ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2880/19 Справа № 205/6887/17 Суддя у 1-й інстанції - Шавула В. С. Суддя у 2-й інстанції - Свистунова О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 березня 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді - Свистунової О.В.,

суддів - Красвітної Т.П., Єлізаренко І.А.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи в письмовому провадженні у місті Дніпрі

апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк"

на рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 01 жовтня 2018 року

по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И Л А:

У жовтні 2017 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк "ПриватБанк", яке згідно затвердженої нової редакції Статуту на підставі рішення Єдиного акціонера Банку від 21.05.2018 року № 519, змінило найменування банку на Акціонерне товариство комерційний банк "ПриватБанк" (далі - АТ КБ "ПриватБанк") звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовна заява мотивована тим, що відповідно до укладеного договору № б/н від 04.11.2008 року банк надав ОСОБА_1 кредит в розмірі 29 000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Однак, відповідач порушив умови укладеного договору в частині своєчасного погашення платежів та відсотків, передбачених умовами кредитного договору, у зв'язку з чим, станом на 30.09.2017 року за договором виникла заборгованість на загальну суму 25 496,57 грн., яка складається із: заборгованості за кредитом - 706,22 грн.; заборгованості по процентам за користування кредитом - 19 738,13 грн.; заборгованості за пенею та комісією - 3 600,00 грн.; а також штрафів відповідно до пункту 8.6 Умов та правил надання банківських послуг: 250,00 грн. - штраф (фіксована частина); 1 202,22 грн. - штраф (процентна складова).

Ураховуючи викладене, позивач просив суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за договором № б/н від 04.11.2008 року в розмірі 25 496,57 грн. та судовий збір в розмірі 1 600,00 грн.

Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 01.10.2018 року відмовлено в задоволенні позовних вимог.

В апеляційній скарзі АТ КБ "ПриватБанк", посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позов у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судове рішення є незаконним, необґрунтованим й таким, що ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права. Крім того, суд неповно з'ясував усі фактичні обставини справи та не дослідив і не надав належної оцінки наявним у матеріалах справи доказам, не звернув увагу на те, що долучена до матеріалів справи копія Анкети-заяви позичальника містить підпис ОСОБА_1, чим остання дала згоду на укладення кредитного договору. На підставі договору від 04.11.2008 року позичальнику був відкритий картковий рахунок та видана платіжна кредитна картка. Банком надано до суду належні та допустимі докази, які є необхідними та достатніми для підтвердження факту наявності простроченої заборгованості за договором та її розміру, що не спростовано відповідачем.

У відзиві на апеляційну скаргу, відповідач просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, а скаргу позивача - без задоволення.

Відповідно до частини 13 статті 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Згідно з частини 1 статті 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно з частиною 3 статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з положенням частини 2 статті 374 ЦПК України підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд переглядає справу за наявними і ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції установлено, що 04.11.2008 року між АТ КБ "ПриватБанк" та ОСОБА_1 був укладений договір № б/н, відповідно до якого позивач надав відповідачу кредит в розмірі 29 000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

В порушення умов вказаного кредитного договору, відповідач допустив прострочення повернення кредиту і сплати процентів, внаслідок чого за ним, станом на 30.09.2017 року виникла заборгованість в розмірі 25 496,57 грн., яка складається із: заборгованості за кредитом - 706,22 грн.; заборгованості по процентам за користування кредитом - 19 738,13 грн.; заборгованості за пенею та комісією - 3 600,00 грн.; а також штрафів відповідно до пункту 8.6 Умов та правил надання банківських послуг: 250,00 грн. - штраф (фіксована частина); 1 202,22 грн. - штраф (процентна складова).

Відмовляючи АТ КБ "ПриватБанк" в задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором, суд першої інстанції виходив з їх безпідставності та недоведеності.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Встановлено на підставі зібраних у справі доказів, що на підтвердження своїх позовних вимог АТ КБ "ПриватБанк" було надано суду першої інстанції Анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг Приватбанку, в якій зазначено особисту інформацію відповідача, а саме: прізвище, ім'я, по-батькові, серію та номер паспорта, сімейний стан, освіту, адресу проживання, адреса реєстрації, номери засобів зв'язку, інформація про місце роботи тощо.

Також в Анкеті-заяві міститься розділ "Виявляю бажання оформити на своє ім'я кредитку", зі змісту якого вбачається, що позичальник зазначає свої пропозиції відносно умов кредитування, які в подальшому розглядаються банком для визначення істотних умов договору. Так, в даному розділі стоїть відмітка щодо бажання позичальника отримати кредитну картку "Універсальна "55 днів пільгового періоду", графа зі встановленням кредитного ліміту не заповнена. В даному розділі міститься підпис позичальника з зазначенням дати заповнення анкети.

Зі змісту договору вбачається, що розділ 5 містить запропоновані банком умови кредитування з наданням переліку банківських послуг: кредитка "Товари у розстрочку", кредитка "подія" та кредитка "Універсальна": "30 днів пільгового періоду" чи "55 днів пільгового періоду". Також у розділі зазначено, що банком встановлено ліміт кредитних коштів в розмірі 500,00 грн. Визначено базову процентну ставку за кредитом в розмірі 2,5% на місяць на залишок заборгованості, разом з цим, в графі з визначенням розміру щомісячної комісії інформація відсутня. У даному розділі відсутній підпис позичальника, що унеможливлює встановлення обставин ознайомлення його з зазначеними умовами.

Під текстом розділу "Виявляю бажання оформити на своє ім'я кредитку" міститься дата та підпис позичальника про отримання кредитної картки, проте відсутня інформація щодо номеру картки та строку її дії. Матеріали справи також не містять даної інформації.

Звертаючись з позовними вимогами банк у своїй заяві зазначив про отримання позичальником кредиту в розмірі 29 000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. Враховуючи дані розбіжності суд позбавлений можливості встановити, в якому розмірі банком було надано кредитні кошти відповідачу, оскільки в розділі "Виявляю бажання оформити на своє ім'я кредитку" бланку Анкети-заяви передбачено зазначення позичальником бажаного кредитного ліміту за платіжною карткою, однак відповідна графа не заповнена, в розділі 5 бланку Анкети-заяви вказано 500,00 грн., тоді як в тексті позову - 29 000,00 грн., в розрахунку заборгованості тіло кредиту - 706,22 грн.

Крім того, з розрахунку заборгованості вбачається, що банком нараховано заборгованість за пенею та комісією, однак як зазначалось вище, графа з визначенням розміру комісії в умовах не була заповнена при підписанні Анкети-заяви, таким чином, підстави для її нарахування відсутні.

Виходячи з викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що АТ КБ "ПриватБанк" не доведено факту отримання відповідачем ОСОБА_1, за кредитним договором б/н від 04.11.2008 року, кредитних коштів в розмірі 29 000,00 грн., який зазначений у позові. Докази, що відповідають вимогам ст.ст. 76-80 ЦПК України, суду не надані.

Враховуючи те, що за матеріалами справи неможливо встановити розмір кредитного ліміту встановленого на картку, суд позбавлений можливості визначити розмір заборгованості за договором, оскільки його розрахунок виходить безпосередньо з розміру наданого банком кредиту. Таким чином, представлений банком розрахунок заборгованості в розмірі 25 496,57 грн., колегія суддів не може прийняти до уваги. Крім того, відповідно до зазначеного розрахунку позичальнику нарахована комісія по кредиту, яка не передбачена умовами договору.

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що в матеріалах справи наявна інша Анкета-заява відповідача від 31.05.2010 року, яка була долучена позивачем до відповіді на відзив на позовну заяву, в якій передбачено зазначення позичальником бажаного кредитного ліміту за платіжною карткою кредитка «Універсальна/Gold», однак відповідна графа також не заповнена.

З огляду на викладене, колегія судів приходить до висновку, що надані банком докази не підтверджують надання відповідачу кредиту, оскільки суперечать один одному.

Відмовляючи в задоволені позовних вимог суд першої інстанції виходив з недоведеності заявлених банком вимог.

Звертаючись з апеляційною скаргою банком не було надано будь-якого доказу на підтвердження виникнення між сторонами кредитних зобов'язань, оскільки доводи скарги не можуть усунути виниклі розбіжності щодо визначення суми наданого кредиту та виниклої заборгованості.

Суд звертає увагу, що відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За загальними положеннями ЦПК України на суд покладено обов'язок під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів.

За загальними положеннями ЦПК України на суд покладено обов'язок під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів.

Проте, суду не надано будь-яких належних доказів на підтвердження заявлених позовних вимог.

Таким чином, з огляду на викладене, колегія суддів вважає, що вирішуючи спір між сторонами, суд першої інстанції в достатньому повному об'ємі з'ясував права та обов'язки учасників спору, обставини справи, перевірив доводи сторін та давши їм належну правову оцінку, постановив рішення, яке відповідає вимогам закону та зібраним доказам по справі.

За таких обставин, підстав для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення про задоволення позову, як про це просить позивач, не встановлено.

Згідно з статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи викладене, колегія суддів проходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення - без змін.

На підставі статті 141 ЦПК України, судові витрати понесені сторонами в зв'язку з переглядом судового рішення розподілу не підлягають, оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення.

Керуючись ст.ст. 259,268,374,375,381,382,383,384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" - залишити без задоволення.

Рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 01 жовтня 2018 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів з дня проголошення може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складено 21 березня 2019 року.

Головуючий О.В. Свистунова

Судді: Т.П. Красвітна

І.А. Єлізаренко