П О С Т А Н О В А

Іменем України

24 січня 2019 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в складі:

головуючої - Готри Т.Ю.

суддів - Собослоя Г.Г., Куштана Б.П.,

з участю секретаря - Чучка Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1, подану представником адвокатом ОСОБА_2, на ухвалу Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 19 жовтня 2018 року (головуючий суддя Фазикош О.В.) в справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_1, ОСОБА_5 про поділ майна подружжя та витребування майна з чужого незаконного володіння,-

в с т а н о в и в :

У листопаді 2017 року ОСОБА_3 звернулася до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області з позовом до відповідачів ОСОБА_4, ОСОБА_1, ОСОБА_5 про поділ майна подружжя та витребування майна з чужого незаконного володіння.

У жовтні 2018 року позивач звернулася до суду з клопотанням про залишення позовної заяви без розгляду з підстав, передбачених п.5 ч.1. ст. 257 ЦПК України, та просила повернути сплачений нею судовий збір.

Від представника відповідача ОСОБА_4 - ОСОБА_6 також надійшло клопотання про залишення позову ОСОБА_3 без розгляду на підставі п.4 ч.1. ст. 257 ЦПК України, яке мотивоване тим, що на розгляді в Ужгородському міськрайонному суді перебуває цивільна справа №308/13639/16-ц за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про поділ майна, що є спільною сумісною власністю подружжя та визнання права власності, по якій позивачем було подано клопотання про залучення в якості співвідповідачів ОСОБА_1 і ОСОБА_5, та уточнено позовні вимоги, внаслідок чого сторони, предмет і підстави у справах є ідентичними.

Представник відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 також подав клопотання про визнання дій позивача зловживанням процесуальними правами, розподіл судових витрат, залишення позову ОСОБА_3 без розгляду на підставі п.4 ч.1 ст.257 ЦПК України, яке мотивував тим, що позивачка зловживає своїми процесуальними правами, оскільки на розгляді в Ужгородському міськрайонному суді знаходяться дві цивільні справи за №308/13639/16-ц і за №308/11098/17 з аналогічним предметом спору, до того ж самого відповідача з однакових питань, що є недопустимим в розумінні ЦПК України. Вважає, що позивачкою подано завідомо безпідставний позов, який має очевидно штучний характер. Зазначає, що у разі закриття провадження в справі або залишення позову без розгляду, згідно ч.5 ст.142 ЦПК України відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов'язаних із розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача.

За наведених обставин просив суд : - визнати дії позивача по поданню декількох позовів до суду з одного й того самого предмету і до одного й того самого відповідача; подання завідомо безпідставного позову, який має очевидно штучний характер зловживанням процесуальними правами; - компенсувати відповідачці ОСОБА_1 понесені нею витрати, пов'язані із розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача в сумі 23 963,95 грн., детальний розрахунок яких міститься у клопотанні; - залишити позов ОСОБА_3 про поділ майна подружжя без розгляду.

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 19 жовтня 2018 року позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_1, ОСОБА_5 про поділ майна подружжя та витребування майна з чужого незаконного володіння - залишено без розгляду.

Роз'яснено позивачу, що залишення заяви без розгляду не перешкоджає повторному зверненню до суду після усунення умов, що стали підставою для залишення заяви без розгляду.

У задоволенні клопотання ОСОБА_3 про повернення сплаченого судового збору - відмовлено.

У задоволенні клопотань представників відповідача ОСОБА_4 - ОСОБА_6, представника відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати зазначену ухвалу, як незаконну, постановити нове рішення, яким визнати дії позивача по поданню декількох позовів до суду з одного й того самого предмету і до одного й того самого відповідача; подання завідомо безпідставного позову, який має очевидно штучний характер зловживанням процесуальними правами; - компенсувати відповідачу ОСОБА_1 понесені нею витрати, пов'язані із розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача; - залишити позов ОСОБА_3 про поділ майна подружжя без розгляду; - судові витрати покласти на позивача. Доводи апеляційної скарги аналогічні доводам, які містяться у клопотанні від 17.10.1018 року (т.2 а.с.142-148).

У відзиві на апеляційну скаргу позивачка ОСОБА_3 просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги в повному обсязі, як безпідставній, а ухвалу суду першої інстанції залишити без змін. Вказує на те, що матеріали справи не містять доказів щодо необґрунтованості дій позивача, а тому відсутні передбачені законом підстави для задоволення скарги відповідача.

Сторони у судове засідання не з»явилися, хоча про дату, час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином (під розписку). Від представника відповідача ОСОБА_1 - адвоката ОСОБА_2 до Закарпатського апеляційного суду 15.01.2019 року надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності апелянта та його представника. Позивачем ОСОБА_3 також подано суду заяву від 24.01.2019 року про розгляд даної справи за її відсутності. Тому колегія суддів вважає, що неявка сторін, згідно ч.2 ст.372 ЦПК України, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, апеляційний суд вважає, що скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом установлено, що 28 грудня 2016 року ОСОБА_3 звернулася до Ужгородського міськрайонного суду з позовом до ОСОБА_4 про поділ майна подружжя (справа №308/13639/16-ц) (т.2 а.с.29).

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду від 30 серпня 2017 року позовну заяву ОСОБА_3 залишено без розгляду з підстав, передбачених п.3 ч.1 ст.207 ЦПК України від 18 березня 2004 року, в редакції чинній на час ухвалення судового рішення.

Ухвалою апеляційного суду Закарпатської області від 30 жовтня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилено, а ухвалу Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 30 серпня 2017 року залишено без змін.

З даним позовом ОСОБА_3 до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області звернулася 07 листопада 2017 року, що стверджується відміткою суду (т.1 а.с.1-4), і цій справі було присвоєно номер 308/11098/17. Як слідує з матеріалів справи предметом вимог у цій справі є визнання незавершеного будівництвом житлового будинку в АДРЕСА_1, готовністю станом на 17.11.2010 року 80 %, об'єктом спільної сумісної власності ОСОБА_3 і ОСОБА_4, з визначенням позивачу 2/3 частини цього будинку, та витребування з чужого незаконного володіння від ОСОБА_1 на користь позивача 2/3 вказаного незавершеного будівництвом житлового будинку та 2/3 частини двох земельних ділянок (т.1 а.с.32-39).

Отже, на час звернення ОСОБА_3 до Ужгородського міськрайонного суду з даним позовом у листопаді 2017 року, на розгляді в цьому суді не перебувала цивільна справа за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про поділ майна подружжя (справа №308/13639/16-ц), так як ухвалою цього суду від 30 серпня 2017 року зазначена позовна заява була залишена без розгляду.

Також судом установлено, що постановою Верховного Суду від 28 березня 2018 року (у справі №308/13639/16-ц) касаційну скаргу ОСОБА_3 задоволено.

Ухвалу Ужгородського міськрайонного суду від 30 серпня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Закарпатської області від 30 жовтня 2017 року - скасовано, а справу направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Враховуючи, що перша позовна заява ОСОБА_3 до суду була подана 28.12.2016 року, і постановою Верховного Суду від 28 березня 2018 року справу направлено для продовження розгляду до Ужгородського міськрайонного суду, а також те, що позивач до початку розгляду цієї цивільної справи по суті подав заяву про залишення позову без розгляду, тому суд першої інстанції правильно дійшов висновку про залишення без розгляду позовної заяви ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_1, ОСОБА_5 про поділ майна подружжя та витребування майна з чужого незаконного володіння з підстав, передбачених п.5 ч.1 ст.257 ЦПК України.

Оскільки позовна заява ОСОБА_3 судом першої інстанції залишена без розгляду на підставі п.5 ч.1 ст.257 ЦПК України, тому апеляційний суд вважає, що відсутні передбачені законом підстави для скасування ухвали суду в цій частині і задоволення апеляційної скарги відповідача ОСОБА_1 про залишення позовної заяви ОСОБА_3 без розгляду.

Також суд першої інстанції правильно дійшов висновку про відмову у задоволенні решти вимог ОСОБА_1, заявлених у клопотанні від 17.10.2018 року, в якому вона просила : - визнати дії позивача по поданню декількох позовів до суду з одного й того самого предмету і до одного й того самого відповідача; подання завідомо безпідставного позову, який має очевидно штучний характер зловживанням процесуальними правами; - компенсувати відповідачці ОСОБА_1 понесені нею витрати, пов'язані із розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача, - з огляду на наступне.

Відповідно до п. 5 ч. 1, ч. 3 ст. 257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо позивач до початку розгляду справи по суті подав заяву про залишення позову без розгляду.

В ухвалі про залишення позову без розгляду можуть бути вирішені питання про розподіл між сторонами судових витрат, про повернення судового збору з державного бюджету.

Крім того, відповідно до положень частин п'ятої, шостої статті 142 ЦПК України у разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов'язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача. У випадках, встановлених частинами третьою - пятою цієї статті, суд може вирішити питання про розподіл судових витрат протягом п'ятнадцяти днів з дня постановлення ухвали про закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду, рішення про задоволення позову у зв'язку з його визнанням, за умови дотримання відповідною стороною вимог частини дев'ятої статті 141 цього Кодексу.

Згідно з частиною дев'ятою статті 141 ЦПК України у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами, або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

З аналізу зазначених норм вбачається, що обов»язковою умовою є зловживання стороною чи її представником процесуальними правами, або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони.

Відповідно до статті 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами, зловживання процесуальними правами не допускається. Залежно від конкретних обставин справи суд може визнати зловживанням процесуальними права дії, що суперечать завданню цивільного судочинства, зокрема:

1) подання скарги на судове рішення, яке не підлягає оскарженню, не є чинним або дія якого закінчилася (вичерпана), подання клопотання (заяви) для вирішення питання, яке вже вирішено судом, за відсутності інших підстав або нових обставин, заявлення завідомо безпідставного відводу або вчинення інших аналогічних дій, що спрямовані на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи чи виконання судового рішення;

2) подання декількох позовів до одного й того самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав, або подання декількох позовів з аналогічним предметом і з аналогічних підстав, або вчинення інших дій, метою яких є маніпуляція автоматизованим розподілом справ між суддями;

3) подання завідомо безпідставного позову, позову за відсутності предмета спору або у спорі, який має очевидно штучний характер;

4) необґрунтоване або штучне об'єднання позовних вимог з метою зміни підсудності справи або завідомо безпідставне залучення особи як відповідача (співвідповідача) з тією самою метою;

5) укладення мирової угоди, спрямованої на шкоду правам третіх осіб, умисне неповідомлення про осіб, які мають бути залучені до участі у справі.

Якщо подання скарги, заяви, клопотання визнається зловживанням процесуальними правами, суд з урахуванням обставин справи має право залишити без розгляду або повернути скаргу, заяву, клопотання.

Однак, матеріали справи не містять доказів щодо зловживання позивачем ОСОБА_3 процесуальними правами, оскільки пред'явлення нею повторно позовної заяви до ОСОБА_4 про поділ майна подружжя та витребування майна з чужого незаконного володіння 07 листопада 2017 року до Ужгородського міськрайонного суду, мало місце після залишення позовної заяви ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про поділ майна подружжя без розгляду ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 30 серпня 2017 року, залишеною без змін ухвалою апеляційного суду Закарпатської області від 30 жовтня 2017 року, з підстав, передбачених п.3 ч.1 ст.207 ЦПК України в редакції чинній, на час ухвалення судових рішень.

Та обставина, що Постановою Верховного Суду від 28 березня 2018 року (у справі №308/13639/16-ц) касаційну скаргу ОСОБА_3 було задоволено, а ухвалу Ужгородського міськрайонного суду від 30 серпня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Закарпатської області від 30 жовтня 2017 року - скасовано, а справу направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції, в якому на розгляді перебувала і ця цивільна справа №308/11098/17 - до часу звернення ОСОБА_3 з клопотанням про залишення позову в цій справі без розгляду з підстав, передбачених п.5 ч.1 ст.257 ЦПК України, також не вказують на зловживання процесуальними правами.

Суд першої інстанції правильно виходив із того, що подання заяви про залишення позову без розгляду є правом позивача і формою закінчення справи без ухвалення рішення та без з'ясування обставин, на які учасники справи посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, та дослідження доказів, якими вони обґрунтовуються, що не свідчить про необґрунтованість дій та зловживання правами ОСОБА_3

Залишення заяви без розгляду на підставі заяви позивача - це форма закінчення справи без ухвалення рішення. Зазначена процесуальна дія - це диспозитивне право позивача, передбачене нормами ЦПК України, при цьому суд не перевіряє підстави подання такої заяви. А тому звернення позивача до суду за захистом порушеного права, а також його дії, направлені на такий захист, не можуть свідчити про зловживання ним своїми процесуальними правами, його дії, направлені на захист своїх прав, не можуть вважатися необґрунтованими та тягнути за собою його обов'язок відшкодувати понесені відповідачами витрати на правову допомогу.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивачкою ОСОБА_3 подано до суду завідомо безпідставний позов, за відсутності предмета спору або у спорі, який має очевидно штучний характер, не заслуговують на увагу, оскільки наведені обставини можуть бути встановлені лише судом під час розгляду справи, а не при вирішенні питання про залишення позову без розгляду.

Також суд правильно дійшов висновку про відсутність передбачених підстав для компенсації ОСОБА_1 понесених нею витрат, пов'язаних із розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача, оскільки відповідачем не доведено і в матеріалах справи відсутні докази щодо необґрунтованих дій позивача.

Таким чином, колегія суддів вважає що ухвалу суду першої інстанції у відповідності до ст.374 ЦПК України слід залишити без змін, а апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 без задоволення, оскільки ухвалу судом постановлено з додержанням вимог закону.

Керуючись статтями 374, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 19 жовтня 2018 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, і може бути оскаржена до Верховного Суду на протязі тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 25 січня 2019 року.

Головуюча : Судді :