Справа № 161/9540/18
Провадження № 2/161/494/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 листопада 2019 року Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі:

головуючого судді Олексюка А.В.,

при секретарі Шумиводі О.І.,

за участю представника позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача ТОВ «Кей-Колект» Коновалова Г.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Суперфіна Бориса Михайловича, Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» про визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію прав і їх обтяжень та скасування у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію права власності на майно, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернувся до суду з даним позовом до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Суперфіна Б.М., ТзОВ «Кей-Колект» про визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію прав і їх обтяжень та скасування у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію права власності на майно.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що 27.11.2007 року в забезпечення договорів про надання споживчих кредитів 27.11.2007 року № 0 та № 0, між ним та АКІБ «УкрСиббанк» було укладено договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Ковальчук Л.С. за реєстровим № 2753, згідно якого він передав іпотекодержателю двохкімнатну квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01), яка належить йому на праві власності на підставі договору купівлі-продажу від 11.08.2005 року, посвідченого приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Михальчук Л.В. за реєстровим № 654.

21.10.2016 року із інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно за № 60437547 йому стало відомо, що власником належної йому квартири у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно значиться ТзОВ «Кей-Колект».

Відповідні зміни щодо власника нерухомості були внесені 20.06.2015 року до державного реєстру приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Суперфіном Б.М., який виконував функції державного реєстратора.

Підставою виникнення права власності зазначено договір іпотеки від 27.11.2007 року, номер 2753, виданий приватним нотаріусом Ковальчук Л.С.

Вважає, що рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень у відповідному Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав вланості на нерухоме майно відповідачем прийнято з грубим порушенням норм Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно», а також всупереч Закону України « Про мараторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», оскільки належна йому квартира відповідає усім вимогам, які встановлені цим Законом та неї відповідно розповсюджується дія мараторію, та як на даний час він проживає у вказаній квартирі з своєю дружиною та дітьми, яка є єдиним їхнім житлом.

З огляду на те, що прийняття відповідачем рішення про державну реєстрацію права власності, яке виникає на підставі договору іпотеки, що містять застереження про задоволення вимог іпотекодержателя є протиправним у зв`язку з відсутністю у нотаріусу повноважень щодо прийняття такого рішення про державну реєстрацію права власності без вчинення відповідної нотаріальної дії з майном, а тому просить суд визнати дане рішення відповідача про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 22244149 від 20.06.2015 року протиправним та скасувати його. Крім того, просить суд скасувати в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відомостей про реєстрацію прав власності запис про право власності № 10116618 про реєстрацію за ТзОВ «Кей-Колект» () права власності на двокімнатну квартиру загальною площею 47 м.кв, житловою площею 28,2 м.кв, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , що здійснений 20.06.2015 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Суперфіном Б.М.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, з підстав викладених у позовній заяві. Просив суд позов задовольнити.

Представник відповідача ТОВ «Кей-Колект» в судовому засіданні позов не визнав, просив суд відмовити в його задоволенні з підстав, викладених в поданому відзиві на позовну заяву.

Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Суперфін Б.М. в судове засіданні не з`явився з невідомих суду причин, про причини неявки суд не повідомив.

Суд вважає за можливе справу розглядати у відсутності приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Суперфіна Б.М. за наявними матеріалами справи.

Вислухавши пояснення учасників справи, дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що 27.11.2007 року АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 було укладено договори про надання споживчого кредиту № 0 та № 0.

В якості забезпечення виконання зобов`язань за даними кредитними договорами, між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 27.11.2007 року було договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Ковальчук Л.С. за реєстровим № 2753, згідно якого він передав іпотекодержателю двохкімнатну квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01), яка належить йому на праві власності на підставі договору купівлі-продажу від 11.08.2005 року, посвідченого приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Михальчук Л.В. за реєстровим № 654 (а.с. 11, 12).

12.12.2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ТзОВ «Кей-Колект» укладено договір факторингу № 1 та договір про відступлення права вимоги за договорами іпотеки, відповідно до яких відбулося відступлення права вимоги за кредитним договором та договором іпотеки, що були укладений між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 . Таким чином, ТзОВ «Кей-Колект» набуло прав кредитора по грошовим вимогам до боржника ОСОБА_2 та стало правонаступником ПАТ «УкрСиббанк» за вищевказаними договорами.

20.06.2015 року ТзОВ «Кей-Колект» звернувся до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Суперфіна Б.М. з заявою про виключення іпотеки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно: двохкімнатну квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , накладену відповідно до іпотечного договору та реєстрацію права власності на предмет іпотеки згідно ст. 37 ЗУ «Про іпотеку».

20.06.2015 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Суперфіна Б.М. було прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 22244149, за наслідками якого ТзОВ «Кей-Колект» набуло у власність двохкімнатну квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Стаття 575 Цивільного кодексу України визначає, що іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. Правила про іпотеку землі та інші окремі види застав встановлюються законом.

Статтею 24 Закону України «Про іпотеку» від 5 червня 2003 року № 898-IV установлено, що відступлення прав за іпотечним договором здійснюється без необхідності отримання згоди іпотекодавця, якщо інше не встановлено іпотечним договором, і за умови, що одночасно здійснюється відступлення права вимоги за основним зобов`язанням.

За змістом статті 33 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Відповідно до частини 1 статті 36 Закону України «Про іпотеку» сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Частиною 2 названої статті Закону України «Про іпотеку» визначено, що договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону.

За приписами частини 3 статті 36 Закону України «Про іпотеку» договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому статтею 37 цього Закону; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 цього Закону.

Згідно частини 1 статті 37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання.

За змістом пунктів 4.1, 4.2 цього договору іпотекодержатель має право звернення стягнення на предмет іпотеки у разі порушення іпотекодавцем будь-якого зобов`язання за цим договором або будь-якого зобов`язання, що забезпечено іпотекою за цим договором, у разі виникнення загрози знищення, пошкодження чи втрати предмета іпотеки, в інших випадках, відповідно до діючого законодавства. Звернення стягнення здійснюється на підставі: рішення суду, виконавчого напису нотаріуса, позасудового врегулювання у відповідності до умов цього договору та Закону України «Про іпотеку».

У пункті 5.1 договору іпотеки сторони досягли згоди про можливість звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання. Позасудове врегулювання здійснюється відповідно до застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в цьому договорі. Іпотекодержатель самостійно визначає один з наступних способів звернення стягнення на предмет іпотеки, зокрема передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому законом України «Про іпотеку».

Спеціальним Законом, який визначає правові, економічні, організаційні засади проведення державної реєстрації речових та інших прав, які підлягають реєстрації за цим Законом, та їх обтяжень і спрямований на забезпечення визнання та захисту державою цих прав, створення умов для функціонування ринку нерухомого майна є Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 1 липня 2004 р. №1952-IV (надалі за текстом - «Закон № 1952-IV»).

Стаття 2 названого Закону визначає державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно, як офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 4 Закону № 1952-IV обов`язковій державній реєстрації підлягають речові права та обтяження на нерухоме майно, розміщене на території України, що належить фізичним та юридичним особам, державі в особі органів, уповноважених управляти державним майном, іноземцям та особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним організаціям, іноземним державам, а також територіальним громадам в особі органів місцевого самоврядування, а саме право власності на нерухоме майно.

Відповідно до частини третьої статті 10 цього Закону визначено, що державний реєстратор, зокрема, встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями; перевіряє документи на наявність підстав для зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення; здійснює інші повноваження, передбачені цим Законом.

Частиною першої статті 10 Закону № 1952-IVвизначено, що державним реєстратором є, окрім інших, нотаріус.

Згідно з частиною першої статті 11 Закону № 1952-IV державний реєстратор самостійно приймає рішення за результатом розгляду заяв про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.

За змістом статті 18 Закону № 1952-IVперелік документів, необхідних для державної реєстрації прав, та порядок державної реєстрації прав визначаються Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, а державній реєстрації підлягають виключно заявлені речові права на нерухоме майно та їх обтяження, за умови їх відповідності законодавству і поданим документам.

Згідно з пунктом 57 Порядку № 1127 для державної реєстрації права власності та інших речових прав на майно, яке набувається у зв`язку з виконанням умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов`язує можливість виникнення, переходу, припинення таких прав, також подається документ, що підтверджує наявність факту виконання відповідних умов правочину.

Відповідно до пункту 61 цього Порядку для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, також подаються: копія письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця; документ, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі; заставна (якщо іпотечним договором передбачено її видачу).

У наведених правових нормах визначено вичерпний перелік обов`язкових для подання документів та обставин, що мають бути ними підтверджені, на підставі яких проводиться державна реєстрація права власності на предмет іпотеки за договором, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, і з огляду на закріплені у статтях 10, 18 Закону № 1952-IV та статті 37 Закону № 898-IV порядок державної реєстрації та коло повноважень державного реєстратора у ході її проведення ця особа приймає рішення про державну реєстрацію прав лише після перевірки наявності необхідних для цього документів та їх відповідності вимогам законодавства.

Судом встановлено, що іпотекодержатель ухилився від виконання свого обов`язку, передбаченого як Законом України «про іпотеку», так і Порядком № 1127, щодо надіслання боржнику повідомлення про порушення забезпеченого обтяженням зобов`язання, що унеможливило встановлення нотаріусом завершення 30-денного строку, сплив якого пов`язується з проведенням ним подальших дій зі звернення стягнення на предмет іпотеки, в тому числі й шляхом набуття права власності, а тому державна реєстрація права власності на предмет іпотеки за ТОВ «Кей-Колект» проведена нотаріусом всупереч норм чинного законодавства. Дані обставини жодним чином не спростовані ТзОВ «Кей-Колект».

Крім того, витребувані судом матеріали реєстраційної справи № 01 не містять вимоги про усунення порушень, яка була направлена позивачу, на наявність якої посилався представник ТзОВ «Кей-Колект», заперечуючи проти задоволення позову.

Разом з тим, 07 червня 2014 року набув чинності Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», пунктом 1 якого передбачено, що протягом дії цього Закону не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що:

- таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно;

- загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку.

Установлений Законом мораторій не передбачає втрату кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) у випадку невиконання боржником зобов`язань за договором, а лише тимчасово забороняє примусове стягнення на майно (відчуження без згоди власника).

Крім того, протягом дії цього Закону інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм.

Оскільки Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не зупиняє дії решти нормативно-правових актів, що регулюють забезпечення зобов`язань, то він не може бути мотивом для відмови у позові, а є правовою підставою, що не дає змоги органам і посадовим особам, які здійснюють примусове виконання рішень про звернення стягнень на предмет іпотеки та провадять конкретні виконавчі дії, вживати заходи, спрямовані на примусове виконання таких рішень стосовно окремої категорії боржників чи іпотекодавців, які підпадають під дію цього Закону на період його чинності, з урахування положень статті 109 Житлового кодексу Української РСР.

Звернення стягнення на предмет іпотеки у позасудовому порядку у спосіб реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідного застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору, має наслідком відчуження предмету іпотеки на користь іпотекодержателя без згоди власника такого нерухомого майна.

Отже, визначальним при вирішення спору щодо можливості звернення стягнення на предмет іпотеки у позасудовому порядку протягом строку дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» є настання правового наслідку, що в даному конкретному випадку передбачає фактичний перехід до іпотекодержателя права власності на предмет іпотеки, без згоди власника майна.

З огляду на ті обставини, що за наслідками прийнятого державним реєстратором рішення про проведення державної реєстрації права власності на вищевказане майно за ТзОВ «Кей-Колект» за відповідним застереженням в іпотечному договорі, фактично відбулося примусове стягнення зазначеного майна без згоди власника, незважаючи на заборону, встановлену Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», тому суд вважає, що дана обставина також є підставою для скасування оскаржуваного рішення.

Згідно частини 2 статті 26 Закону № 1952-IV у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав.

Порядок прийняття і розгляду заяв про внесення змін до записів, внесення записів про скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень та скасування записів Державного реєстру речових прав на нерухоме майно затверджено наказом Міністерства юстиції України № 3502/5 від 12.12.2011 р. та зареєстровано в Міністерстві юстиції України 12 грудня 2011 р. за № 1429/20167 (надалі за текстом - «Порядок розгляду заяв»).

Згідно пункту 2.1 Порядку розгляду заяв для внесення змін до записів, внесення записів про скасування державної реєстрації прав та скасування записів Державного реєстру прав заявник подає органу державної реєстрації прав, державним реєстратором якого було проведено державну реєстрацію прав, або нотаріусу, яким проведено державну реєстрацію прав, заяву та документи, визначені цим Порядком.

Відповідно до пункту 2.6 Порядку розгляду заяв для внесення записів про скасування державної реєстрації прав, скасування записів Державного реєстру прав заявник подає рішення суду про скасування рішення державного реєстратора, що набрало законної сили, та копії документів, визначених у пункті 2.3 цього розділу.

Із наведеного випливає, що державна реєстрація права власності на вищевказане нерухоме майно за відповідачем з відкриттям розділу та присвоєнням об`єкту нерухомого майна нового реєстраційного номеру 10116618 від 20.06.2015 року, є незаконною та підлягає скасуванню, а позов задоволенню.

На підставі ст.141 ЦПК України з відповідачів в користь позивача підлягають стягненню понесені витрати по сплаті судового збору в розмірі 1409 грн. 60 коп., по 704 грн. 80 коп. з кожного.

Керуючись ст. 4-13,76-89,258-273 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В:

Позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Суперфіна Бориса Михайловича про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 22244149 від 20.06.2015 року.

Скасувати в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відомостей про реєстрацію прав власності запис про право власності № 10116618 про реєстрацію за Товариством з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» () права власності на двокімнатну квартиру загальною площею 47 м.кв, житловою площею 28,2 м.кв, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , що здійснений 20.06.2015 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Суперфіном Борисом Михайловичем.

Стягнути з приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Суперфіна Бориса Михайловича, Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» на користь ОСОБА_2 1409 (одну тисячу чотириста дев`ять) гривень 60 копійок, сплаченого та документально підтвердженого судового збору, тобто по 704 (сімсот чотири) гривні 80 копійок з кожного.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Волинського апеляційного суду через Луцький міськрайонний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Луцького міськрайонного суду А.В.Олексюк