Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

17.01.2019 року Справа № 133/1880/18

КОЗЯТИНСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД

ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ

в складі: головуючого - судді Воронюк В.А.,

при секретарі Полонській Н.М.

з участю представника позивача адвоката ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

представника відповідача адвоката ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Козятин цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини,-

ВСТАНОВИВ:

Позивачка звернулась до суду із позовом в якому просила ухвалити рішення, яким визначити їй додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

В обґрунтування позовних вимог позивачка вказала, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року помер ОСОБА_5, який на день смерті був зареєстрований та проживав в АДРЕСА_1. Після смерті ОСОБА_5 відкрилась спадщина. В силу ч.1ст.1221 ЦК України місцем відкриття спадщини після смерті ОСОБА_5 є смт.Бродецьке Козятинського району Вінницької області. Вона є уроженкою с.Бродецьке Козятинського району Вінницької області і у 1994 році уклала шлюб та виїхала до Росії. Останній раз в Україну я приїздила в серпні 2015 року.

Приїхавши в липні цього року в смт.Бродецьке, вона дізналася від працівників сільської ради про те, що за життя ОСОБА_5 на її ім»я склав заповіт. До цього часу їй взагалі нічого не було відомо про існування заповіту.

Відповідач - ОСОБА_2 є спадкоємцем першої черги за законом з обов"язовою часткою у спрадщині, що залишилась після смерті ОСОБА_5

ОСОБА_2 спадщину після смерті ОСОБА_5 прийняв у встановлений законом строк подавши заяву про прийняття спадщини до Козятинської державної нотаріальної контори. Вона також бажає прийняти спрадщину після смерті ОСОБА_5, однак нею пропущено строк для звернення із заявою про прийняття спадщини. Причиною цього пропуску стало те, що їй не було відомо про наявність заповіту на її ім"я, а також те, що вона проживає на території іншої держави за межами України і в силу ситуації, яка склалась між Україною та Росією вона не мала можливості приїхати до України та подати відповідну заяву про прийняття спадщини.

Відповідач у своєму відзиві на позов зазначив, що в 2004 році ОСОБА_5 склав заповіт на користь позивача, про існування якого знала вся родина, в тому числі і позивач. До 2015 року позивач постійно приїздила у відпусту на Україну.

Після смерті брата, його дружина ОСОБА_6 в 2014 році переїхала жити в будинок до ОСОБА_5, переписавши свою квартиру молодшій дочці. Після смерті спадкодавця ОСОБА_5, на дев'ятині ОСОБА_6 як варіант запропонувала йому на пам'ять від батька оформити на себе земельний пай, щоб він не мав претензій до хати. Після цієї розмови ОСОБА_6 тільки 16.06.2017 року повідомила, що у її дочки, тобто позивача, виникають фінансові труднощі з приїздом на Україну для оформлення спадщини та вона консультувалась у нотаріуса , що вона як громадянка іншої держави буде вимушена оформити спадщину зі сплатою великого податку більше 20 % вартості спадщини. ОСОБА_6 запропонувала йому, як сину покійного оформити спадщину на себе , землю залишити собі, а хату переписати на її дочку, а дочка через нотаріуса Російської Федерації мала поштою прислати відмову від спадщини по заповіту, на що він погодився. 23.06.2018 року ОСОБА_6 разом з відповідачем приїхали до приватного нотаріуса ОСОБА_7, перебуваючи в автомобілі ОСОБА_6 передала йому всі оригінали документів, а саме свідоцтво про смерть ОСОБА_5, державний акт на право власності на земельну ділянку серія НОМЕР_1, державний акт на право власності на земельну ділянку серія НОМЕР_2 державний акт на право власності на земельну ділянку серія НОМЕР_3., які до сьогоднішнього дня зберігаються у нього. Перебуваючи в приватного нотаріуса ОСОБА_6 показала заповіт на користь позивача та повідомила нотаріуса, що дочка не претендує на спадщину, має прислати нотаріально посвідчену відмову від спадщини . На підтвердження цього нотаріус власноручно на витягу про реєстрацію в спадковому реєстрі зробила надпис «відмова від заповіту». Свідком розмови його та ОСОБА_6 , передачі документів був ОСОБА_8. Таким чином позивач в позовній заяві надає неправдиву інформацію про те, що вона не знала про існування заповіту.

Представник позивача - адвокат ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила надати позивачу додатковий строк, достатній для подачі заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5 При цьому пояснила, що її довірителька проживає в Росії, із-за обстановки, що скалалася між Україною та Росією позивачка з 2015 по 2018 рік не приїзжала на Україну, про наявність заповіту дізналася в 2017 році. Вважає це поважною причиною пропуску строку на прийняття спадщини.

Відповідач ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_3 в судовому засіданні позовні вимоги не визнали, просили відмовити в задоволенні позову. Відповідач ОСОБА_2 підтримав обставини, зазначені ним у відзиві на позовну заяву.

Представник відповідача адвокат ОСОБА_3 суду пояснив, що позивач, навіть якщо і не знала про існування заповіту, то вона могла б звернутися до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини за зконом за правом представлення, але вона цього не зробила. Позивач могла б в Росії звернутися до нотаріуса , написати заяву про прийняття спадщини та направити її в Козятинську нотаріальну контору. У позивача не було ніяких непереборних обставин, які б заважали їй оформити спадщину вчасно.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_8 суду пояснив, що влітку 2018 року він підвозив ОСОБА_2 та дружину його покійного брата, які говорили, що їдуть в нотаріальну контору оформляти спадщину. При цьому дружина покійного брата передала папку ОСОБА_2 та сказала, що там всі необхідні документи. Вона також говори ла, що її дочка в Росії, та просила, щоб спадщину оформив ОСОБА_2

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_9 суду пояснила, що відповідач ОСОБА_2 та покійний батько позивача були рідніми братами, а їх батьком був ОСОБА_5. який помер в 2016 році. Від матері позивача ОСОБА_6 вона знає, що її дочка успадкувала від діда спадщину, яку потрібно оформити, але так як проживає в Росії, то їй важко приїхати . Про наявність заповіту не знає нічого.

Заслухавши адвоката ОСОБА_1, відповідача ОСОБА_2 та його представника - адвоката ОСОБА_3, заслухавши свідків, дослідивши письмові докази суд вважає, що позов не підлягає задоволенню.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року помер ОСОБА_5, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_4 (а.с.10), який відповідно до довідки Бродецької селищної ради Козятинського району Вінницької області від 31.07.2018 року № 598, проживав та був зареєстрований в АДРЕСА_2 (а.с.12).

За життя ОСОБА_5 залишив заповіт, посвідчений головою виконкому Бродецької селищної ради Козятинського району Вінницької області 18 травня 2004 року і зареєстрованого в реєстрі за №167, яким усе своє майно де б воно не було і з чого б воно не складалося, у тому числі все те, щоналежатиме йому на день смерті і на що він матиме право за законом, заповідав ОСОБА_4 (а.с.11)

Крім спадкоємця за заповітом, спадкоємцем першої черги за законом після смерті ОСОБА_2 є його син - відповідач ОСОБА_2, який спадщину після смерті батька прийняв у встановлений законом строк, подавши відповідну заяву до приватного нотаріуса Козятинського районного нотаріального округу.

ІНФОРМАЦІЯ_2 року помер ОСОБА_10 Петрвич , який був сином ОСОБА_5, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року, батьком позивача ОСОБА_4 та братом відповідача ОСОБА_2 ( а.с. 52 )

Позивачка бажає прийняти спадщину після смерті діда - ОСОБА_5, проте не може скористатись своїм правом, оскільки вона своєчасно не подала заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори.

Причиною пропуску строку звернення із заявою про прийняття спадщини до нотаріальної контори, позивач зазначила, що вона не знала про існування заповіту, а також те, що вона проживає у Російській Федерації та у зв"язку з недружніми відносинами між державами не мала змоги приїхати на територію України для подачі заяви про прийняття спадщини.

Відповідно до частини 1 статті 1269, частини 1 статті 1270 Цивільного кодексу України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

За загальними положеннями про спадкування, а саме частиною 3 статті 1222, частиною 1 статті 1220, частиною 1 статті 1270 Цивільного кодексу України, право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Пунктом 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» судам роз'яснено, що особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини 3 статті 1272 Цивільного кодексу України; врішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити із того, що поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Обов'язок доведення поважності причин пропуску, встановленого законодавством строку для подання заяви про прийняття спадщини покладено на заявника, оскільки відповідно до положень статей 12, 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених Цивільним процесуальним кодексом України. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Однак, в порушення зазначених норм чинного законодавства, заявником не надано до суду жодного доказу на підтвердження поважності причин пропуску строку подання заяви про прийняття спадщини. Судом не встановлено обставин, які б свідчили, що у ОСОБА_4 існували причини, повязані з непереборними, істотними труднощами в прийнятті спадщини. Причини, на які посилається позивач, суд не може вважати поважними.Твердження представника позивача, що із-за того, що вона проживає у Російській Федерації та у зв"язку з недружніми відносинами між державами не мала змоги приїхати на територію України для подачі заяви про прийняття спадщини, та не знала про існування заповіту , суд не може визнати поважними, оскільки на даний час немає ніяких перешкод для громадян, які проживають на території Російської федерації та на території України для перетину кордону як Російської Федераціїї так і України. Крім того у позивача була можливість на території Російської Федераціїї звернутися до нотаріуса та оформити заяву на прийняття спадщини відповідно до Конвенції про правову допомогу . Навіть якщо позивач не знала про наявність заповіту, вона могла б звернутися в нотаріальну контору з заяву про прийняття спадщини за законом за правом представлення.

Якщо у спадкоємця не було перешкод для подання заяви про прийняття спадщини, а він не скористався правом на прийняття спадщни через відсутність інфоромаціїї про існування заповіту, то правових підстав для визначення додаткового строку для прийняття спадщини немає.

Такий висновок міститься у постановах Верховного Суду України від 26 вересня 2012 року у справі 6085цс12 та від 04листопада 2015 року у справі 6-1486цс15 , а також у постанові Верховного Суду від 15 серпня 2018 року у справі № 234/9890/16ц

Посилання представника позивача на розяснення , що містяться в Постанові Верховного Суду України від 06 вересня 2017 року, що у вирішенні питання про поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини потрібно враховувати свободу заповіту як фундаментальний принцип спадкового права, суд вважає некоректним, оскільки в даній постанові прийнято не кінцеве рішення, а справа, яка переглядалась, направлена на новий судовий розгляд до суду апеляційної інстанції.

За викладених вище обставин суд вважає відсутніми підстави для надання заявнику додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, у зв'язку із чим в позові слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 1272 п. 3 ЦК України, ст.ст. 12, 49, 76-80, ч.1,5,6,7 ст.81, ч.1 ст.83, ст.ст..263- ст.265 ЦПК України суд-

ВИРІШИВ:

Відмовити в позові ОСОБА_4 про визначення додаткового строк для подачі заяви в нотаріальну контору про прийняття спадщини після померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 року ОСОБА_5

На рішення суду може бути подано апеляцію до Вінницького апеляційного суду протягом 30 днів після проголошення.

Якщо в судовому засіданні проголошено вступну та резолютивну частину рішення, строк на апеляційне оскарження обчислювати з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення буде складено 25 січня 2019 року.

Суддя: підпис В.А. Воронюк

Згідно з оригіналом.

суддя

секретар

17.01.2019