П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 грудня 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого судді -Березовенко Р.В.,
суддів:Лівінського С.В., Суханової Є.М.,
з участю секретаряМалашевського О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою представником - ОСОБА_2 , на ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 27 серпня 2019 року у справі за заявою ОСОБА_1 про скасування тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за кордон,-

В С Т А Н О В И В:

У липні 2019 року до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області надійшла заява ОСОБА_1 про скасування тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за кордон, в якій він просив скасувати тимчасове обмеження в праві виїзду за межі України, встановлене на підставі ухвали Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 27 листопада 2014 року у справі № 357/16810/14-ц. Заява обґрунтована тим, що 27.11.2014 року Білоцерківським міськрайонним судом Київської області постановлено ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон ОСОБА_1 . Під час постановлення вказаної ухвали суд не перевірив достатність підстав наведених державним виконавцем для такого обмеження, а саме звертаючись до суду з поданням, державний виконавець вважав, що боржник ухиляється від виконання зобов`язань покладених на нього виконавчим написом нотаріуса. Однак, приймаючи до уваги узагальнення судової практики щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України Верховного суду, ухилення боржника від виконання своїх зобов`язань є оціночним поняттям. Теоретично їх невиконання може бути зумовлене об`єктивними причинами, наприклад, внаслідок відсутності майна, роботи, незадовільного фінансового стану, тривалого відрядження, важкої хвороби. Наявність у боржника невиконаних зобов`язань за рішенням суду сама по собі, не є підставою для обмеження його права на виїзд за межі України, оскільки необхідною умовою для застосування такого обмеження, є навмисне та свідоме невиконання боржником рішення суду. Крім того, державним виконавцем у своєму поданні не доведено факт своєчасної обізнаності ОСОБА_1 про наявність виконавчого провадження. В матеріалах справи міститься лише підтвердження про направлення боржнику кореспонденції, але доказів того, що останній отримував її немає. Крім того, станом на 24.06.2019 року відкритті виконавчі провадження, згідно із відомостями автоматизованої системи виконавчих проваджень відносно ОСОБА_1 відсутні, таким чином відпала необхідність в тимчасовому обмеженні, ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України.

Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 27 серпня 2019 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про скасування тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за кордон відмовлено.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою, ОСОБА_1 , через представника - ОСОБА_2 , подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення та неправильне застосування судом першої інстанції норм процесуального права, просив скасувати ухвалу та постановити нову, якою задовольнити заяву. При цьому, апелянт посилається на те, що виконавче провадження № 44601354, відповідно у якому його було обмежено у праві виїзду є завершеним ще у 2016 році, а інші відкриті виконавчі провадження щодо нього, про які йому належним чином повідомлено відсутні. Суд першої інстанції відмовляючи у задоволені вимог посилається на лист головного державного виконавця від 31.07.2019 року, який на думку апелянта долучено з порушенням встановленої процедури. Крім того, суд не звернув увагу та не з`ясував, чи дійсно боржник ухиляється від виконання зобов`язань, а якщо ухиляється, то в чому це полягає, і якими доказами це підтверджується.

В ухвалі про відкриття апеляційного провадження учасникам справи було надано строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу. Однак, відзив до суду не надійшов.

В судовому засіданні представник заявника - ОСОБА_5, просив апеляційну скаргу задовольнити, ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 27 серпня 2019 року скасувати, заяву про скасування тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за кордон задовольнити.

Інші учасники справи належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, до суду не з`явилися, однак їх неявка згідно вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, виходячи з наступного.

Відмовляючи в задоволенні заяви ОСОБА_1 про скасування тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за кордон, суд першої інстанції виходив з того, що боржник був обізнаний про відкриття виконавчого провадження, з 2014 року, зобов`язання не виконані, заборгованість не погашена, про що свідчить постанова про відкриття виконавчого провадження та лист головного державного виконавця від 27.08.2019 року № 61066. Відомості щодо повного фактичного виконання виконавчого напису № 2527 від 29.08.2014 року виданого приватним нотаріусом Білоцерківського міського нотаріального округу Київської області про стягнення зі ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 боргу в сумі 388 993,92 грн., в матеріалах справи відсутні.

Колегія суддів з вказаним висновком суду першої інстанції в повній мірі погодитися не може, враховуючи наступне.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Колегією суддів встановлено, 03.09.2014 року головним державним виконавцем міського відділу ДВС Білоцерківського МРУЮ від 12.09.2014 року було відкрито виконавче провадження ВП № 44601354 щодо стягнення зі ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 боргу у розмірі 388 993,92 грн. за виконавчим написом нотаріуса № 2527 від 29 серпня 2014 року. Постанова про відкриття виконавчого провадження від 3 вересня 2014 року направлена боржнику рекомендованим листом 4 вересня 2014 року (а.с.5).

25.11.2014 року головний державний виконавець звернувся до суду з поданням про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду за кордон ОСОБА_1 .. 27.11.2014 року Білоцерківським міськрайонним судом Київської області винесено ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон ОСОБА_1 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого у АДРЕСА_1 , до врегулювання зобов`язань, покладених на нього виконавчим написом нотаріуса № 2527 від 29.08.2014 року про стягнення на користь ОСОБА_3 боргу у розмірі 388 993, 92 грн. у виконавчому провадженні ВП № 44601354 (а.с.25).

Відповідно до інформації з Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень ВП № 44601354 завершено 31 травня 2016 року, у зв`язку з поверненням виконавчого документу стягувачеві.

Представник боржника в заяві про скасування тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України посилається на те, що станом на 24.06.2019 року відкритті виконавчі провадження, згідно з відомостями автоматизованої системи виконавчих проваджень відносно ОСОБА_1 відсутні, таким чином відпала необхідність в тимчасовому обмеженні в праві виїзду за межі України. Станом на сьогоднішній день стягувачем пропущений строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Відповідно до ч. 1, 3, 5 ст. 441 ЦПК Українитимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення або рішення інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом. Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), якщо така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним рішенням, на строк до виконання зобов`язань за рішенням, що виконується у виконавчому провадженні. Суд може скасувати тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України за вмотивованою заявою боржника.

Згідно з п.п. 2, 8 ч.1, ч. 2 ст. 6 Закону України "Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України", громадянинові України може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон, якщо діють неврегульовані аліментні, договірні чи інші невиконані зобов`язання, або щодо нього подано цивільний позов до суду - до закінчення провадження у справі.

За п.19 ч.3 ст.18 Закону України "Про виконавче провадження", ст.441 ЦПК України у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

Відповідно до ст. 33 Конституції України, кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно зі ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у Першому протоколі до неї, кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не може бути встановлено жодних обмежень, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Закон України «Про порядок виїзду з України громадян України» регулює порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в`їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, визначає випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і встановлює порядок розв`язання спорів у цій сфері.

За правилом п. 5 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України та в`їзду в Україну громадян України», громадянинові України, який має паспорт, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон, в тому числі, якщо він ухиляється від виконання покладених на нього судовим рішенням зобов`язань - до виконання цих зобов`язань.

Про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов`язків у виконавчому провадженні може свідчити невиконання ним своїх обов`язків, передбачених ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження», зокрема, утримання від вчинення дій, які унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; за рішеннями майнового характеру неподання виконавцю протягом п`яти робочих днів з дня відкриття виконавчого провадження декларацію про доходи та майно боржника, зокрема про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах, про майно, що перебуває в заставі (іпотеці) або в інших осіб, чи про кошти та майно, належні йому від інших осіб, за формою, встановленою Міністерством юстиції України; своєчасно не з`являтися на вимогу виконавця; не надавати пояснення за фактами невиконання рішень або законних вимог виконавця чи іншого порушення вимог законодавства про виконавче провадження.

Тобто, ухилення від виконання зобов`язань, покладених на боржника рішенням є будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов`язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов`язок у нього є всі реальні можливості (наприклад, наявність майна, грошових коштів тощо) і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об`єктивні обставини (непереборної сили, події тощо).

Враховуючи викладене, колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що в справі наявні докази ухилення від виконання взятих на боржника обов`язків, оскільки сам факт направлення постанови про відкриття виконавчого провадження не підтверджує ухилення від виконання покладених на боржника судовим рішенням зобов`язань.

Крім того, як вбачається з ухвали Білоцерківським міськрайонним судом Київської області про тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон ОСОБА_1 , вказане обмеження було встановлено судом в рамках виконавчого провадження № 44601354, яке починаючи з травня 2016 року є завершеним, а, отже, примусове виконання судового рішення в порядку, встановленому законом, відповідно до якого було встановлено тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України відсутнє, тому обмеження втратило свою актуальність.

Колегія суддів, також, критично оцінює лист головного державного виконавця від 27.08.2019 року № 61066 (а.с. 136) щодо відкриття 31.07.2019 року (під час розгляду судом даної справи) виконавчого провадження № 59683771, на який посилається суд першої інстанції, так як, з його змісту не встановлено факту обізнаності боржника з наявністю відкритого виконавчого провадження щодо нього, а також відсутні будь-які докази ухилення від виконання зобов`язань боржником в рамках відкритого (нового) виконавчого провадження.

Таким чином, рішення суду першої інстанції є таким, що не ґрунтується на вимогах закону, а висновки суду не відповідають обставинам справи та зроблені із порушенням норм матеріального і процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи.

Обґрунтовуючи судове рішення, крім іншого, колегія суддів приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958, про те, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

За таких обставин, ухвала суду першої інстанції про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_4 підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про задоволення заяви щодо скасування тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за кордон, встановленого, саме, в рамках виконавчого провадження № 44601354.

Керуючись ст. ст. 374, 376, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , поданупредставником - ОСОБА_2 задовольнити.

Ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 27 серпня 2019 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким заяву ОСОБА_1 про скасування тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за кордон задовольнити.

Скасувати тимчасове обмеження, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , у праві виїзду за межі України, встановлене в рамках виконавчого провадження № 44601354, на підставі Ухвали Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 27 листопада 2014 року у справі № 357/16810/14-ц.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Головуючий: Р.В. Березовенко

Судді: С.В. Лівінський

Є.М. Суханова