ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 601/868/19Головуючий у 1-й інстанції Коротич І.А.
Провадження № 22-ц/817/1151/19 Доповідач - Шевчук Г.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 грудня 2019 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Шевчук Г.М.

суддів - Міщій О. Я., Ткач З. Є.,

з участю секретаря - Костів Х.Ю.

позивача - ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу №601/868/19 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Кременецького районного суду Тернопільської області від 2 жовтня 2019 року, ухваленого суддею Коротич І.А., повний текст якого складено 8 жовтня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Лідихівської сільської ради про визнання незаконним та скасування рішення сесії Лідихівської сільської ради Кременецького району Тернопільської області №29 від 24.12.2015 року,-

ВСТАНОВИЛА:

У травні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Лідихівської сільської ради про визнання незаконним та скасування рішення сесії Лідихівської сільської ради Кременецького району Тернопільської області №29 від 24.12.2015 року.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на те, що 24 грудня 2015 року Лідихівська сільська рада, прийняла рішення № 29 «Про надання пропозиції на виготовлення свідоцтва про право власності», яким постановлено: «запропонувати ОСОБА_2 виготовити свідоцтво про право власності на 3/4 частину адміністративного будинку. Залишити за сільською радою право на виготовлення свідоцтва про право власності на 1/4 частину адміністративного будинку (колишнього колгоспу)». Вважає, що даним рішенням порушено його права як власника майнового паю.

Рішенням Кременецького районного суду від 2 жовтня 2019 року в позові ОСОБА_1 до Лідихівської сільської ради про скасування рішення сесії Лідихівської сільської ради Кременецького району Тернопільської області № 29 від 24 грудня 2015 року «Про надання пропозиції на виготовлення свідоцтва про право власності» відмовлено.

ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу на рішення суду, посилаючись на порушення судом першої інстанції вимог матеріального та процесуального права. Просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким задовольнити його вимогу про скасування рішення сесії Лідихівської сільської ради. В обгрунтування вимог посилається на те, що він є власником майнового сертифікату, відповідно до якого має право на майновий фонд КСП СВЗП Лідихівська. Прийнявши рішення про надання пропозиції на виготовлення свідоцтва про право власності ОСОБА_2 , сільська рада порушила його право, оскільки у спірному адміністративному будинку є його частка.

В суді апеляційної інстанції апелянт ОСОБА_1 підтримав апеляційну скаргу, зіславшись на доводи, викладені у апеляційній скарзі.

Представник відповідача в судове засідання не 'явився, хоча належним чином був повідомлений про день та час розгляду справи.

В силу вимог ст. 372 ч. 2 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи апеляційним судом.

Ознайомившись з матеріалами справи, доводами апеляційних скарг в їх межах, заслухавши представників сторін колегія суддів вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції вірно виходив з відсутності правових підстав для задоволення вимог.

Колегія суддів погоджується з висновком суду.

Відповідно до ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до ч.1ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Судом встановлено, що згідно рішення Лідихівської сільської ради Кременецького району Тернопільської області № 29 від 24 грудня 2015 року «Про надання пропозиції на виготовлення свідоцтва про право власності», було вирішено: запропонувати ОСОБА_2 виготовити свідоцтво про право власності на 3/4 частини адміністративного будинку (колишнього колгоспу); залишити за сільською радою право на виготовлення свідоцтва про право власності на 1/4 частини адміністративного будинку (колишнього колгоспу).

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 згідно свідоцтва про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства ( майновий сертифікат) №015832 від 15 .04.2004 року має право на пайовий фонд колективного сільськогосподарського підприємства СВЗП Лідихівська в розмірі 930 гривень, що становить 006 відсотків від загальної вартості майна пайового фонду підприємства .

Доводи позивача ОСОБА_1 , що суд безпідставно відмовив в позові та не врахував, що даним рішенням порушено його права, оскільки у спірному адміністративному будинку є його частка колегія суддів не приймає до уваги як не обгрунтовані .

Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до вказаних норм закону позивач, звертаючись до суду з позовом повинен довести факт порушення невизнання чи оспорення його прав свобод чи інтересів саме вказаним ним відповідачем.

Однак позивач не довів, що оскаржуваним рішенням Лідихівської сільської ради Кременецького району Тернопільської області № 29 від 24 грудня 2015 року яким було вирішено: запропонувати ОСОБА_2 виготовити свідоцтво про право власності на 3/4 частини адміністративного будинку (колишнього колгоспу); залишити за сільською радою право на виготовлення свідоцтва про право власності на 1/4 частини адміністративного будинку (колишнього колгоспу) порушено права позивача ОСОБА_1 , оскільки рішення носить рекомендаційний характер та не створює жодних юридичних наслідків.

Крім того, судом першої інстанції встановлено, що рішенням Кременецького районного суду Тернопільської області в справі № 601/90/16 від 10 січня 2017 року, в позові ОСОБА_2 до Лідихівської сільської ради Кременецького району Тернопільської області, де третя особа на стороні відповідача без самостійних позовних вимог ОСОБА_1 про визнання права власності на адміністративну будівлю по АДРЕСА_1 та стягнення судових витрат відмовлено.

Ухвалою Апеляційного суду Тернопільської області від 23 березня 2017 року, апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилено. Рішення Кременецького районного суду Тернопільської області від 10 січня 2017 року - залишено без змін.

Постановою Верховного Суду України від 30 травня 2018 року, касаційну скаргу ОСОБА_2 - залишено без задоволення. Рішення Кременецького районного суду Тернопільської області від 10 січня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Тернопільської області від 23 березня 2017 року- залишено без змін.

В той же час колегія суддів зазначає, що при розгляді справи судом першої інстанції не було вирішено питання щодо кола осіб, які братимуть участь у справі, чим порушено норми процесуального права при вирішенні зазначеного спору.

Так, позивачем подано позов про визнання незаконним та скасування рішення сесії Лідихівської сільської ради Кременецького району Тернопільської області №29 від 24.12.2015 року, однак відповідачем до участі у справі залучено лише Лідихівську сільську раду, при цьому не залучено особу відносно якої прийнято рішення.

В мотивувальній частині рішення суд першої інстанції зазначає, що позов пред`явлено не до всіх відповідачів, а тому він позбавлений можливості дослідити дані правовідносини.

При цьому суд першої інстанції не звернув увагу на те, що цивільно процесуальне законодавство врегульовує дане питання.

Відповідно до ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість:

1) керує ходом судового процесу;

2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами;

3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій;

4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом;

5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Відповідно до ч.1 ст.48 ЦПК України, сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач.

Відповідно до ст.5 ЦПК України, суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до початку першого судового засідання залучити до участі уній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження-до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача. Про залучення співвідповідача чи заміну неналежного відповідача постановляється ухвала. За клопотанням нового відповідача або залученого співвідповідача розгляд справи починається спочатку. Відповідач, замінений іншим відповідачем, має право заявити вимогу про компенсацію судових витрат, здійснених ним внаслідок необґрунтованих дій позивача. Питання про розподіл судових витрат вирішується в ухвалі про заміну неналежного відповідача.

Разом з тим і суд зобов`язаний роз`яснити позивачу наслідки подання позову до неналежного відповідача (відповідачів) та його право подати клопотання про залучення належного, заміни неналежного належним, залучення співвідповідача, тощо. При цьому слід вважати, що заявлені позовні вимоги до неналежного відповідача, співвідповідача (чи при його (належного відповідача) відсутності) задоволені судом бути не можуть, оскільки вказане слід вважати порушенням вимог процесуального закону, за якими суд не взмозі вирішувати та задовольняти позовні вимоги без особи, яка повинна відповідати за позовом, прав, обов`язків, інтересів якої такий прямо стосується (належного відповідача чи співвідповідача). Правом на заявлення клопотання про заміну неналежного відповідача належним, залучення співвідповідача наділений виключно позивач, який у випадку заміни відповідача (відповідачів), залучення нового, зобов`язаний вказати вимоги до нового відповідача (відповідачів) та підстави заявлення таких саме до нього.

Так, судом першої інстанції на обговорення вказаного питання (про з`ясування кола осіб, яких стосується спір та залучення співвідповідачів) не ставилось, та позивачу таке його право не роз`яснювалось, відповідно і позивач такого права не реалізовував у спосіб залучення належних відповідачів (співвідповідачів) чи відмову у залученні таких із настанням відповідних наслідків, про що він повинен був бути поінформованим судом.

Без залучення осіб, для яких таке рішення створює відповідні права та обов`язки, змінює правовідносини та призводить до нових наслідків, суд не взмозі давати оцінку підставам та предмету позову та виносити рішення по суті такого спору, оскільки без залучення належного (належних) відповідача (відповідачів, співвідповідачів) на права та обов`язки якого (яких) впливатиме таке судове рішення суд вирішувати питання про задоволення позову не взмозі.

Зважаючи на вказане, неможливість залучення ОСОБА_3 як учасника (співвідповідача) на стадії апеляційного розгляду чи направлення справи на новий розгляд до суду першої інстанції для виконання таких вимог закону судом першої інстанції колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції про відмову в позові слід залишити без змін.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

З урахуванням того, що ОСОБА_1 згідно п.13 ч.1 ст.5 ЗУ Про судовий збір звільнений від сплати судових витрат (як учасник бойових дій), колегія суддів приходить до висновку, що судовий збір за подання апеляційної скарги слід компенсувати за рахунок держави в порядку встановленому Кабінетом Міністрів України.

Враховуючи викладене, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 375, 390 ЦПК України, колегія суддів, -

постановила :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Кременецького районного суду Тернопільської області від 2 жовтня 2019 року залишити без змін.

Судові витрати компенсувати за рахунок держави в порядку встановленому Кабінетом Міністрів України.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повна постанова складена 9 грудня 2019 року.

Головуюча: Г.М.Шевчук

Судді: О.Я. Міщій

З.Є. Ткач