справа № 278/2384/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 грудня 2019 року м. Житомир

Житомирський районний суд Житомирської області в складі головуючого судді Грубіяна Є.О. за участю секретаря Фурман О.А., розглянув цивільну справу за заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , яка одночасно є представником свої малолітніх дітей: ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , треті особи: Оліївська сільська рада Житомирського району Житомирської області, орган опіки та піклування Житомирської районної державної адміністрації про визнання осіб такими, що втратили право на користування житлом, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернулася до суду із зазначеним позовом, яким просила визнати відповідачів такими, що втратили право на користування житловим будинком АДРЕСА_1 .

В обґрунтування заявлених вимог зазначено, що в зазначеному будинку, зареєстровані відповідачі, які тривалий час не проживають у даному будинку.

Враховуючи положення ст. 274 ЦПК України розгляд справи проводився в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами за відсутності заперечень учасників справи цього.

Судовий розгляд цієї справи здійснено на підставі наявних у суду матеріалів, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, що відповідає правилам, встановленим реченням другим ч. 2 ст. 247 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні її фактичні обставини і відповідно ним правовідносини.

Відповідачу, ОСОБА_2 , на підставі свідоцтва про право власності, виданого на підставі розпорядження голови Житомирської райдержадміністрації від 28.09.2005 року за №595, належить житловий будинок АДРЕСА_1 (а.с. 8).

Довіреністю, виданою 7.03.2017 року та посвідченою приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу, Брох А.А, зареєстрованою в реєстрі за №296, ОСОБА_2 уповноважив позивача, ОСОБА_1 , серед іншого, управляти і розпоряджатися усім належним йому на праві власності рухомим і нерухомим майном на території України, з чого б воно не складалося та де б не знаходилося, в тому числі житловими будинками, укладати усі незаборонені законом угоди, договори щодо управління та розпоряджання майном, у тому числі: купувати, продавати, приймати в дар, обмінювати, передавати у заставу (іпотеку) будь-яке майно. Крім цього, уповноважив бути його представником в установах Міністерства внутрішніх справ України з питань реєстрації його проживання (постановки на реєстраційний облік та зняття з реєстраційного обліку) на території України за будь-якою адресою та з питань постановки на реєстраційний облік та зняття з реєстраційного обліку будь-яких осіб у належних йому на праві власності об`єктах нерухомого майна.

Як убачається з довідки №1753, виданої 15.08.2019 року Оліївською сільською радою Житомирського району Житомирської області, відповідачі зареєстровані за вищевказаною адресою (а.с. 15).

Відповідач ОСОБА_3 являється матір`ю ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвами про народження серії НОМЕР_1 від 22.10.2010 року та серії НОМЕР_2 від 24.06.2015 року відповідно (а.с. 20, 22).

Відповідно до акту опитування сусідів від 15.08.2019 року, відповідачі зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 , однак не проживають за нею (а.с. 16).

Відповідач, ОСОБА_2 подав до суду клопотання, яким позов визнав та просив задовольнити його в повному обсязі, зазначивши, що проживає на території Російської Федерації та зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 . Відповідач ОСОБА_3 також направила на адресу суду клопотання, яким позов визнала та просила його задовольнити, зазначивши, що вона разом зі своїми малолітніми дітьми проживає на території Російської Федерації та зареєстровані за адресою: АДРЕСА_3 . Відповідач ОСОБА_6 відзиву на позов не подав, свого ставлення по позовних вимог не висловив.

Правовідносини, що склались між сторонами, врегульовані положеннями наступних норм матеріального права.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання (ч. 1, ст. ст. 15-16 ЦК України).

Цивільне судочинство здійснюється на засадах диспозитивності та змагальності. За такими принципами: кожна сторонами повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом (ч. 3 ст. 12 ЦПК України); суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Мало того, тягар доказування покладається на сторони. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України).

Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (ч. 1 ст. 391 ЦК України).

Члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом (ст. 405 ЦК України).

Враховуючи вищевикладене, повно, всебічно та об`єктивно дослідивши докази, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову, беручи до уваги наступне.

Позивач заявленими вимогами ставить питання про визнання відповідачів такими, що втратили право на користування житловим будинком. Разом з тим, надані суду тим самим позивачем матеріали свідчать про зареєстровані права власності на весь спірний житловий будинок на відповідача, ОСОБА_2 . В даному випадку довіреність, надана ОСОБА_2 позивачу, а так само визнання останнім позову не є достатньою підставою для задоволення позовної вимоги про визнання власника житлового будинку таким, що втратив право користування житлом.

В той же час, позов стосовно інших відповідачів, суд вважає обґрунтованим та таким, який підлягає до задоволення, адже дані особи не проживають у даному житлі протягом тривалого часу.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 263-265 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Позов задовольнити частково.

Визнати ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та її малолітніх дітей: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , такими, що втратили право користування житловим будинком АДРЕСА_1 .

В решті позовних вимог - відмовити.

Повне рішення складено 9 грудня 2019 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. Рішення може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Житомирського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя Є.О. Грубіян