справа №619/4514/18
провадження №2/619/263/19
Рішення

10 липня 2019 року
Дергачівський районний суд Харківської області у складі: головуючого судді Нечипоренко І.М., за участю секретаря судового засідання Носачової І.В.,
розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу №619/4514/18,
ім`я (найменування) сторін:
відповідач: ОСОБА_2 ,
представник позивача: ОСОБА_3
представник відповідача: ОСОБА_4
вимоги позивача: про поділ спільного майна подружжя та стягнення грошової компенсації.
Стислий виклад позиції позивача за заперечень відповідача.
У судовому засіданні позивач та представник підтримали позовні вимоги, про обставини пояснили, як зазначено вище.
Відповідач та представник у судовому засіданні позовні вимоги визнали частково, зазначивши, що відповідач не заперечує проти визнання за позивачем права власності на ј частину спірного житлового будинку, в іншій частині позовні вимоги вважає завищеними, такими, що не відповідають дійсній вартості майна, а також безпідставними. Поданий позивачем перелік рухомого майна жодним чином не підтверджує вартості майна, факту його придбання у шлюбі одним з подружжя або обома, факту його придбання саме в шлюбі під час ведення сумісного господарства за сумісні кошти, а також його місцезнаходження та взагалі існування на цей час. Він не обізнаний, яке саме майно має на увазі позивач, з огляду на відсутність будь-яких документів на таке майно, в тому числі і в нього, а також з огляду на фактичну відсутність у нього будь-якого спільного майна подружжя. Доказів спільного придбання зазначеного в позові рухомого майна позивачем по справі не надано. Крім того, позивач просить стягнути з нього грошову компенсацію за 1/4 частину житлового будинку у сумі 215726,00грн та визнати за ним право особистої приватної власності на 1/2 частину спірного житлового будинку. При цьому, він не згоден на виплату компенсації.
Заяви, клопотання, процесуальні дії у справі.
У провадження судді Нечипоренко І.М., після задоволення заяви про самовідвід суддею Остропільцем Є.Р., надійшла дана цивільна справа, яка ухвалою від 26.03.2019 прийнята до розгляду за правилами спрощеного провадження, судове засідання для розгляду справи по суті призначено на 23.04.2019, яке відкладено на 21.05.2019 за клопотанням представника відповідача для ознайомлення з матеріалами справи, на 12.06.2019 за клопотанням представника позивача для ознайомлення з відзивом на позов, на 25.06.2019 у зв`язку з неявкою позивача та її представника.
25.06.2019 оголошено перерву до 10.07.2019 за клопотанням представника позивача для ознайомлення з додатковим відзивом.
Фактичні обставини, встановлені судом, норми права, які застосовував суд, мотиви суду.
Судом установлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 25.11.1995, який було розірвано 25.05.2018, про що мається копія свідоцтва про розірвання шлюбу (а.с.6).
Житловий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , належить на праві приватної власності в Ѕ частині ОСОБА_2 на підставі договору купівлі продажу від 19.09.2005, посвідченого приватним нотаріусом Дергачівського районного нотаріального округу Коробець О.М., реєстр №1885, що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно (а.с.7-8, 103).
Відповідно до ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності.
Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (стаття 61 СК України).
Згідно вимог ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.
Як роз`яснено в п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання.
За правилами ч.1 ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.
Таким чином, спірна Ѕ частина житлового будинку підлягає поділу між подружжям у рівних частинах, тобто по ј частині кожному, оскільки була придбана сторонами за час перебування у шлюбі.
Відповідно до положень статті 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному із подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному із подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України.
Правовідносини, в яких позивач просить припинити право власності на свою частку в майні з отриманням грошової компенсації на свою користь, регулюються також положенням частини другої статті 364 ЦК України, яка передбачає, що якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки.
У пункті 25 вказаної постанови Пленуму Верховного Суду України роз`яснено, що при поділі спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин четвертої та п`ятої статті 71 СК України щодо обов`язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.
Щодо застосування указаної норми при поділі майна подружжя Верховним Судом України викладена правова позиція у справі № 6-37цс13 від 23 вересня 2015 року, відповідно до якої при поділі майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, в разі, якщо речі є неподільними, присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно допускається лише за його згодою та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду (частини четверта, п`ята статті 71 СК України).
Як передбачено ч.3 ст.12, ч.1, ч.6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно ч.1 ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Суд зазначає, що на виконання зазначених вище законодавчих норм, позивачем не надано доказів, що належна їй ј частина житлового будинку є незначною і не може бути виділена в натурі, є неподільною річчю та доказів попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.
До того ж, суд зазначає, що припинити право особи на частку в спільному майні можливо лише за позовом іншого співвласника, за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду та за наявності згоди відповідача на таке припинення, тоді як таких позовних вимог позивачем не заявлено.
За таких обставин, суд визнає ідеальні частки подружжя в нерухомому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.
Щодо стягнення компенсації з відповідача за рухоме майно, суд зазначає, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження факту наявності цього майна, його вартості та придбання його сторонами в період перебування у шлюбі.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
При зверненні до суду позивачем ОСОБА_1 сплачено судовий збір у розмірі 2497,27грн, та враховуючи, що позовні вимоги задовольняються частково (1/4 частина), з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 624,32грн (2497,27грн/4).
Статтею 129-1 Конституції України встановлено, що суд ухвалює рішення іменем України. Відповідно до ст. 209 ЦПК України суди ухвалюють рішення іменем України негайно після закінчення судового розгляду. Рішення суду ухвалюється, оформлюється і підписується в нарадчій кімнаті суддею.
Відповідно до ст.259 ЦПК України суди ухвалюють рішення іменем України негайно після закінчення судового розгляду. Рішення суду приймаються, складаються і підписуються в нарадчій кімнаті складом суду, який розглянув справу.
Керуючись ст.ст. 7, 12, 13, 81, 89, 200, 206, 258, 259, 263-265, 273, 354 ЦПК України, суд,
Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.
Визнати за ОСОБА_1 , в порядку поділу спільного майна подружжя, право власності на 1/4 частину житлового будинку АДРЕСА_2 .
Визнати за ОСОБА_2 , в порядку поділу спільного майна подружжя, право власності на 1/4 частину житлового будинку АДРЕСА_2 .
В іншій частині позову відмовити.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір в розмірі 624,32грн (шістсот двадцять чотири гривні 32 копійки).
Апеляційна скарга на рішення суду подається Харківському апеляційному суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення відповідно до п.п.15.5 п.15 Перехідних положень ЦПК України через Дергачівський районний суд Харківської області.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне найменування (ім`я) сторін:

позивач: ОСОБА_1 , ІПН НОМЕР_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 ;

відповідач: ОСОБА_2 , ІПН НОМЕР_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_4 .

Повне рішення суду складено 12.07.2019.

Суддя І. М. Нечипоренко