ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Постанова

Іменем України

Справа № 642/4183/16-ц

Провадження № 22-ц/818/5245/19

03 грудня 2019 року

м. Харків

Харківський апеляційний суд в складі колегії:

головуючого - Сащенко І.С.,

суддів - Коваленко І.П., Овсяннікової А.І.,

за участю секретаря - Іманвердізаде А.А.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Обласний комунальний заклад «Харківський театр для дітей та юнацтва»,

третя особа - Харківське міське відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Харківській області,

розглянув у відкритому судовому засіданні в місті Харкові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 27 серпня 2019 року (суддя Євтіфієв В.М.) по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Обласного комунального закладу «Харківський театр для дітей та юнацтва», третя особа - Харківське міське відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Харківській області про встановлення факту нещасного випадку, пов`язаного з виробництвом, відшкодування матеріальної та моральної шкоди, -

встановив:

У липні 2016 року позивач звернулась до суду з вказаним позовом, в якому просила: скасувати Акт за формою Н-5 від 11.02.2016 р.; визнати нещасний випадок, який стався з позивачкою 23.10.2015 р. в робочий час на території підприємства при виконанні роботи в інтересах підприємства, пов`язаним з виробництвом та зобов`язати відповідача скласти акт за формою Н-1; стягнути з відповідача на користь позивачки матеріальні витрати на лікування одноразово - 9233,29 грн.; стягнути з відповідача моральну шкоду одноразово - 20 тис. грн.

Обґрунтовуючи позовні вимоги зазначала, що вона працювала у відповідача ОКЗ «Харківський театр для дітей та юнацтва» методистом 1 категорії по роботі з учнівською та студентською молоддю 2 роки 8 місяців, починаючі з жовтня 2013 року. У жовтні 2015 року театр відмічав свій ювілей. 29.09.2015 року директором ОКЗ «ХТДЮ» ОСОБА_2 була дана вказівка прикрасити фойє театру. Відповідальним за художню частину оформлення був призначений художник-постановник ОСОБА_3

23 жовтня 2015 р. розвішуючи кульки з драбини, вона піднялася на висоту приблизно 2,0 метра, драбина похитнулась та позивачка впала з висоти 2-х метрів та отримала травму. «Швидка допомога » доставила позивачку до КЗОЗ «Харківська міська клінічна лікарня швидкої та невідкладної медичної допомоги ім. проф. Мещанінова», де їй була надана допомога, встановлено діагноз «Забійна рана нижньої губи», та відправлена додому, де вона відчула біль у правій нозі та хребті.

Вранці 24 жовтня 2015 року вона звернулася в поліклініку Харківської міської клінічної лікарні №11, де було встановлено діагноз «Забійна рана нижній губи. Забій правого тазобедренного сустава». В амбулаторній картці записано «в області правового тазобедренного сустава - гематома». Направлена на консультацію до травматолога. Оскільки лікарняний їй не був виданий, вона прийшла на роботу, бо 24.10.15 р. по графіку був робочим днем.

25 жовтня був вихідний. 26 жовтня 2015 р. позивачка звернулася до невропатолога в поліклініку лікарні №11. Встановлений діагноз «Забій правого тазобедренного сустава», направлена до травматолога. Був виданий лікарняний лист с діагнозом «Забій м`яких тканей верхньої третини правого бедра, забій колінного стегна, забій кобчика». На лікарняному знаходилася до 19.11.2015 р., після чого направлена до денного стаціонару. Продовжено лікарняний лист, встановлений діагноз «Остеохондроз пояснично-крестцового отдела позвоночника, люмбаишалгический синдром на фоне ушиба м`яких тканей верхній трети правого бедра поясничной области», була на лікарняному по 20 листопада 2015 р., потім відправлена на стаціонарне лікування в неврологічне відділення лікар: №17. Все це підтверджується медичною карткою, а також листками непрацездатності №№167814, 265081, 344364, 809640,864221, 344850.

В період непрацездатності звернулася до адміністрації закладу щодо розслідування нещасного випадку на виробництві та складання акту за формою Н-1.

11 лютого 2016 року позивачці надано Акт проведення розслідування нещасного випадку, що стався 23 жовтня 2015 року о 16 рік 30 хв. В цьому Акті вірно вказані обставини нещасного випадку, але не згодна що з висновком «нещасний випадок вважати таким, що не пов`язаний з виробництвом, враховуючи відсутність пункту втрати працездатності ОСОБА_1 ».

Але відповідач порушив закон, не з`ясував за якими діагнозами позивачка проходила лікування, тобто не об`єктивно провів розслідування нещасного випадку.

Позивачка та її представник на позові наполягали.

Представник відповідача позовні вимоги не визнав.

Рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 27 серпня 2019 року в задоволені позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погодившись з вказаним рішенням суду ОСОБА_1 звернулась до суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити її позов в повному обсязі.

Скарга мотивована неповним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи; порушенням норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що судом була надана невірна оцінка Акту за формою Н-5 відносно висновку в ньому та безпідставно відмовлено у відшкодуванні матеріальної та моральної шкоди.

У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача зазначив, що матеріалами розслідування та висновком судово-медичної експертизи підтверджено, що тривале лікування позивачки обумовлено не характером та тяжкістю тілесних ушкоджень, що були отримані нею внаслідок подій 23.10.2015 року, а наявністю хронічної супутньої патології та дегенеравтивно-дистрофічних змін опорно-рухового апарату.

Вислухавши доповідь судді, пояснення осіб, що з`явилися, вивчивши апеляційну скаргу та матеріали справи, судова колегія вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Відповідно до частини першої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 суд першої інстанції виходив із їх недоведеності.

Колегія суддів з таким висновком погоджується, оскільки він відповідає обставинам справи і вимогам закону.

Встановлено, що позивачка перебувала у трудових відносинах з ОКЗ «Харківський театр для дітей та юнацтва».

29.09.2015 року директором ОКЗ «ХТДЮ» ОСОБА_2 була дана вказівка прикрасити фойє театру. Відповідальним за художню частину оформлення був призначений художник-постановник ОСОБА_3

23 жовтня 2015 р. о 16 год. 30 хв. позивачка розвішуючи кульки з дробини, впала з драбини, при цьому отримала травму за встановленим діагнозом «Забійна рана нижній губи».

24 жовтня 2015 року позивачка звернулася до лікаря та встановлений діагноз «Забійна рана нижній губи. Забій правого тазобедренного стегна».

26 жовтня 2015 р. позивачка звернулася до невропатолога в цю ж поліклініку лікарні №11. Встановлений діагноз «Забій правого тазобедренного стегна», направлена до травматолога. Був виданий лікарняний лист с діагнозом «Забій м`яких тканей верхній третини правого бедра, забій коленого стегна, забій кобчика». На лікарняному знаходилася до 19.11.2015 р., після чого направлена до денного стаціонару. Продовжено лікарняний лист, встановлений діагноз «Остеохондроз пояснично-крестцового відділу хребта любаишалгический синдром на фоне забій м`яких тканей верхній третини правого бедра пояснічної області», була на лікарняному по 20 листопада 2015 р. потім відправлена на стаціонарне лікування в неврологічне відділення лікар: №17. Все це підтверджується медичною карткою, а також листками непрацездатності №№167814, 265081, 344364, 809640, 864221, 344850.

11 лютого 2016 року позивачці надано Акт проведення розслідування нещасного випадку, що стався 23 жовтня 2015 року о 16 рік 30 хв. за формою Н-5.

Позивачка погоджується з обставинами, вказаними в акті, але не згодна з висновком «нещасний випадок вважати таким, що не пов`язаний з виробництвом враховуючи відсутність пункту втрати працездатності ОСОБА_1 ».

Отже, позовні вимоги ОСОБА_1 фактично зводяться до оспорювання рішення комісії з розслідування нещасного випадку, яке міститься у затвердженому акті за формою Н-5, складеному за наслідками розслідування нещасного випадку, що трапився з нею 23 жовтня 2015 року, та зобов`язання роботодавця скласти акт за формою Н-1.

Статтею 171 КЗпП встановлено, що власник або уповноважений ним орган повинен проводити розслідування та вести облік нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на виробництві відповідно до порядку, встановленого Кабінетом Міністрів України.

Процедуру проведення розслідування та ведення обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій, що сталися з працівниками на підприємствах, в установах та організаціях незалежно від форми власності або в їх філіях, представництвах, інших відокремлених підрозділах, визначено Порядком проведення розслідування та ведення обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій на виробництві, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 30 листопада 2011 року № 1232 (далі - Порядок).

Згідно із пунктом 7 Порядку, розслідування проводиться у разі виникнення нещасного випадку, а саме обмеженої в часі події або раптового впливу на працівника небезпечного виробничого фактору чи середовища, що сталися у процесі виконання ним трудових обов`язків, внаслідок яких зафіксовано шкоду здоров`ю, зокрема від одержання поранення, травми, у тому числі внаслідок тілесних ушкоджень, які призвели до втрати працівником працездатності на один робочий день чи більше.

Відповідно до пункту 14 Порядку проведення розслідування та ведення обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій на виробництві, комісія зобов`язана протягом трьох робочих днів з моменту її утворення, зокрема, з`ясувати обставини і причини нещасного випадку, а також вивчити первинну медичну документацію (журнал реєстрації травматологічного пункту лікувально-профілактичного закладу, звернення потерпілого до медичного пункту або медико-санітарної частини підприємства, амбулаторну картку та історію хвороби потерпілого, документацію відділу кадрів, відділу (служби) охорони праці тощо); скласти у п`яти примірниках акт проведення розслідування нещасного випадку за формою Н-5 згідно з додатком 3 та акт про нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом, за формою Н-1 згідно з додатком 4 (у разі, коли нещасний випадок визнано таким, що пов`язаний з виробництвом) і передати їх роботодавцеві для затвердження. У разі, коли нещасний випадок визнаний комісією таким, що не пов`язаний з виробництвом, складається акт за формою Н-5.

Пунктом 15 Порядку передбачено, що обставинами, за яких нещасний випадок визнається таким, що пов`язаний з виробництвом, і складається акт за формою Н-1, є, серед іншого, виконання потерпілим трудових (посадових) обов`язків за режимом роботи підприємства, у тому числі у відрядженні; перебування на робочому місці, на території підприємства або в іншому місці для виконання потерпілим трудових (посадових) обов`язків чи завдань роботодавця з моменту прибуття потерпілого на підприємство до його відбуття, що фіксується відповідно до правил внутрішнього трудового розпорядку підприємства, в тому числі протягом робочого та надурочного часу; виконання дій в інтересах підприємства, на якому працює потерпілий, тобто дій, які не належать до його трудових (посадових) обов`язків, зокрема із запобігання виникненню аварій або рятування людей та майна підприємства, будь-які дії за дорученням роботодавця.

Відповідно до статті 55 Конституції України, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-яким не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

За змістом статей 3, 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до статті 22 Закону України «Про охорону праці», пункту 10 Порядку, роботодавець повинен організувати розслідування нещасного випадку, для чого зобов`язаний негайно своїм наказом утворити комісію з розслідування нещасного випадку. Зазначена комісія зобов`язана з`ясувати обставини і причини нещасного випадку, визначити, чи пов`язаний цей випадок з виробництвом, та скласти акт розслідування за відповідною формою.

Із відомостей, які зазначені в карті виїзду швидкої медичної допомоги №3372 від 23.10.2015 року, вбачається, що ОСОБА_1 скаржилася на рану нижньої губи справа. Інші скарги відсутні. При огляді було виявлено забиту рану нижньої губи справа розмірами 2 х 0,5 см та надано первинну медичну допомогу у вигляді первинної обробки рани та зупинки кровотечі.

В акті проведення розслідування нещасного випадку, що стався 23 жовтня 2015 року о 16 год. 30 хв. В ОКЗ «Харківський театр для дітей та юнацтва» вказано, та не заперечується позивачем, що « 29 вересня 2015 року» в кабінеті директора відбулася нарада, на якій директором ОКЗ «ХТДЮ» ОСОБА_2 була дана вказівка прикрасити фойє театру до ювілею. Відповідальним за художню частину був призначений художник постановник ОСОБА_3 Методист по роботі з учнівською та студентською молоддю ОСОБА_1 виказала бажання надувати повітряні кульки та робити з них фігури. 23 жовтня 2015 року ОСОБА_3 приступив до виконання цього завдання. При цьому ОСОБА_1 отримала категоричну заборону від заступника директора з організації глядача ОСОБА_4 підійматися на стрем`янку».

Також зазначено, що « Наступного дня 24 жовтня 2015 року ОСОБА_1 прибула до театру та виконувала свої трудові обов`язки, не шкутильгала, скарг на біль у спині та стегні нікому з адміністрації або працівників театру не висловлювала. 25, 26, 27, 28, 29 жовтня 2015 року ОСОБА_1 знаходилась у театрі та виконувала свої трудові обов`язки. 26 жовтня 2016 року ОСОБА_1 КЗОЗ «Харківська міська клінічна лікарня №11» був відкритий листок непрацездатності з невиробничою травмою МКХ -10 S 30.0 (ушиб нижньої частини спини і тазу)».

Причинами нещасного випадку було визнано: незадовільний технічний стан стрем`янки та невиконання інструкції з охорони праці.

При цьому позивачка проходила інструктажі з охорони праці, зокрема останній було проведено 11 вересня 2015 року.

За таких обставин, та враховуючи відсутність факту втрати працездатності ОСОБА_1 , комісія дійшла висновку про визнання нещасного випадку таким, що не пов`язаний з виробництвом.

Доводи апеляційної скарги про те, що вказаний нещасний випадок потягнув за собою втрату нею працездатності, внаслідок чого вона з 26.10.2015 року до 19.11.2015 року перебувала на лікарняному, колегією суддів не приймаються.

Із наданих позивачем листів непрацездатності (т.1 а.с.8, 9) вбачається, що дійсно ОСОБА_1 зверталась до КЗОЗ «Харківська міська клінічна лікарня №11» до хірурга та травматолога, проте відмітки про причину непрацездатності - «нещасний випадок на виробництві та його наслідки» в цих листах зазначено не було.

Крім того, судом першої інстанції призначалась комісійна судово-медична експертиза за фактом спричинення ОСОБА_1 тілесних ушкоджень, проведення якої доручено ХОБСМЕ.

На підставі матеріалів, наданих для експертного дослідження, експертна комісія дійшла висновку про те, що 23.10.2015 року мали місце наступні тілесні ушкодження : голови - забійна рана нижньої губи; правої нижньої кінцівки - синець у верхній третині правого стегна. За ступенем тяжкості вказані ушкодження відносяться до ЛЕГКИХ тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Дані ушкодження могли утворитися 23.10.2015 року.

Також зазначено, що тривале лікування ОСОБА_1 обумовлено не характером та тяжкістю тілесних ушкоджень, що були отримані нею внаслідок подій 23.10.2015 року, а наявністю хронічної супутньої патології та дегенеративно- дистрофічних змін опорно-рухового апарату.

Не може бути прийнято до уваги і посилання ОСОБА_1 в апеляційній скарзі на те, що загострення попередніх захворювань відбулось після отримання тілесних ушкоджень внаслідок падіння, оскільки причинний зв`язок між отриманням тілесних ушкоджень у вигляді забиття м`яких тканин та загостренням хронічних захворювань встановлено не було.

Беручи до уваги викладене та враховуючи те, що нещасний випадок, який стався із ОСОБА_1 у робочий час, не призвів до втрати останньою працездатності, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для скасування Акту за формою Н-5 від 11.02.2016 року та визнання нещасного випадку таким, що пов`язаний з виробництвом.

Що стосується посилання в апеляційній скарзі на те, що вміст алкоголю в крові, який було виявлено під час обстеження, є допустимим та не може враховуватися при складенні акту, на висновки суду не впливає, оскільки Акт за формою Н-5 було складено не з цих підстав, а з причин відсутності втрати позивачем працездатності.

Також колегія суддів не знаходить підстав для задоволення вимог про відшкодування майнової та моральної шкоди.

Як було встановлено, внаслідок ушкоджень у вигляді забиття м`яких тканин, ОСОБА_1 було надано першу допомогу у вигляді первинної обробки рани та зупинення кровотечі.

Жодних доказів на підтвердження того, що для усунення отриманих травм лікарем призначались будь-які із препаратів, вказаних у наданих позивачем чеках, матеріали справи не містять.

З огляду на викладене, підстави для відшкодування майнових витрат на придбання ліків та супутніх матеріалів відсутні.

Відповідно, до ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Відповідно до частин першої-третьої статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

У пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Згідно пункту 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» суд має врахувати характер та обсяг заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, ступінь вини відповідача у кожному конкретному випадку, а також інші обставини, зокрема, характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» зобов`язано суди застосовувати при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерела права.

Розмір відшкодування має бути адекватним нанесеній моральній шкоді, при цьому відшкодування моральної шкоди не може бути засобом отримання доходу чи мірою покарання за злочин ( Мельниченко проти України ).

З огляду на обставини справи, беручи до уваги вищевказані принципи, які повинні враховуватись при стягненні моральної шкоди, колегія суддів приходить до висновку, що наявність вини самої позивачки, характер тілесних ушкоджень, недоведеність втрати нормальних життєвих зв`язків внаслідок нещасного випадку виключає можливість покладення на відповідача обов`язку по відшкодуванню моральної шкоди.

Відповідно до статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Статтею 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч.1, п.1 ч.2 ст. 76, ч.1, 2 ст.77, ч.2 ст. 78, ч.1 ст. 95 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються зокрема письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини справи, які за законом можуть бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ч.6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Оцінюючи докази, надані сторонами, беручи до уваги обставини, встановлені під час судового розгляду, зокрема те, що нещасний випадок стався не лише з причини незадовільного технічного стану стрем`янки, а й перш за все через невиконання позивачкою інструкції з охорони праці та користування стрем`янкою попри заборону заступника директора з організації глядача ОСОБА_4 підійматися на стрем`янку; враховуючи легкий характер тілесних ушкоджень, отриманий внаслідок нещасного випадку та працездатність ОСОБА_1 після отриманих ушкоджень, колегія суддів не знаходить підстав для задоволення позовних вимог.

Рішення суду першої інстанції відповідає вимогам закону і зібраним по справі доказам, доводи апеляційної скарги, матеріали справи, зміст оскаржуваного судового рішення не спростовують та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права і порушення норм процесуального права.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 5 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, №63566/00, №23, ЄСПЛ, від 18 липня 2007 року).

За приписами ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1. ч.1 374, 375, 381 - 384 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 27 серпня 2019 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 09 грудня 2019 року.

Головуючий І.С. Сащенко

Судді А.І.Овсяннікова

І.П. Коваленко