Справа № 361/4944/19
Провадження № 2/361/2903/19
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

/заочне/

06 грудня 2019 року Броварський міськрайонний суд Київської області у складі головуючого судді Селезньової Т.В., при секретарі Яблонській В.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Бровари цивільну справу за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

встановив:

Позивач просить суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором №б/н, укладеним 17.03.2016р., в сумі 33470,92грн., в тому числі заборгованість за тілом кредиту 15968,02грн., за простроченим тілом кредиту 6733,41грн., пеню за пророчення зобов`язання 8199,45грн., пеню за несвоєчасну сплату боргу на суму від 100грн. 500,000грн., а також штраф за п. 2.1.1.7.6. Умов та правил надання банківських послуг: 500,00грн. (фіксована частина) і 1570,04грн. (процентна складова), мотивуючи тим, що відповідно до укладеного договору № б/н від 17.03.2016р. між банком і ОСОБА_1 , відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, підписав заяву-анкету і підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з "Умовами та Правилами надання банківських послуг" і "Тарифами Банку", які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та банком договір про надання банківських послуг; підписанням даного договору відповідач надав згоду на прийняття будь якого розміру кредитного ліміту, який встановлюється за рішенням банку і надав згоду банку змінити (зменшити чи збільшити) кредитний ліміт і інші умови кредитування. Розмір процентів, неустойка передбачені Тарифами, Умовами та Правилами надання банківських послуг. За укладеним договором позивач виконав свої зобов`язання, надав відповідачу кредитні кошти на картковий рахунок у розмірі, встановленому договором. Відповідач не сплатив своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, іншими платежами, прострочив грошові зобов`язання, за що банк нарахував неустойку у відповідності до Умов та Правил надання банківських послуг.

Представник позивача у судовому засіданні позов підтримала, пояснила, що укладення договору кредиту з відповідачем підтверджується анкетою-заявою відповідача, Умовами та Правилам надання банківських послуг і наданим розрахунком заборгованості. Представник позивача не змогла надати пояснень з приводу того, які ж конкретно з наданих позивачем доказів підтверджують сам факт укладення договору кредиту з відповідачем, послалась лише на анкету-заяву, але при пропозиції знайти в заяві відповідного змісту інформацію, відмовилась, пояснивши, що не може прочитати даного документу через його якість, і не знає, що в ньому написано, і взагалі представник не думала, що в суді суд буде досліджувати подані документи та ставити представнику запитання. Надати пояснення з приводу заявлених позовних вимог, зокрема з приводу того, який договір з відповідачем було укладено, на яких умовах, чи була і коли видана клієнту картка і яка, чи видавався кредиту і у який спосіб, в якому розмірі, на яких умовах та з яким строком повернення, пояснень в обгрунтування нарахованої неустойки і інших сум, представник позивача ОСОБА_2 не змогла, пославшись на те, що це треба запитати у того, хто подавав позов. У подальшому пояснила, що на її думку вимоги про стягнення строкової заборгованості необґрунтовані. Після оголошеної перерви з наданням позивачу (представнику позивача) додаткового строку для виконання ухвали суду , для подання доказів і для підготовки до судового засідання, представник не з,явилась до суду і ніяких заяв з цього приводу не подала, і таку поведінку сторони суд розглядає виключно як небажання бути присутньою у судовому засіданні. Суд ухвалив продовжити розгляд справи у відсутності позивача, оскільки в справі є заява позивача про розгляд справи у його відсутності.

Відповідач повторно не явився в судове засідання; був повідомлений шляхом направлення йому рекомендованих листів за адресою його зареєстрованого місця проживання, листи повернулись без вручення адресату, за закінченням строку зберігання на поштовому відділенні. Відповідач відзиву на позов не подав.

Суд ухвалив розглянути справу заочно у відповідності до ст.223 та ст.280 ЦПК України.

Розглянувши дану справу, дослідивши надані докази, суд дійшов таких висновків:

Позивач в позовній заяві зазначає, що спірні правовідносини між сторонами виникли з укладеного договору кредиту (договору про надання банківських послуг у вигляді відкриття кредитного ліміту на кредитний картковий рахунок).

Виходячи з того, що позивачем заявлено позов у правовідносинах, що виникли - за твердженням позивача - з укладеного між сторонами договору кредиту (у вигляді встановлення кредитного ліміту на відкритий відповідачу картковий рахунок), то до даних правовідносин застосовуються положення закону, що регулюють договір кредиту. Враховуючи предмет спору і правовідносини, в яких виник даний спір, то в даній цивільній справі позивач повинен довести шляхом подання належним чином оформлених допустимих і достовірних доказів такі обставини:

укладення договору між сторонами та його істотні умови (розмір кредиту, строк кредитування і умови повернення кредиту, розмір процентної ставки за користування кредитними коштами, передбачені договором наслідки невиконання/неналежного виконання позичальником умов договору, зокрема положення про неустойку - у разі якщо такі вимоги пред`являє позивач);

видачу (перерахування) позичальнику кредитних коштів і їх розмір;

наявність заборгованості, наявність прострочення чи іншого порушення умов договору позичальником як підставу для стягнення;

підстави для нарахування та стягнення неустойки (якщо заявлена така вимога);

розмір заборгованості по кожній з вимог майнового характеру.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно ч.1 ст. 638 ЦК України - істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).

Згідно зі статтею 1049 цього Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно статті 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Згідно ст.12 ЦПК України ц ивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Ч.3. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Ч.4. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Ч. 5: Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: зокрема, 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Згідно ст.13 ЦПК (принцип диспозитивності) суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч.2 ст.43 ЦПК учасники справи зобов`язані: зокрема, 1) виявляти повагу до суду та до інших учасників судового процесу; 2) сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; 4) подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; 5) надавати суду повні і достовірні пояснення з питань, які ставляться судом, а також учасниками справи в судовому засіданні; 6) виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки; 7) виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.

Згідно ч.8 ст.43 ЦПК - якщо документи подаються учасниками справи до суду або надсилаються іншим учасникам справи в паперовій формі, такі документи скріплюються власноручним підписом учасника справи (його представника).

Згідно ст.44 ЦПК учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами.

Згідно ст.76 ЦПК доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно ст.78 ЦПК (допустимість доказів) - суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Ч. 2. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно ст.79 ЦПК (достовірність доказів) - д остовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Згідно ст.80 ЦПК (достатність доказів) - достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно ст.81 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. ч.6: Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. ч.7: Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Згідно ст. 82 ЦПК - обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.

Згідно ст. 83 ЦПК - сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Ч.2. Позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви. Ч.4. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. Ч.8. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї. Ч. 9. Копії доказів (крім речових доказів), що подаються до суду, заздалегідь надсилаються або надаються особою, яка їх подає, іншим учасникам справи. Суд не бере до уваги відповідні докази у разі відсутності підтвердження надсилання (надання) їх копій іншим учасникам справи, крім випадку, якщо такі докази є у відповідного учасника справи або обсяг доказів є надмірним, або вони подані до суду в електронній формі, або є публічно доступними.

Згідно ч.10 ст.84 ЦПК - у разі неподання учасником справи з неповажних причин або без повідомлення причин доказів, витребуваних судом, суд залежно від того, яка особа ухиляється від їх подання, а також яке значення мають ці докази, може визнати обставину, для з`ясування якої витребовувався доказ, або відмовити у його визнанні, або може здійснити розгляд справи за наявними в ній доказами, або, у разі неподання таких доказів позивачем, - також залишити позовну заяву без розгляду.

Згідно ст.89 ЦПК - суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Ч.2. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Ч.3. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу.

Згідно ст.95 ЦПК письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.Ч. 2. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Ч. 3. Учасники справи мають право подавати письмові докази в електронних копіях, посвідчених електронним цифровим підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до закону. Електронна копія письмового доказу не вважається електронним доказом. Ч. 4. Копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством. Ч.5. Учасник справи, який подає письмові докази в копіях (електронних копіях), повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу письмового доказу. Учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який знаходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення. Ч. 6. Якщо подано копію (електронну копію) письмового доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал письмового доказу. Якщо оригінал письмового доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (електронної копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги.

Згідно ст.120 ЦПК строки, в межах яких вчиняються процесуальні дії, встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені, - встановлюються судом.

Згідно ст.121 ЦПК суд встановлює розумні строки для вчинення процесуальних дій. Строк є розумним, якщо він передбачає час, достатній, з урахуванням обставин справи, для вчинення процесуальної дії, та відповідає завданню цивільного судочинства.

Згідно ст.126 ЦПК право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом.

Згідно ст.175 ЦПК (вимоги до позовної заяви): ч.1. У позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування. ч. 3. Позовна заява повинна містити, зокрема: 5) виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини; 8) перелік документів та інших доказів, що додаються до заяви; зазначення доказів, які не можуть бути подані разом із позовною заявою (за наявності); зазначення щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви.

Згідно ст.177 ЦПК - позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги.

Статтею 179 ЦПК передбачено право позивача подати відповідь на відзив та відповідні докази (подання яких обумовлюється відзивом і аргументами відповідача) у строк, який визначається для подання відповіді на відзив.

За змістом статті 222 ЦПК - в судовому засіданні суд залишає без розгляду заяви та клопотання, які без поважних причин не були заявлені в підготовчому провадженні або до першого судового засідання у справі, що розглядається у спрощеному провадженні.

За змістом статей 229 та 235 ЦПК - суд під час розгляду справи повинен безпосередньо дослідити докази у справі: зокрема, ознайомитися з письмовими доказами, оголосити їх за клопотанням учасника справи. Ч. 2. Докази, що не були предметом дослідження в судовому засіданні, не можуть бути покладені судом в основу ухваленого судового рішення.

Згідно ст.264 ЦПК - при ухваленні рішення суд вирішує такі питання: зокрема, 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити.

Розглядаючи дану цивільну справу, суд виходить з того, що саме на позивача покладено обов`язок подати суду всі наявні у нього докази на підтвердження обставин, якими він обґрунтовує позовні вимоги. Докази позивач зобов`язаний подати в порядку і в строки, встановлені законом або визначені судом; зокрема, докази позивач зобов`язаний подати разом з позовом, а у разі подання відповідачем відзиву - разом з відповіддю на відзив у строки, визначені для подання відповіді на відзив; крім того, позивач має право подати додатково докази, не подані у вказані строки, заявивши відповідне клопотання про поновлення пропущеного строку і довівши наявність поважної причини. Докази, які не подані з дотриманням цих вимог, судом до уваги не приймаються. Також позивач зобов`язаний подати докази на вимогу суду у визначений судом строк або на вимогу суду подати оригінали наданих в копіях письмових доказів. Невиконання таких вимог суду для позивача тягне певні негативні для нього наслідки у вигляді неприйняття доказів або при певних обставинах залишення позову без розгляду. Докази мають бути допустимими, достовірними і достатніми для встановлення фактів і обставин, на які посилається позивач. Письмові докази мають бути оформлені і подані з дотриманням вимог ст.ст.83, 95 ЦПК.

Оскільки до договору кредиту закон встановив обов`язкову письмову форму договору, то сам факт укладення такого договору має бути підтвердженим письмовими доказами, і при оцінці наданих доказів суд має враховувати, що у разі недотримання сторонами письмової форми договору кредиту він є нікчемним. Також письмовими доказами повинні підтверджуватись всі істотні умови договору, зокрема, розмір кредиту, строк і порядок повернення кредиту, процентна ставка, інші платежі, передбачені договором, положення про неустойку і підстави її нарахування; також доказуванню письмовими доказами підлягає факт видачі кредитором позичальнику кредитних коштів (оскільки договір кредиту є консенсуальним) і факт прострочення позичальником і наявність заборгованості та її розмір.

Позивач у позовній заяві зазначив у якості доказів і долучив до позовної заяви:

розрахунок заборгованості за кредитним договором;

копію анкети-заяви клієнта;

копію паспорту відповідача;

Витяг з «Умов та Правил надання банківських послуг;

Витяг з «Тарифів банку».

Аналізуючи надані позивачем документи, на які позивач посилається як на докази своїх вимог, суд встановив такі обставини і зробив такі висновки:

Позивач на підтвердження факту укладення договору з відповідачем надав суду фотокопію, названу ним як копія заяви позичальника.

Якщо виходити з змісту даної анкети-заяви, як він викладений в обґрунтуваннях позовної заяви,- то в даній анкеті-заяві - зі слів позивача - міститься згода клієнта на те, що підписана заява разом з "Умовами та Правилами надання банківських послуг" і "Тарифами Банку", які викладені на банківському сайті, складає між ним та банком договір про надання банківських послуг. Таким чином в ній відсутні істотні умови договору кредиту, зокрема, відсутнє саме визначення договору як договір кредиту, відсутня сума кредиту, дата його отримання, відомості про отримання кредиту клієнтом, строк та умови кредитування, процента ставка, положення про неустойку, - тобто відсутні всі ознаки договору кредиту.

Разом з цим суд звертає увагу, що подана з позовом фотокопія анкети-заяви надана суду в такій неналежній якості, що крім ознак відтиску печатки в кінці і назви «Анкета-заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку» в ній не уявляється можливим щось дослідити, а при дослідженні доказів суд не повинен робити будь-яких припущень. Тому однозначно такий «доказ» викликав сумнів суду і був витребуваний в оригіналі або у належним чином складеній і оформленій копії. На вимогу суду позивач не надав ні оригіналу анкети-заяви для огляду і дослідження її змісту, ні належним чином оформленої копії у прочитуваній якості. У листі відповіді на ухвалу суду з приводу подання даного доказу позивач зазначив, що на даний час (21.10.219р. відбувається збір інформації в зв`язку з чим у встановлений строк надати оригінали неможливо. В судовому засіданні 20.11.2019р. судом було оголошено перерву на два тижні, з наданням позивачу додаткового строку для виконання ухвали суду, про що своєчасно дізнався представник позивача, який приймав участь у судовому засіданні. Станом на день розгляду справи (6.12.2019) документи суду не надійшли, ухвала суду в цій частині не виконана. Таким чином, дана фотокопія не розглядається судом як доказ в розумінні положень ст.76-79, 95 ЦПК України. Ті обставини, на підтвердження яких позивач надав дану копію анкети-заяви, судом вважаються не встановленими і недоведеними позивачем.

Крім того, наскільки можливо прочитати вказану анкету-заяву про приєднання доц. мов та правил надання банківських послуг у Приватбанку, то вона містить у собі виключно інформацію про клієнта (на кшталт лист-опитування) , після чого дрібним фактично непрочитуваним шрифтом міститься певна інформація (як вона наведена позивачем у позовній заяві: це згода клієнта на приєднання до Правил та умов надання банком банківських послуг), після чого стоїть підпис клієнта і співпрацівника банку, реквізити банку. Жодної інформації в даній анкеті - заяві, що стосувалась би конкретної банківської послуги, відкриття карткового рахунку, отримання банківської картки, тим більше отримання кредитної картки та надання кредиту, укладення кредитного договору, в тому числі шляхом відкриття кредитного ліміту на кредитну картку клієнта, - дана анкета заява не містить. Суд не робить висновки щодо того чи надано суду документу його повному форматі чи лише першу його сторінку, а виходить виключно з того, що позивачем надано суду.

Таким чином, вказана анкета-заява з процесуальної точки зору не може бути прийнята судом як достовірний доказ, і крім того за своїм змістом вона не містить у собі жодної інформації доказового значення для розгляду даної справи, зокрема не містить доказів укладення між сторонами будь-якого договору, зокрема, договору відкриття карткового рахунку, видачі картки, тим більше укладення договору кредиту та видачі кредитної картки, і не є доказом видачі клієнту кредитних коштів у будь-який спосіб, тобто не є доказом укладення договору, на виконання якого у позивача б виникло зобов`язання видати клієнту кредит, а у клієнта виникли б певні зобов`язання перед банком.

Копія паспорту клієнта так само надана в такій непрочитуваній якості і не оформлена у відповідності до вимог ч.ч.4,5 ст.95 ЦПК, - що судом не може бути досліджена яка доказ. На виконання ухвали суду позивач даного недоліку не усунув. Тому відсутня навіть можливість ідентифікувати відповідача з тою особою, яка підписала вказану анкету-заяву (якщо в ній є підпис взагалі).

Ухвалою від 01.10.2019р. суд вказав на недоліки поданих копій письмових доказів, які подані позивачем неоформленими і непосвідченими у відповідності до вимог ст.95 ЦПК України, є частково непротичуваними, і тому обгрунтовано у суду викликали сумнів щодо їх достовірності, та витребував від позивача оригінали зазначених письмових доказів або належним чином посвідчені і оформлені їх копії.

На виконання даної ухвали позивач надіслав листа, в якому послався, що суду разом з позовом він подав оригінал розрахунку заборгованості, інші документи надані ним в копіях і надати оригінали позивач не може; щодо Умов та Правил надання банківських послуг запропонував суду ознайомитись з повним текстом у електронному архіві на відповідному сайті. Але такий спосіб дослідження доказів та усунення недоліків у поданих доказах ЦПК України не передбачає.

Щодо наданого позивачем Витягу з Умов та Правил надання банківських послуг, на який позивач посилається як на ще один документ, який у сукупності з анкетою-заявою та Тарифами складає договір кредиту з відповідачем, то суд виходить з наступного:

Даний документ не може розглядатись як достовірний письмовий доказ укладення договору між сторонами і його умов, як такий, що не відповідає вимозі закону щодо письмової форми договору кредиту. Даний документ не містить підпису відповідача, не містить інших очевидних ознак того, що саме з вказаним документом був ознайомлений відповідач і що він надав згоду саме на таку умови надання йому послуг. Враховуючи обсяг документу, - детальне ознайомлення з таким документом є сумнівним, а виходячи з того, що в ньому прописані правила і умови надання всіх запропонованих банком банківських послуг, а не лише кредитних, то в жодному з наведених «документів» відсутнє визначення, з умовами саме яких послуг банку клієнт ознайомлений і їх прийняв, та до отримання яких послуг він приєднався підписанням анкети-заяви (якщо підписав таку заяву). Тому крім всього іншого даний документ - як такий, що не містить підпису сторони договору, не може розглядатись як письмовий доказ укладення договору, для якого закон встановлює обов`язкову письмову форму.

Договір кредиту має бути укладений у письмовій формі, а це означає, що у разі укладення договору кредиту у спосіб, який передбачає сукупність документів, то кожен з таких документів має бути підписаний позичальником, і така сукупність підписаних ним документів має складати домовленість сторін з приводу всіх істотних умов договору, зокрема, для договору кредиту - про суму кредиту, строк повернення та умови повернення, процентну ставку, порядок внесення змін до умов договору, наслідки не виконання договору (неустойку), тощо.

Вказані документи (Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті https://privatbank.ua/terms/) - не містять підпису клієнта - позичальника, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами. Ніяких інших належних доказів на підтвердження того, що позичальник (відповідач) ознайомлений і погодився саме з такими умовами договору кредиту, позивач не надав.

Посилання позивача на те, що у даному випадку мав місце договір приєднання, тому всі умови укладеного з відповідачем договору і є умовами, зазначеними у наданому Витягу, судом до уваги не беруться, оскільки до договору приєднання так само закон пред`являє вимогу письмового підтвердження стороною, що приєднується, тих умов договору, на яких вона приєднується і укладає договір.

Щодо застосування положень про договір приєднання, то виходячи з положень ст.633, ст.634 ЦК (про публічний договір, договір приєднання), - вказані норми закону не виключають вимоги щодо обов`язкової письмової форми договору кредиту і відповідно дотримання письмової форми щодо істотних умов договору, а також щодо вимоги доказування письмовими доказами.

Відповідно до висновків Верховного Суду України у постанові від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15), та аналогічної правової позиції в постанові Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, -до вказаних правовідносин неможливо застосувати правила статті 634 ЦК України, оскільки Умови та Правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua), з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана позичальником і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. Роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити відповідні зміни в такі документи.

Позивач для підтвердження укладення договору і його умов посилався на Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг на сайті: https://privatbank.ua/terms/ як невід`ємну частину договору.

Даний документ так само не розглядається судом як належний доказ укладення між сторонами договору і його істотних умов, оскільки: по-перше: в наведеній вище анкеті-заяві (ні очевидно, ні навіть з тлумачення анкети-заяви у позовній заяві) не значиться про запит клієнта на укладення з ним договору, пов`язаного саме з видачею йому кредитної карти «Універсальна» і її конкретно визначеного виду; по-друге: наданий позивачем Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» не підписаний клієнтом - позичальником, не містить будь-яких ідентифікуючих ознак, які б вказували на те, що позичальник (і що саме відповідач) ознайомлений і погодився з такими тарифами і умовами кредитування, які зазначені у наданому Витягу з Тарифів, і що саме на таких умовах укладався договір з особою, до якої пред`явлений даний позов (відповідачем). Тому даний доказ не може розглядатись як достовірний письмовий доказ укладення між сторонами договору кредиту і, зокрема, як документ, який містить у собі істотні умови договору кредиту, нібито укладеного з відповідачем, а також як доказ отримання відповідачем кредиту.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, - надані позивачем Витяг з Тарифів та Витяг з Умов та Правил не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують факту підписання конкретним позичальником договору саме на таких умовах.

Матеріали даної справи не містять доказів, що саме надані Витяг з Тарифів та Витяг з Умов та Правил були пред`явлені відповідачу для ознайомлення, і що саме з такими умовами погодився відповідач, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг (якщо і було б встановлено, що він таку заяву дійсно підписав). Для договору кредиту, в тому числі і у вигляді договору приєднання, має бути дотримано письмову форму правочину, а саме має бути складений такий документ, який підписаний споживачем запропонованої послуги (відповідачем), і в якому обов`язково має міститись однозначна інформація, яка б свідчила про надання підписантом згоди на запропоновані умови договору, і такі умови мають бути ідентифіковані, а сам факт підписання договору (або сукупності документів, які складають договір і його умови) не має викликати сумніву. А такого письмового доказу (або сукупності письмових доказів) позивач не надав.

Таким чином, позивач не довів самого факту укладення з відповідачем кредитного договору і його істотних умов, зокрема про розмір кредиту, строки його повернення, процентну ставку, зобов`язання у випадку прострочення (неустойку), порядок внесення змін, і не довів самого факту видачі відповідачу кредитних коштів.

Щодо таких доказів як розрахунок заборгованості та виписка по рахунку, то суд виходить з наступного:

Як доказ укладення договору кредиту з відповідачем, видачі йому кредитних коштів і наявності заборгованості - позивачем поданий розрахунок заборгованості, згідно якого заборгованість ОСОБА_1 за вказаним кредитним договором станом на 17.03.2016р. становить 33470,92 грн. і складається із: заборгованості за тілом кредиту 15968,02грн., за простроченим тілом кредиту 6733,41грн., пеню за пророчення зобов`язання 8199,45грн., пеню за несвоєчасну сплату боргу на суму від 100грн. 500,000грн., а також штраф за п. 2.1.1.7.6. Умов та правил надання банківських послуг: 500,00грн. (фіксована частина) і 1570,04грн. (процентна складова).

Щодо поданого позивачем розрахунку заборгованості, то суд не вважає його належним письмовим доказом, оскільки такий розрахунок зроблений представником позивача і не є первинним чи вторинним (зведеним, звітним) бухгалтерським документом, тому не розглядається як письмовий доказ і може розглядатись виключно як складова частина позовної заяви (що не є доказом), і крім того, у такому випадку він має бути підписаний особою, що підписала позов, - але даній вимозі цей розрахунок також не відповідає. Сам той факт, що представник позивача зазначає його у якості доказу, не робить вказаний розрахунок доказом у розумінні письмового доказу з точки зору його достовірності.

У разі, якщо розглядати даний розрахунок (як стверджує позивач) у якості письмового доказу, то він не відповідає вимогам до складення і оформлення документів (печатка установи, підпис посадової особи, відповідальної за достовірність викладеної у документі інформації, з зазначенням посади, прізвища, та інші реквізити, що ідентифікують такий документ як офіційний документ, виданий установою); наданий розрахунок не підписаний посадовою особою, не посвідчений печаткою підприємства; він складається з декількох аркушів, які (ні кожен окремо ні в цілому) не посвідчені підписом посадової особи, яка несе відповідальність за його достовірність; в графі про підписанта («представник Приватбанку») відсутні прізвище особи і її підпис, а наявна в кінці сторінки позначка чорнилом не розглядається як належне підписання і посвідчення документу, оскільки не ідентифікує підписанта. Крім того, розрахунок не оформлений і не поданий у відповідності до вимог статті 95 ЦПК України, що пред`являються до письмового доказу, який подається суду в оригіналі або в належним чином оформленій і засвідченій копії. Судом надавався строк позивачу для усунення даного недоліку, але у встановлений в ухвалі строк, у додатково наданий строк, і станом на день розгляду справи позивач належним чином складеного документу не подав.

Крім того, даний розрахунок (за його змістом) не містить у собі ніякої інформації щодо укладення договору з відповідачем, не доводить умов кредитування, не доводить факту видачі відповідачу кредитних коштів, а також не доводить наявності та складу заборгованості, а саме по собі зазначення верхнім рядком у назві розрахунку прізвища відповідача («Розрахунок заборгованості за договором б/н від 17.03.2016р., укладеного між Приватбанком і ОСОБА_1 станом на 17.06.2019р») - не доводить віднесення даного розрахунку до конкретного договору і безпосередньо до договору з відповідачем.

Більш того, якщо проаналізувати даний Розрахунок і порівняти його з доводами, викладеними позивачем у позовній заяві, то є суттєві суперечності, зокрема, в позовній заяві позивач стверджує, що з відповідачем був укладений договір кредиту з встановленням кредитного ліміту на кредитну картку 2000грн., натомість в наданому розрахунку заборгованості і за розміром позовних вимог заборгованість за кредитними коштами становить 15968грн. (строкова) і 6733грн. (прострочена), що суттєво і явно перевищує встановлений кредитний ліміт, вказаний у позовній заяві самим позивачем, - і наявність та підстави виникнення такої великої заборгованості за кредитом, яка суттєво (в понад 10разів) перевищує встановлений (за словами позивача) кредитний ліміт, - то навіть і у випадку, якби позивач довів той факт, що на видану клієнту кредитну картку були перераховані кредитні кошти у межах встановленого ліміту 2000грн., це ніяким чином не пояснює наявності боргу по такому кредиту у вказаній у позовній заяві сумі заборгованості.

Дане питання суд намагався з,ясувати у представника позивача ОСОБА_2 , яка з даного приводу не надала логічних і змістовних пояснень, пославшись лише на те, що їй не відомо, чому саме так складено позов і чому саме така сума заборгованості вказана, але на її особисту думку, розрахунки проведені неправильно, і що може бути стягнута лише заборгованість за простроченим кредитом, а сума строкової заборгованості нарахована безпідставно.

Як роз`яснив Верховний Суд у Постанові від 30 січня 2018 року (справа №61/16891/15-ц провадження № 61-517св18), - доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно вказаної норми Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це не можливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Відповідно до пункту 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління НБУ від 18.06.2003 № 254, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Разом з листом- відповіддю на ухвалу суду від 1.10.2019р., поданою 21.10.2019р. (перед другим судовим засіданням) позивач надіслав суду виписку по кредитному рахунку клієнта. З приводу даного доказу, суд виходить з наступного:

Виписка по рахунку не є самостійним письмовим доказом укладення договору кредиту і дотримання при його укладенні письмової форми, оскільки не містить підпису другої сторони (позичальника) і відповідно його волевиявлення, не є доказом того, що договір укладено на певних умовах, і крім того сама по собі не підтверджує видачу відповідачу кредитних коштів саме за тим договором, на який посилається позивач у позовній заяві і укладення якого має бути підтверджено належними, достовірними доказами.

Виписка по рахунку могла б розглядатись як письмовий доказ певних обставин, зокрема руху коштів по рахунку, видачі кредиту, погашення кредиту. Разом з тим позивачем порушено порядок подання доказів. Зокрема, дана виписка не долучалась до позовної заяви і не є тим доказом, який був би витребуваний судом в порядку ст.84 ЦПК України, тому для його подання позивач мав би дотриматись вимог ЦПК щодо строків і порядку подання доказів. Даний доказ позивач подав після того, як суд вже розпочав розгляд справи по суті. Позивач не дотримався строку подання доказів і не заявив клопотання про поновлення строку подання доказу (за приписами ст.222 ЦПК України), що є підставою згідно ст.222 ЦПК для залишення такого клопотання без розгляду. Крім того позивач, надіславши суду вказаний письмовий доказ, не виконав вимоги, передбачені в ч.9 ст.83 ЦПК України і не надіслав другій стороні вказаний доказ та не надав суду підтвердження виконання даної вимоги.

На вказані недоліки щодо поданих копій доказів було звернуто увагу представнику позивача ОСОБА_3 , яка була присутня у судовому засіданні 20.11.2019р.; суд оголосив перерву у судовому засіданні з продовженням позивачу строку для виконання ухвали суду і для виконання вимог ЦПК щодо порядку подання доказів - на два тижні, але до даного часу позивачем не виконано вимоги закону щодо порядку подання доказів, (ч.8, ч.9 ст.83, ч.2 ст.222 ЦПК), тому вказана виписка по рахунку судом до уваги не береться. Суд не вбачає підстав для подальшого оголошення перерв у справі з наданням позивачу ще додаткових строків для усунення недоліків, що було б порушенням принципу змагальності і рівності сторін , і враховуючи, що позивач є юридичною особою, має декількох представників, вважається таким, що безсумнівно знає про наведені вище процесуальні норми, і тому його бездіяльність (та бездіяльність його представників) і зокрема недотримання вимог процесуального закону щодо порядку подання доказів судом розглядається як свідомий вибір позивача і свідоме ігнорування приписів процесуального закону та невиконання процесуального обов`язку, що стосується подання доказів.

При розгляді даної справи суд виходить з того, що обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що і буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

Суд виходить з того, що позивач у порушення вимог ст.83, 84, 95 ЦПК України не надав належних доказів на підтвердження укладення договору кредиту з відповідачем, умов договору, видачі відповідачу кредиту та наявності у відповідача заборгованості по кредитним зобов`язанням (у випадку, якщо такий договір все ж був між ними укладений), та виходячи з того, що це є обов`язком позивача, і що рішення не може ґрунтуватись на припущеннях, то суд не вбачає підстав для того, щоб робити висновок про доведеність наявності у відповідача невиконаних (тим більше прострочених) грошових зобов`язань перед позивачем у вказаних позивачем спірних правовідносинах та про їх розмір.

Суд також виходить з того, що сторони для суду є рівними, що висновки суду мають ґрунтуватись на доказах, а не на припущеннях, і що незалежно від того, що судом ухвалюється заочне рішення, воно має бути законним обґрунтованим і базуватись на наданих доказах. Сам той факт, що відповідач не з?явився до суду, не подав відзиву і не заперечив обґрунтувань позивача та обставин, зазначених у позовній заяві, - не означає визнання позову відповідачем - як підстави для звільнення позивача від обов`язку доказування. Тим більше, що всі рекомендовані листи, відправлені відповідачу , повернулись без вручення адресату, що хоча і дало суду підстави для заочного розгляду справи, але не дає підстав для висновку, що відповідач з позовом погодився, чи що він визнав позов і доводи позивача. Сам факт неявки відповідача не є підставою для звільнення позивача від обов`язку доказувати позовні вимоги і не знімає з позивача такого обов`язку, а також не дає суду підстав ухвалити рішення, яке не ґрунтується на достовірних, допустимих і достатніх доказах. Таким чином, розглядаючи позов в межах заявлених позовних вимог і зазначених підстав, та виключно на підставі поданих доказів, і виходячи з того, що позивач не подав допустимих, достовірних і достатніх доказів на підтвердження позовних вимог; не допускаючи припущень; керуючись принципами диспозитивності, змагальності і рівності сторін у цивільному судочинстві, враховуючи покладений на позивача обов`язок по доказуванню позовних вимог, і враховуючи неприпустимість перекладення на відповідача такого обов`язку (необхідності спростовувати голослівні твердження позивача, які ним недоведені належними доказами) - то при таких обставинах суд дійшов висновку про необґрунтованість позову, недоведеність позовних вимог, і у позові відмовляє.

Оскільки суд у позові відмовляє, то згідно ст.141 ЦПК України відсутні підстави і для стягнення з відповідача на користь позивача понесених ним судових витрат.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 526, 549, 550, 611, 613,615, 627, 629, 631, 638,639, 1048, 1054 ЦК України, ст.ст. 12,13, 76-84, 95, 141, 259, 263-265, 280-284 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

У позові Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором №б/н від 17.03.2016р. та судових витрат - відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яку він може подати протягом тридцяти днів з дня його складення. Якщо копія рішення не буде вручена відповідачу у день його складення, він має право на поновлення строку подання заяви про перегляд заочного рішення, якщо така заява буде ним подана протягом двадцяти днів з дня вручення копії рішення.

Позивач має право оскаржити заочне рішення шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його складення. Якщо копія рішення не буде вручена позивачу у день його складення, він має право на поновлення строку подання скарги, якщо апеляційна скарга буде ним подана протягом 30 днів з дня вручення копії рішення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом встановлених строків не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повне рішення виготовлено 09.12.2019 р.

Суддя Т.В. Селезньова