Провадження № 2-о/201/262/2019
РІШЕННЯ

Іменем України

05 грудня 2019 року м. Дніпро

Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючої судді Наумової О.С.,

за участю секретаря судового засідання Кисельової В.В.,

за участю заявника ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі Жовтневого районного суд м. Дніпропетровська в м. Дніпрі заяву ОСОБА_1 (заінтересована особа - Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська) про встановлення факту, що встановлення вчинення заявником правопорушення за ст. 185-3 КУпАП відбулося у вступній (описовій) частині постанови Краногвардійського районного суду від 23.07.2009р., а в мотивувальній та резолютивній її частинах зазначені виключно сумніви суду в наявності встановленої вини,

ВСТАНОВИВ:

13.11.2019р. ОСОБА_1 звернувся до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська із заявою в порядку окремого провадження про встановлення факту, що встановлення вчинення заявником правопорушення за ст. 185-3 КУпАП відбулося у вступній (описовій) частині постанови Краногвардійського районного суду від 23.07.2009р., а в мотивувальній та резолютивній її частинах зазначені виключно сумніви суду в наявності встановленої вини, визначивши заінтересованою особою Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська (а.с. 2).

Ухвалою судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська Ткаченко Н.В. від 14.11.2019р. завлено самовідвід по справі (а.с. 3).

Згідно з протоколом автоматичного розподілу справ між суддями від13.11.2019р. для розгляду зазначеної цивільної справи визначено суддю Наумову О.С. (а.с. 1).

Ухвалою судді Наумової О.С. від 25.09.2019р. відкрито провадження у справі (а.с. 5).

В обґрунтування вимог заявник посилалася на те, що постановою Краногвардійського районного суду від 23.07.2009р. у справі № 3-1754/09 встановлено, що заявник ОСОБА_1 вчинив правопорушення за ст. 185-3 КУпАП, і призначено проведення судово-психіатричної експертизи заявника. При цьому, суд визнав заявника винним у вчиненні адміністративного правопорушенні першим реченням і першим абзацом вказаної постанови, тобто у вступній (описовій) її частині, а у мотивувальній та резолютивній частинах зазначив про наявні у суду сумніви в наявності вже встановленої вини. КУпАП не містить наявних в інших процесуальних кодексах опису розподілу судового рішення, ухваленого за правилами КУпАП, на вступну, описову, мотивувальну та резолютивну частини.

Заявник, посилаючись на п. 5 ст. 9 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права, ст. 295 ЦПК України, встановити факт, що має юридичне значення, а саме, встановлення, що встановлення вчинення заявником правопорушення за ст. 185-3 КУпАП відбулося у вступній (описовій) частині постанови Краногвардійського районного суду від 23.07.2009р., а в мотивувальній та резолютивній її частинах зазначені виключно сумніви суду в наявності встановленої вини.

Зазначає, що встановлення такого факту не пов`язане зі спором про право, а лише надає заявникові право спростувати негативну інформації про себе. Іншого порядку його встановлення законом не передбачено. Керуючись принципами диспозитивної та об`єктивності, просив не встановлювати ані такий факт, ані будь-чиї дії, пов`язані з ним, а зосередитися виключно на самому факті.

В судовому засіданні заявник вимоги заяви підтримав і просив її задовольнити, додатково зазначивши, що у постанові Краногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 23.07.2009р. невірно вказано, що він не працює, на той час він працював. Не встановлена його вина. Всі матеріали на підставі яких прийнято це рішення є незаконними, протокол складений особою, яка не має право його складати. Пояснив, що жодних образливих висловлювань на адресу суду він не здійснював. У нього є рішення суду, яким встановлено, що слово «мудак» є літературним. Указана постанова порочить його честь і гідність, дискредитує його перед органами пенсійного фонду, у нього наявний спір з пенсійним фондом, оскільки він не може отримати пенсію через те, що у постанові вказано, що він не працював. Вказав, що Європейський суд з прав людини у справі «Заїченко проти України» встановив порушення його прав незаконним поміщенням до психіатричної лікарні.

Зазначив, що встановлення факту, про який просить заявник прямо впливає на виникнення у нього прав, зокрема, спростить процедуру скасування рішення Краногвардійського районного суду м. Дніпропетровська, про що він надав ряд заяв голові цього суду, усунене негативну інформацію про себе в минулому, надасть можливість уникнути від неї у майбутньому.

Представник заінтересованої особи - Краногвардійського районного суду м. Дніпропетровська в судове засідання не з`явився. 04.12.2019р. від голови цього суду ОСОБА_2 надійшла заява, в якій він просив справу розглядати без участі представника суду (а.с. 10).

Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги, об`єктивно оцінивши докази за правилами ст. 89 ЦПК України, встановив такі обставини справи і відповідні ним правовідносини.

Заявником надана суду копія постанови Краногвардійського районного суду від 23.07.2009р. у справі про адміністративне правопорушення № 3-1754/09, з якої видно цією постановою під головуванням судді Руснак А.І., за участю секретаря Марчук М.В., призначено по справі про адміністративне правопорушення у відношенні ОСОБА_1 про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 185-3 КУпАП стаціонарну судово-психіатричну експертизу правопорушника ОСОБА_1 .

За обставинами справи, які встановлені судом, 23.07.2009р. до Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська з Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшов матеріал про адміністративне правопорушення у відношенні ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 185-3 КУпАП про те, що ОСОБА_1 проявив неповагу до суду шляхом неодноразового подання через канцелярію Дніпропетровського окружного адміністративного суду під виглядом процесуальних документів заяв, що містять образливі, непристойні висловлювання, викладені у брутальній формі на адресу суддів окружного адміністративного суду як носіїв судової влади, що, як зазначено в протоколі про адміністративне правопорушення від 23.07.2009р., є достатніми підставами для висновку про умисні, зухвалі, демонстраційні дії ОСОБА_1 , спрямовані на вияв своєї зневаги до суду, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 185-3 КУпАП.

З урахуванням викладеного, з метою встановлення стану неосудності, посилаючись на ст.ст. 17, 20 КУпАП, суд ухвалив призначити по справі про адміністративне правопорушення у відношенні ОСОБА_1 стаціонарну судово-психіатричну експертизу правопорушника ОСОБА_1 (а.с. 12-13).

Відповідно до ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Частинами 1 та 2 ст. 315 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.

У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

У пункті 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995р. № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» зазначено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Згідно зі ст. 318 ЦПК України, у заяві повинно бути зазначено: який факт заявник просить встановити та з якою метою; причини неможливості одержання або відновлення документів, що посвідчують цей факт; докази, що підтверджують факт.

Факт, який просить установити заявник не відноситься до переліку фактів, які визначені ст. 315 ЦПК України, а фактично зводиться до вимог про перегляд постанови суду у спосіб, що не передбачений процесуальним законом.

Стосовно наданих у судовому засіданні доводів заявника про те, що встановлення такого факти може породжувати юридичні наслідки, від яких залежить виникнення, зміна або припинення його особистих чи майнових прав у вигляді скасування постанови Краногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 23.07.2009р. за поданими голові суду заявами, усунене негативної інформацію про себе в минулому, уникнення від неї у майбутньому, суд зазначає таке.

Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 26.02.2015р. у справі «Заїченко проти України (№ 2)», заява №45797/09, встановив, серед іншого, таке:

7. У липні 2009 року Дніпропетровський окружний адміністративний суд отримав від заявника кілька листів, в яких містилися надзвичайно образливі зауваження на адресу суддів, у провадженні яких перебували ініційовані ним справи (зокрема, одного з суддів було названо «гнидою», чий відвід він заявляв «відповідно до … загальновідомих відомостей з підручників з паразитології»).

8. 23 липня 2009 року у зв`язку з цими листами секретар суду склав протокол про адміністративне правопорушення, в якому зазначалось, що заявник висловлює свою неповагу до суду. Справу було передано на розгляд до Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська (далі - Красногвардійський суд).

12. 31 липня 2009 року заявник оскаржив постанову суду від 23 липня 2009 року. Він стверджував, зокрема, що постанова порушувала його право на презумпцію психічного здоров`я та що такого виду постанови не було у переліку постанов, які суд має право ухвалювати згідно з Кодексом України про адміністративні правопорушення. Заявник також посилався на положення в оскаржуваній постанові, що ця постанова не підлягає оскарженню, як на ще один приклад її незаконності та сваволі.

16. 14 серпня 2009 року апеляційний суд Дніпропетровської області залишив апеляційну скаргу заявника на постанову від 23 липня 2009 року без розгляду. Суд зазначив, що оскаржувана постанова стосувалась процесуального питання і оскарженню не підлягала.

33. З матеріалів справи випливає, що 9 листопада 2009 року заявник ініціював у Жовтневому районному суді м. Дніпропетровська адміністративне провадження щодо психіатричної лікарні. Він вимагав визнання його госпіталізації і тримання у цій лікарні незаконними та відшкодування 500000 грн (на той час ця сума становила близько 41000 євро) моральної шкоди. Заявник не надав Суду копії зазначеної позовної заяви.

34. 7 червня 2011 року Жовтневий суд частково задовольнив позов заявника. Посилаючись, зокрема, на статтю 5 Конвенції, суд дійшов висновку, що поміщення заявника до лікарні 23 липня та 14 вересня 2009 року, а також тримання його у психіатричній лікарні з 23 по 24 липня та з 14 вересня по 8 жовтня 2009 року були неправомірними. Так, суд вважав, що відповідач діяв у порушення презумпції психічного здоров`я заявника. Більше того, зазначена лікарня мала право тільки на проведення судово-психіатричної експертизи осіб, які тримаються під вартою, тоді як заявник на час подій під вартою не тримався. Суд також зазначив, що хоча проведення експертизи заявника було призначено рішенням суду, лікарня могла відмовитися її проводити. Проте у задоволенні позову заявника у частині відшкодування моральної шкоди було відмовлено.

35. 1 вересня 2011 року Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд скасував вищезазначену постанову та закрив провадження у справі на тій підставі, що її не належить розглядати у порядку адміністративного судочинства.

36. 11 жовтня 2011 року Вищий адміністративний суд України повернув касаційну скаргу заявника на ухвалу від 1 вересня 2011 року як подану з порушенням процесуального строку.

37. 14 листопада 2011 року Вищий адміністративний суд України повідомив заявника про його право подати нову касаційну скаргу разом з клопотанням про поновлення строку подання скарги.

Стверджуючи про порушення п. 1 ст. 5 Конвенції у зв`язку з примусовим триманням заявника у психіатричній лікарні з 23 по 24 липня та з 14 вересня по 8 жовтня 2009 року, суд зазначив:

86. Заявник не мав можливості оскаржити постанову Красногвардійського суду від 23 липня 2009 року, якою призначалась його стаціонарна судово-психіатрична експертиза. Крім того, жодних, доступних заявникові, механізмів, здатних забезпечити його звільнення з психіатричної лікарні, не було. Відповідно у заявника не було превентивних засобів правового захисту, які він міг би вичерпати. Проте він дійсно звертався за відшкодуванням ретроспективно - після того, як його було виписано з психіатричної лікарні,- та подав кілька адміністративних і цивільних позовів у зв`язку з примусовим триманням його у зазначеному закладі. Суд зауважує, що жодне з цих проваджень не завершилося ухваленням остаточного судового рішення за результатами розгляду його позову по суті. Перше питання, на яке необхідно відповісти - чи можна за обставин вказаної справи вважати зазначені вище провадження ефективним національним засобом правового захисту. Якщо відповідь позитивна, тоді наступне питання - чи можна, як пропонував Уряд, дорікати заявникові за те, що суди не розглянули його позов.

94. Суд зазначив, що з 23 по 24 липня та з 14 вересня по 8 жовтня 2009 року (загалом двадцять п`ять днів) заявник всупереч його волі тримався у психіатричній лікарні з метою проведення психіатричної експертизи для встановлення його осудності у справі про адміністративне правопорушення. Сторонами не оспорюється той факт, що його перебування у психіатричній лікарні становило «позбавлення свободи» у розумінні пункту 1 статті 5 Конвенції. Суд не вбачає підстав вважати інакше.

102. Суд дійшов висновку, що примусове тримання заявника у психіатричній лікарні з 23 по 24 липня та з 14 вересня по 8 жовтня 2009 року не відповідало вимогам підпункту «е» пункту 1 статті 5 Конвенції.

Отже, Європейським судом з прав людини було вже надано висновки щодо постанови Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 23 липня 2009 року про призначення стаціонарної психіатричної експертизу ОСОБА_1 та наслідків, які ця постанова потягнула за собою для заявника ОСОБА_1 , у справі «Заїченко проти України (№ 2)», заява №45797/09, яке 06 липня 2015 набуло статусу остаточного, відповідно до пункту 2 статті 44 Конвенції.

Перегляд цих висновків в Жовтневому районному суді м. Дніпропетровська та повторне встановлення факту щодо наявності наслідків винесення зазначеної постанови для заявника, не ґрунтується на законі, у зв`язку з чим заява про встановлення факту, що має юридичне значення - того, що у постанові Краногвардійський районний суд м. Дніпропетровська від 23.07.2009р. встановлено вчинення заявником правопорушення за ст. 185-3 КУпАП - у вступній (описовій) частині, і виключно сумніви суду у мотивувальній та резолютивній її частинах, задоволенню не підлягає.

Доходячи до такого висновку, суд враховує й сталу практику Європейського Суду з прав людини в подібних правовідносинах, зокрема, висновок від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України», в якому йдеться про те, що право на справедливий розгляд судом, яке гарантовано пунктом 1 статті 6 Конвенції, має розумітися у світлі Преамбули Конвенції, у відповідній частині якої зазначено, що верховенство права є спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який передбачає повагу до принципу res judicata - принципу остаточності рішень суду. Цей принцип наголошує, що жодна із сторін не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового рішення суду просто тому, що вона має на меті добитися нового слухання справи та нового її вирішення. Можливість продовження строків передбачена, якщо для цього є обґрунтовані підстави. Поновлення строку зі спливом значного періоду часу та за підстав, які не видаються переконливими, може порушити принцип юридичної визначеності.

Відповідно до роз`яснень, що містяться в п. 18 Постанові Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995р. «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» (із змінами, внесеними згідно з постановою Пленуму Верховного Суду України № 15 від 25.05.1998р.) при постановлені рішення у справах про встановлення фактів, розподіл судових витрат по даній категорії справ не застосовується.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 259, 263-265, 293, 294, 315 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 (заінтересована особа - Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська) про встановлення факту, що встановлення вчинення заявником правопорушення за ст. 185-3 КУпАП відбулося у вступній (описовій) частині постанови Краногвардійського районного суду від 23.07.2009р., а в мотивувальній та резолютивній її частинах зазначені виключно сумніви суду в наявності встановленої вини - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 273 ЦПК України.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складений 10 грудня 2019 року.

Суддя Наумова О.С.