Справа №359/2582/17
Провадження №2-з/359/110/2019
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2 грудня 2019 року Бориспільський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого Борця Є.О.,

при секретарі судового засідання Коробові О.П.,

за участю представника позивача ОСОБА_1 ,

за участю відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши в приміщенні суду у відкритому судовому засіданні заяву ОСОБА_3 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , ОСОБА_2 , приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Довгої Тетяни Сергіївни про визнання недійсними договорів дарування домоволодіння та земельної ділянки, визнання незаконними та скасування рішень про державну реєстрацію права власності на ці об`єкти нерухомого майна, визнання права власності на частку в домоволодінні,

встановив:

1. Суть процесуального питання, що розглядається судом.

1.1. ОСОБА_3 звернулась з вказаною заявою та посилається на те, що нею пред`явлений до Бориспільського міськрайонного суду позов, в якому вона просить визнати недійсними договори дарування домоволодіння та земельної ділянки, укладені 10 вересня 2019 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_2 ; визнати незаконними та скасувати рішення про державну реєстрацію за ОСОБА_2 права власності на житловий будинок з надвірними будівлями та господарськими спорудами по АДРЕСА_1 , а також на земельну ділянку площею 0,05 га з кадастровим номером :09:036:0116 з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибну ділянку), розташовану по АДРЕСА_1 ; визнати за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частку у вказаному домоволодінні. Водночас, в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відсутні записи про арешт або інші обтяження спірного домоволодіння та земельної ділянки. ОСОБА_2 може безперешкодно відчужити вказані об`єкти нерухомого майна у власність інших осіб. Після цього виконання рішення суду про задоволення позову стане неможливим. Крім того, ОСОБА_3 буде вимушена додатково оспорювати чергові договори відчуження спірного домоволодіння та земельної ділянки. Це свідчить про те, що невжиття заходів забезпечення позову також істотно ускладнить ефективний захист прав позивача. Тому ОСОБА_3 просить суд накласти арешт на житловий будинок з надвірними будівлями та господарськими спорудами по АДРЕСА_1 , а також на земельну ділянку площею 0,05 га з кадастровим номером :09:036:0116 з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибну ділянку), розташовану по АДРЕСА_1 .

1.2. У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 підтримує заяву і наполягає на її задоволенні.

1.3. ОСОБА_2 заперечує проти задоволення поданої заяви про забезпечення позову.

2. Обставини, встановлені судом, та зміст процесуальних правовідносин.

2.1. 29 листопада 2019 року ОСОБА_3 пред`явила до Бориспільського міськрайонного суду позов (а.с.19-26), в якому вона просить: визнати недійсними договори дарування домоволодіння та земельної ділянки, укладені 10 вересня 2019 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_2 ; визнати незаконними та скасувати рішення про державну реєстрацію за ОСОБА_2 права власності на житловий будинок з надвірними будівлями та господарськими спорудами по АДРЕСА_1 , а також на земельну ділянку площею 0,05 га з кадастровим номером :09:036:0116 з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибну ділянку), розташовану по АДРЕСА_1 ; визнати за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частку у вказаному домоволодінні.

2.2. Спірні процесуальні правовідносини регулюються главою 10 «Забезпечення позову» розділу І «Загальні положення» ЦПК України.

3. Норми процесуального права та стала судова практика, якими керується суд при розгляді заяви про забезпечення позову.

3.1. Відповідно до ч.2 ст.149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

3.2. Згідно з ч.3 ст.150 цього ж Кодексу заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

3.3. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п.4 постанови №9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитись, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

3.4. Відповідно до ч.1 ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути обмежений у своїй власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

3.5. Як роз`яснив Європейський суд з прав людини в пілотному рішенні «Іванов проти України», право на суд, захищене статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, було б ілюзорним, якби національна правова система дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалось невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін (рішення у справі «Горнсбі проти Греції»). Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок (рішення у справі «Іммобільяре Саффі» проти Італії»). Необґрунтована затримка у виконанні обов`язкового для виконання судового рішення становить порушення Конвенції (рішення у справі «Бурдов проти Росії»).

4. Мотиви, якими керується суд при розгляді заяви про забезпечення позову.

4.1. Зі змісту інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №188768412 від 14 листопада 2019 року (а.с.13-14) вбачається, що записи про арешт або інші обтяження спірного домоволодіння та земельної ділянки відсутні. Ця обставина переконливо свідчать про те, що ОСОБА_2 може безперешкодно відчужити вказані об`єкти нерухомого майна у власність інших осіб. Після цього виконання рішення суду про задоволення позову стане неможливим.

4.2. Крім того, ОСОБА_3 буде вимушена додатково оспорювати договори відчуження спірного домоволодіння та земельної ділянки. Це свідчить про те, що невжиття заходів забезпечення позову також істотно ускладнить ефективний захист прав позивача.

4.3. Обрані заходи забезпечення позову повністю відповідають змісту заявлених вимог та є співмірними їх розміру.

4.4. Безумовно, накладення арешту на спірне домоволодіння та земельну ділянку призведе до втручання держави в право ОСОБА_2 на мирне володіння майном. Водночас, таке втручання є не тільки виправданим, але й конче необхідним, оскільки воно спрямовано виключно на забезпечення цивільного судочинства та запобігання виникнення нових спорів з іншими особами, які можуть придбати вказане майно. Вказані цілі становлять суспільний інтерес, який превалює над індивідуальними свободами відповідача.

4.5. Крім того, арешт спірного домоволодіння та земельної ділянки полягає у позбавленні ОСОБА_2 можливості лише розпоряджатись цими об`єктами нерухомого майна. Відповідач має право повноцінно користуватись та володіти ними. Це свідчить про те, що накладення арешту на спірне домоволодіння та земельну ділянку не призведе до жодних негативних наслідків. Вжиття цих процесуальних заходів не порушить вимоги ч.1 ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а навпаки сприятиме захисту права позивача на справедливий суд, гарантованого п.1 ст.6 цієї ж Конвенції.

5. Висновок суду.

5.1. З огляду на це суд вважає, що з метою забезпечення пред`явленого позову допустимо накласти арешт на житловий будинок з надвірними будівлями та господарськими спорудами по АДРЕСА_1 , а також на земельну ділянку площею 0,05 га з кадастровим номером :09:036:0116 з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибну ділянку), розташовану по АДРЕСА_1 .

Керуючись п.1 ч.1, ч.2 ст.258, абз.2 ч.6 ст.259, ст.260 ЦПК України, суд

ухвалив:

Заяву ОСОБА_3 про забезпечення позову задовольнити.

Накласти арешт на житловий будинок з надвірними будівлями та господарськими спорудами по АДРЕСА_1 , право власності на який зареєстровано за ОСОБА_2 .

Накласти арешт на земельну ділянку площею 0,05 га з кадастровим номером :09: 036:0116 з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибну ділянку), розташовану по АДРЕСА_1 , право власності на яку зареєстровано за ОСОБА_2 .

Повний текст ухвали суду складений 9 грудня 2019 року.

Ухвала суду може бути оскаржена до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 15 днів з дня складення повного тексту судового рішення. Оскарження ухвали суду не зупиняє її виконання.

Суддя

Бориспільського міськрайонного суду Є.О. Борець