 року Луцький міськрайонний суд Волинської області

у складі:

головуючого судді Рудська С.М.

при секретарі Ярмолюк В.С.

за участю:

позивача ОСОБА_1

представника відповідача - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості

В С Т А Н О В И В:

10.07.2019 року позивач звернулася до суду з вищевказаною позовною заявою на обґрунтування якої зазначила, що в провадженні Луцького міськрайонного суду Волинської області перебувала кримінальна справа № 1-18/2009 по обвинуваченню ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. 185, ч. 3, ст. 27 ч. 3, ст. 185 ч. 5, ст. 187 ч. 4, ст. 14 ч. 1 КК України. Вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області в кримінальній справі № 1-18/2009, було встановлено, що ОСОБА_4 15.01.2007 року шляхом злому вікна проник в квартиру АДРЕСА_1 , та таємно викрав оргтехніку на загальну суму 7250 грн. На підставі вказаного вироку суду, 19.03.2009 року Луцьким міськрайонним судом Волинської області було видано виконавчий лист, про стягнення з ОСОБА_4 на її користь 7250 грн. матеріальної шкоди та 2000 грн. моральної шкоди. Даний виконавчий лист було пред`явлено до примусового виконання до Другого ВДВС м. Луцька ГТУЮ у Волинській області, однак в подальшому такий було втрачено, у зв`язку з чим Луцьким міськрайонним судом Волинської області у справі № 161/18100/14-к було видано його дублікат, який вона повторно пред`явила до Першого ВДВС м. Луцька ГТУЮ у Волинській області. 19.06.2019 року в Луцькому міськрайонному суді Волинської області їй стало відомо про те, що ОСОБА_4 помер та після смерті останнього спадщину прийняла його мати ОСОБА_3 , що стало причиною для звернення вказаним органом ДВС до суду з поданням про заміну сторони виконавчого провадження. Разом з тим, на даний час борг їй сплаченим не був та враховуючи період прострочення розмір боргу, сума коштів знецінилася, а тому є необхідність у стягненні також індексації та нарахуванні 3% річних. На підставі викладеного, просить суд стягнути з ОСОБА_3 на її користь, враховуючи рівень інфляції та 3% річних, 46132,99 грн., нарахованих за період з 22.01.2007 року по 10.07.2019 року, з яких 42671,47 грн. інфляційні та 3461,52 грн. 3% річних, виходячи з суми боргу в розмірі 9250 грн. Судові витрати просить також покласти на відповідача.

18.09.2019 року від представника відповідачки надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого сторона відповідача заперечує щодо задоволення заявлених ОСОБА_1 позовних вимог у повному обсязі виходячи з наступного. Так, для виникнення права у позивача на отримання відшкодування матеріальної та моральної шкоди від спадкоємця ОСОБА_4 відповідачки ОСОБА_3 у встановленому рішенням суду розмірі, ОСОБА_1 була зобов`язана вчинити певні дії, як того вимагають норми ЦК України, однак позивачкою таких дій вчинено не було, а відтак і у відповідачки відсутній обов`язок щодо сплати грошових коштів у заявленому ОСОБА_1 розмірі. У задоволені позову просить відмовити, а також стягнути з позивачки на користь відповідачки понесені судові витрати у зв`язку з розглядом даної справи (а.с. 24-25).

11.10.2019 року від представника відповідача надійшла заява в якій останній зазначив, що понесена ОСОБА_3 сума витрат на правничу допомогу складає 3700 грн., а тому, у разі ухвалення рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_1 , просить вказану суму коштів стягнути з позивачки на користь відповідачки (а.с. 33-34).

Позивач в судовому засіданні надала пояснення аналогічні викладеним у її позові, заявлені позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила їх задовольнити. Додатково пояснила, що в 2007 році син відповідачки викрав у неї оргтехніку, тим самим завдав їй матеріальну шкоду. В 2009 році вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області ОСОБА_4 було засуджено та вказаним вироком було задоволено її цивільний позов, яким з останнього було стягнуто на її користь 7250 грн. матеріальної шкоди та 2000 грн. моральної шкоди. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер, в свою чергу відповідач прийняла спадщину після смерті свого сина. Зазначила, що 46132,99 грн. це заборгованість, яка існує на даний час та така складається з 3 % річних, інфляційних та суми боргу.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечував щодо задоволення заявлених позовних вимог з підстав, які викладені у його відзиві на позовну заяву. Також суду пояснив, що відповідач ОСОБА_3 не оформила свої спадкові права після смерті свого сина ОСОБА_4 .

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 19.03.2007 року ОСОБА_4 було визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 185; ч. 3 ст. 27, ч. 5 ст. 185; ч. 3 ст. 27, ч. 4 ст. 187; ч. 1 ст. 14, ч. 3 ст. 185 КК України, зокрема в тому, що в період часу з 19:00 год. 15.01.2007 року по 08:30 год. 16.01.2007 року ОСОБА_4 , діючи з корисливих мотивів та керуючись метою заволодіння чужим майном, шляхом злому вікна проникла в квартиру АДРЕСА_1 , де таємно викрав монітор до комп`ютера, блок безперебійного живлення, телефон-факс, чим завдав потерпілій ОСОБА_5 матеріальних збитків на загальну суму 7250 грн.

Вищевказаним вироком суду цивільний позов потерпілої ОСОБА_5 було задоволено з підсудного ОСОБА_6 на користь ОСОБА_5 стягнуто 7250 грн. матеріальної шкоди та 2000 грн. моральної шкоди, а всього 9250 грн.

01.07.2009 року Луцьким міськрайонним судом Волинської області, на підставі вироку суду від 19.03.2009 року в кримінальній справі № 1-18/2009, було видано виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 7250 грн. матеріальної шкоди та 2000 грн. моральної шкоди, а всього 9250 грн. (а.с. 4).

Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 24.11.2014 року в кримінальній справі № 161/18100/14-к, було видано дублікат виконавчого листа (який був втрачений) у кримінальній справі про обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 185; ч. 3 ст. 27, ч. 5 ст. 185; ч. 3 ст. 27, ч. 4 ст. 187; ч. 1 ст. 14, ч. 3 ст. 185 КК України, а саме: про стягнення із ОСОБА_4 в користь ОСОБА_5 7250 грн. матеріальної шкоди та 2000 грн. моральної шкоди, а всього на загальну суму 9250 грн. (а.с. 49).

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Як вбачається із свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , виданим Святошинським районним у м. Києві ВД РАЦС ГТУЮ у м. Києві, ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер (а.с. 5).

Згідно ст. ст. 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків від фізичної особи, яка померла, до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Із постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 464/02-31 від 26.02.2019 року слідує, що спадкоємцем за законом після смерті ОСОБА_6 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 є його мати ОСОБА_3 , яка прийняла спадщину шляхом подання 17.03.2016 року в Першу Луцьку державну нотаріальну контору заяви про прийняття спадщини на підставі якої була заведена спадкова справа (а.с. 6).

Таким чином, відповідач ОСОБА_3 є спадкоємцем усіх прав та обов`язків ОСОБА_6 , в тому числі у зобов`язаннях, які виникли з приводу примусового виконання дубліката виконавчого листа № 161/18100/14-к про стягнення із ОСОБА_4 в користь ОСОБА_5 7250 грн. матеріальної шкоди та 2000 грн. моральної шкоди, а всього на загальну суму 9250 грн.

Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 22.08.2019 року, яка була залишеною без змін постановою Волинського апеляційного суду від 25.11.2019 року, у виконавчому провадженні АСВП № 45837940 з примусового виконання виконавчого листа № 161/18100/14-ц від 04.12.2014 року, виданого Луцьким міськрайонним судом, про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 7250 грн. матеріальної шкоди та 2000 грн. моральної шкоди, замінити сторону виконавчого провадження з ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , на його правонаступника ОСОБА_3 , яка проживає в АДРЕСА_2 (а.с. 50-56).

Судом також встановлено, що ОСОБА_5 у зв`язку з укладенням шлюбу з ОСОБА_7 змінила своє прізвище на « ОСОБА_8 », про що свідчить відповідне свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_2 (а.с. 10).

Частинами 1 та 2 ст. 1231 ЦК України передбачено, що до спадкоємця переходить обов`язок відшкодувати майнову шкоду (збитки), яка була завдана спадкодавцем. До спадкоємця переходить обов`язок відшкодування моральної шкоди, завданої спадкодавцем, яке було присуджено судом зі спадкодавця за його життя.

Відповідно до ст. 1281 ЦК України спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги, та/або якщо вони спадкують майно, обтяжене правами третіх осіб. Кредиторові спадкодавця належить пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, не пізніше шести місяців з дня одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину на все або частину спадкового майна незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, протягом шести місяців з дня, коли він дізнався про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину. Кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги.

У свої позовній заяві ОСОБА_1 просить стягнути з відповідачки 46132,99 грн., які складаються з: основної суми боргу в розмірі 9250 грн., нарахованих на вказану суму інфляційних та 3% річних.

Як вбачається з наданої таблиці-розрахунку рівня інфляції та 3 % річних, позивачка виходить з розрахунку вказаних штрафних санкцій, до якого відносить основну суму боргу, яка, також, була присудженою до стягнення згідно вироку Луцького міськрайонного суду Волинської області від 19.03.2009 року, та з приводу якого на виконанні в Першому ВДВС м. Луцька ГТУЮ у Волинській області перебуває виконавче провадження АСВП № 45837940.

Однак, відповідно до ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Так, у разі задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 в частині стягнення основної суми боргу в розмірі 9250 грн., матиме місце подвійне стягнення заборгованості, яка, наданий час, вже є стягнутою з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 та при примусовому стягненні якої було замінено боржника у виконавчому провадженні саме на відповідачку.

З вищезазначеного слідує, що у вказаній частині позовних вимог ОСОБА_1 слід відмовити за безпідставністю.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом цієї норми закону, нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3% річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

З аналізу ст. ст. 524, 533-535 ЦК України слід зробити висновок, що грошовим зобов`язанням є таке правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язується сплатити гроші на користь другої сторони (кредитора), а кредитор має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку.

Однак, як було встановлено судом, обов`язок виконання грошового зобов`язання перед ОСОБА_1 , яке виникло на підставі з примусового виконання виконавчого листа № 161/18100/14-ц від 04.12.2014 року, виданого Луцьким міськрайонним судом, про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 7250 грн. матеріальної шкоди та 2000 грн. моральної шкоди, відповідач ОСОБА_3 взяла на себе внаслідок заміни боржника у виконавчому провадженні АСВП № 45837940, з моменту набрання відповідною ухвалою законної сили, тобто з 25.11.2019 року.

Відтак, прострочення виконання грошового зобов`язання ОСОБА_3 , як боржника, перед ОСОБА_1 почалося саме з моменту набуття відповідачкою статусу боржника у виконавчому провадженні.

Таким чином, суд вважає безпідставними позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення з останньої інфляційних та 3% річних, 46132,99 грн., нарахованих за період з 22.01.2007 року по 10.07.2019 року, виходячи з суми боргу в розмірі 9250 грн.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості у повному обсязі.

Згідно ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Частинами 3 та 4 ст. 137 ЦПК України передбачено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Як вбачається з наданого представником відповідачки адвокатом АО «АФК» Петруком І.В. Акту № 1 приймання-передачі правничої допомоги від 11.10.2019 року, на виконання Договору про надання правової (правничої) допомоги від 02.09.2019 року в межах судової справи № 161/11548/19, адвокатом надано юридичні послуги, загальна вартість яких склала 3700 грн., а саме: ознайомлення з позовною заявою ОСОБА_1 та доданими документами, визначення правової у справі, усні консультації 1800 грн. («3 год. роботи» х «600 грн./год.»); підготовка та подання відзиву на позовну заяву 1200 грн. («2 год. роботи» х «600 грн./год.»); представництво при розгляді справи у суді першої інстанції 700 грн. (за одне судове засідання 11.10.2019 року) (а.с. 38).

Факт сплати ОСОБА_3 коштів в розмірі 3700 грн. на користь АО «АФК» підтверджується відповідною квитанцією № 0.0..1 від 11.10.2019 року в АТ КБ «Приватбанк» (а.с. 39).

Суд вважає, що сплачені відповідачкою кошти на професійну правничу допомоги, є співрозмірними з складністю справи та виконаних адвокатом робіт.

Згідно ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Як вбачається з відзиву на позовну заяву, стороною відповідача зазначено, що витрати на оплату послуг адвоката на представництво інтересів у суді, підготовку необхідних процесуальних документів, які вона очікує понести, становить близько 5000 грн.

При цьому, 11.10.2019 року стороною відповідача було надано заяву з визначенням розміру фактично понесених витрат на правову допомогу.

Згідно ч. 1, п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи у разі відмови в позові покладаються на позивача.

Отже, суд вважає, що з позивачки на користь відповідачки слід також стягнути 3700 грн. витрат, понесених останньою за надання правничої допомоги.

На підставі ст. ст. 15, 16 509, 625, 1281 ЦК України, керуючись ст.ст. 10, 12, 13, 77-81, 133, 134, 137, 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд.

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 понесені нею судові витрати на професійну правничу допомогу в сумі 3700 (три тисячі сімсот) грн.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а у разі складення рішення відповідно до ч. 6 ст. 259 ЦПК України - з дня складення рішення в повному обсязі.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги на рішення суду всіма учасниками справи. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення в повному обсязі складено 09 грудня 2019 року.

Суддя Луцького міськрайонного

суду Волинської області С.М. Рудська