Справа №359/4046/19
Провадження №2/359/1915/2019
23 вересня 2019 року Бориспільський міськрайонний суд Київської області у складі:
головуючого Борця Є.О.,
при секретарі судового засідання Коробові О.П.,
за участю позивача ОСОБА_1 ,
розглянувши в приміщенні суду у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим будинком,
ОСОБА_1 звернулась до суду з вказаним позовом та обґрунтовує його тим, що вона є власницею жилого будинку по АДРЕСА_1 . В цьому об`єкті нерухомого майна зареєстровано місце проживання її колишнього чоловіка ОСОБА_2 . Однак більше року він не проживає у вказаному жилому будинку. Тому ОСОБА_1 просить суд визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право на користування жилим будинком по АДРЕСА_1 .
У судовому засіданні ОСОБА_1 підтримує позов та наполягає на його задоволенні.
ОСОБА_2 не з`явився у судове засідання. Він у встановленому порядку повідомлений про час та місце розгляду цивільної справи. Ця обставина підтверджується оголошенням про виклик відповідача (а.с.23).
На підставі ч.1 ст.281 ЦПК України суд постановив ухвалу про проведення заочного розгляду цивільної справи у відсутності відповідача.
Вислухавши пояснення позивача, допитавши свідків та дослідивши письмові докази, суд дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав.
Встановлено, що ОСОБА_1 є власницею жилого будинку по АДРЕСА_1 . Ця обставина підтверджується копією договору дарування від 30 листопада 2007 року (а.с.10) та копією витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №16940674 від 6 грудня 2007 року (а.с.11).
Зі змісту довідки Старівської сільської ради №390 від 26 березня 2019 року (а.с.8) вбачається, що у вказаному жилому будинку зареєстровано місце проживання ОСОБА_2 , який з 19 липня 2005 року перебував в шлюбі з позивачем.
Ця обставина свідчить про те, що спірні правовідносини регулюються главою 6 «Користування жилими приміщеннями в будинках (квартирах) приватного житлового фонду» ЖК України та главою 32 «Право користування чужим майном» ЦК України.
Відповідно до ч.1 ст.156 ЖК України члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.
Як роз`яснив Верховний Суд України, право члена сім`ї власника жилого будинку (квартири), який не є співвласником, на користування цим будинком (квартирою) вдповідно до ст.156 ЖК України обумовлене наявністю сімейних відносин із власником і спільним із ним проживанням у даному будинку (квартирі). Виходячи з цього особа може бути визнана такою, що втратила право користування жилим приміщенням у належному власникові жилому будинку (квартирі), якщо вона вийшла зі складу сім`ї останнього і перейшла проживати в інше місце.
Згідно з ч.2 ст.405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Встановлено, що рішенням Бориспільського міськрайонного суду від 1 лютого 2019 року (а.с.6) шлюб між ОСОБА_1 та відповідачем був розірваний. Ця обставина свідчить про те, що ОСОБА_2 перестав бути членом сім`ї позивача.
Допитані у судовому засіданні свідки ОСОБА_3 та ОСОБА_4 показали, що вони є дочками позивача. Дійсно, відповідач був їх вітчимом та проживав разом з ними в жилому будинку по АДРЕСА_1 . Однак у вересні 2018 року ОСОБА_2 залишив вказаний жилий будинок та поїхав в Російську Федерацію.
Достовірність показань свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 підтверджується довідками Старівської сільської ради №391 від 26 березня 2019 року, №489 від 23 квітня 2019 року та №2-19/380 від 30 травня 2019 року (а.с.9, 12, 15), зі змісту яких вбачається, що відповідач не проживає в спірному жилому будинку з 5 вересня 2018 року.
В матеріалах цивільної справи відсутні докази на підтвердження поважності причин відсутності ОСОБА_2 в цьому об`єкті нерухомого майна.
З огляду на це суд вважає допустимим визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування жилим будинком по АДРЕСА_1 .
Відповідно до ч.2 ст.89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість та достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності.
Згідно з ч.1-ч.2, ч.4 ст.77 цього Кодексу належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.
Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_5 показала, що вона є сусідкою позивача. Однак їй не відомі обставини проживання ОСОБА_2 в жилому будинку по АДРЕСА_1 .
З огляду на це суд вважає, що показання свідка ОСОБА_5 не містять обставини, що стосуються предмета доказування, та є неналежним доказом в розумінні ст.77 ЦПК України.
Відповідно до ч.1 ст.141 та п.6 ч.1 ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання, пов`язане з розподілом між сторонами судових витрат. Зокрема, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Встановлено, що ОСОБА_1 сплатила судовий збір в розмірі 768 гривень 40 копійок. Ця обставина підтверджується квитанцією (а.с.1). Пред`явлений нею позов задоволений в повному обсязі.
З огляду на це суд вважає, що з ОСОБА_2 на користь позивача належить стягнути витрати на оплату судового збору в розмірі 768 гривень 40 копійок.
Керуючись п.2 ч.1, ч.3 ст.258, абз.1 ч.6 ст.259, ст.ст.263-265, ч.6 ст.268, ч.1 ст.280 ЦПК України, суд
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим будинком, задовольнити.
Визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування жилим будинком по АДРЕСА_1 .
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на оплату судового збору в розмірі 768 гривень 40 копійок.
Повний текст заочного рішення складено 3 жовтня 2019 року.
Заочне рішення може бути оскаржено позивачем в загальному порядку шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом 30 днів з дня складання його повного тексту.
Відповідач має право подати заяву про перегляд заочного рішення до Бориспільського міськрайонного суду протягом 30 днів з дня складання його повного тексту. У разі відмови у задоволенні цієї заяви відповідач набуде право оскаржити заочне рішення до Київського апеляційного суду в загальному порядку.
Суддя
Бориспільського міськрайонного суду Є.О. Борець