Провадження № 2/344/2183/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2019 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді Бородовського С.О.

за участі секретаря Прокопів С.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів,-

В С Т А Н О В И В:

в позові вказано, що 11/03/2004 р. сторони зареєстрували шлюб, в якому в 2005 році народився син. 06/12/2018 року сторони розлучилися, син залишився проживати з матірю. Відповідач не надає допомогу на дитину з часу розірвання шлюбу. Відповідач має можливість надавати утримання для дитини, працездатний, матеріально забезпечений, інших утриманців не має, здійснює діяльність з виготовлення та продажу ювелірних виробів. Тому позивач вважає, що відповідач має змогу сплачувати аліменти в сумі 10000 гривень.

Позивачка подала до суду заяву, в якій підтримала позов та просила суд про його задоволення.

Відповідач повідомлений судом про відкриття спрощеного провадження, про порядок і умови реалізації сторонами їх процесуальних прав і обов?язків. Відповідач не подав суду відзиву на позов чи його заперечення.

Так в рішенні Європейського суду з прав людини по справі Пономарьов проти України (Заява № 3236/03) вказано: ... сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (mutatis mutandis, рішення у справі (Aleksandr Shevchenko v. Ukraine), заява № 8371/02, п. 27, рішення від 26 квітня 2007 року, та "Трух проти України" (Trukh v. Ukraine) (ухвала), заява № 50966/99, від 14 жовтня 2003 року).

Оскільки відповідача повідомлено про судовий розгляд у спосіб, що визначений законом, тому правові наслідки за його відсутність в судовому засіданні процесуальним законом повністю покладено на відповідача.

Судом встановлено наступні обставини.

Відповідно до свідоцтва про народження №368132 батьками ОСОБА_3 24/01/ІНФОРМАЦІЯ_1 зареєстровано сторін спору.

06/12/2018 р. ухвалено рішення, яким розірвано шлюб сторін, сина залишено проживати з матір?ю.

В ст. 2 Закону України Про охорону дитинства вказано, що законодавство про охорону дитинства ґрунтується на Конституції України, Конвенції ООН про права дитини, міжнародних договорах, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України, і складається з цього Закону, а також інших нормативно-правових актів, що регулюють суспільні відносини у цій сфері.

В ст. 8 Закону України Про охорону дитинства вказано, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Відповідно до п. 1 ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

В ст. 182 СК України вказано, що при визначенні розміру аліментів суд враховує:

1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку 1013,5 гривень.

Позивачка не надала суду доказів на підтвердження її витрат на утримання дитини за попередні періоди, а так само і розрахунків щодо обґрунтування розміру витрат позивачки на утримання дитини на майбутній період.

Також позивачка не надала суду доказів наявності у дитини особливих потреб або, на встановлення інших обставин, що вказані в ст. 182 СК України.

Відповідно до п. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

В п. 3 ст. 12 ЦПК України вказано, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Отже законом на позивачку покладено обов?язок довести перед судом наявність у неї витрат на утримання дитини на суму 20 000 гривень на місця, половину з яких повинен нести відповідач.

Тому позивачем не доведено правових підстав позову у відповідній частині.

Так само в п. 1 ст. 13 ЦПК України вказано, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обовязком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

В ст. 3 ЦК України в якості загальної засади відносин проголошено справедливість, добросовісність та розумність.

Отже, за умов подання позову про стягнення з відповідача 10000 гривень аліментів на місяць позивачка зобов?язана була надати докази можливості для відповідача здійснювати зазначені витрати, а також наявність у відповідачки витрат на утримання дитини в сумі 20000 гривень щомісячно.

Таким чином, позов обґрунтовано належними правовими підставами лише частково.

Крім цього відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини учасники судового розгляду не вправі очікувати від суду вчинення на їх користь дій, що матиме наслідком порушення змагальності і диспозитивності судового розгляду, оскільки це відображало б зацікавленість в результатах судового розгляду.

Отже позивач не вправі очікувати від суду виконання її обов?язків щодо обґрунтування правовими підставами предмету спору. Усім учасникам спору забезпечується однакова можливість в реалізації їх прав.

Тому позивачем доведено позов в частині стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини в сумі 1500 гривень.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати щодо судового збору в цьому спорі покладаються на відповідача.

Усі інші пояснення сторін, їх докази і арґументи не спростовують висновків суду, зазначених в цьому судовому рішенні, їх дослідження та оцінка судом не надало можливості встановити обставини, які б були підставою для ухвалення будь-якого іншого судового рішення.

Відповідно до зазначеного суд,-

У Х В А Л И В :

позов задовольнити частково.

Стягувати з ОСОБА_2 03//10/ІНФОРМАЦІЯ_2 (ІПН) на користь ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1) на утримання сина ОСОБА_3 24/01/ІНФОРМАЦІЯ_1 щомісячно аліменти в сумі 1500 (одна тисяча п?ятсот) гривень;

Зазначені аліменти стягувати з 21/12/2018 р. і до досягнення дитиною повноліття.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави 680 гривень судового збору.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів безпосередньо до апеляційного суду, з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Якщо справу розглянуто за заявою осіб, визначених частиною другою статті 4 цього Кодексу, рішення суду, що набрало законної сили, є обовязковим для особи, в інтересах якої було розпочато справу.

Якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом предявлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них.

Головуючий суддя Бородовський С.О.