Справа № 303/5233/19
УХВАЛА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09 грудня 2019 року м.Мукачево
Мукачівський міськрайонний суд Закарпатської області в особі: головуючого судді Монич В.О.
за участю : секретаря судових засідань Лаврів Е.І.
Справа №303/5233/19
розглянувши у відкритому засіданні скаргу №303/5233/19 ОСОБА_1 , заінтересована особа державний виконавець Мукачівського міського відділу державної виконавчої служби Хабаров Валерій Валерійович на дії державного виконавця, -
в с т а н о в и в :
ОСОБА_1 звернулася до суду зі скаргою на дії державного виконавця Хабаров В.В. в якій просить визнати дії державного виконавця Мукачівської міської державної виконавчої служби Хабаров В.В. неправомірними та скасувати постанову державного виконавця Мукачівської міської державної виконавчої служби Хабаров В.В. від 01.08.2019 року про стягнення з неї штрафу у розмірі 1 700 грн. 00 коп..
Скаргу мотивує тим, що рішенням Мукачівського міськрайонного суду від 06.10.2015 року за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про вселення та поділ будинку, позов задоволено частково, вирішено виділити в натурі 2/3 частини домоволодіння АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_2 на праві приватної спільної часткової власності у відповідності до проекту висновку щодо технічної можливості поділ обєкта нерухомого майна, виданого ОСОБА_2 , інженером ММБТІ та ЕО ОСОБА_3 , а саме : шляхом утворення нового обєкту нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_2 (2-3 частини від літ. А-А1) - загальна площа - 47.50 м. кв., житлова площа - 28,50 м. кв. в т.ч. підвал - 4.90 м. кв., вихід на прибудинкову територію зробити в приміщенні 2-1- коридор. В приміщенні 2-2 - кухня закласти дверний і віконний пройом. До кв.2 відносяться : 2/3 частки сараю літ Г, 2/3 частин вбиральні літ.Б, 2 3 частини мощення літ.І., 2/3 частини насосу літ.Н, 2 3 частини споруд літ. К1-М3. Виділити в натурі 1/3 частину домоволодіння по АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_1 на праві приватної спільної часткової власності у відповідності до проекту висновку щодо технічної можливості поділу об`єкта нерухомого майна, виданого ОСОБА_2 , інженером ММБТІ та ЕО ОСОБА_3 , а саме: шляхом утворення нового об`єкту нерухомого майна за адресою : АДРЕСА_3 (1/3 ч. від літ. А-А1) - загальна площа 23.80 м.кз., житлова площа 23.80 м.кв. (перепланування кімнати житл. -1-1 здійснити внаслідок демонтажу перегородки між житловими кімнатами 1-1 і 1-2 і монтажем нової перегородки з переміщенням вліво на 0.54 м. з організацією входу на прибудинкову територію через самовільно побудовану прибудову літ.А. До кв.1 відноситься : 1/3 частина сараю літ.Г, 1.3 частина вбиральні літ.Б, 1/3 частина мощення літ.І, 1/3 частина насосу літ.Н, 1/3 частина споруд літ.КД-КЗ). Вселити ОСОБА_2 в квартиру АДРЕСА_4 . В подальшому по даній справі було відкрито виконавче провадження. У відповідності до договору дарування в кінці липня місяця 2019 року вона подарувала свою частину майна своєму сину ОСОБА_4 .. Вона була боржником у даній справі, але державний виконавець разом з іншими працівниками ДВС не звертали увагу на надані їм документи, фактично виселили її сина без судового рішення, без судового рішення, без заміни сторони виконавчого провадження, як це передбачено нормами ЦПК України та ЗУ Про виконавче провадження. Згідно довідки від 11.07.2019 року зазначено, що вона проходила стаціонарне лікування з 08.07.2019 року і по теперішній час. В той час, вона надавала довіреність на свого сина ОСОБА_4 на представництво її інтересів, в звязку з тим, що довготривалий час вона знаходилась на лікуванні. Тому, вважає постанову про накладення на неї штрафу у розмірі 1 700 грн. 00 коп. незаконною та просить її скасувати.
Ухвалою суду від 16 серпня 2019 року відкрито провадження у даній справі та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження, без повідомлення сторін.
13 вересня 2019 року начальником віддлу Мукачівського МВ ДВС Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області Медвідь І. подано відзив на скаргу, в якому просить в її задоволенні відмовити у зв`язку з безпідставністю та необґрунтованістю останньої. Зазначив, що 10 червня 2019 року старшим державним виконавцем Сухан О.І. було винесено постанову про накладення штрафу по ВП №59176827 по виконанню виконавчого листа №303/5207/17 від 21.05.2018 року за невиконання рішення суду. Копію даної постанови під розписку отримав представник боржника ОСОБА_1 по довіреності ОСОБА_4 10.06.2019 року. Дана постанова не скасована. В подальшому 01.08.2019 року головним державним виконавцем Хабаров В.В. було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №59697258 по виконанню постанови №59176827 від 10.06.2019 року. З тексту поданої скарги ОСОБА_1 . Незрозуміло яку саме вона хоче сксувати постанову, чи постанову про відкриття виконавчого провадження, чи постанову про накладення на неї штрафу в розмірі 1 700 грн. 00 коп. на підставі якої винесено постанову про відкриття виконавчого провадження. Клопотань від жодної із сторін про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін до суду не надходило, а тому відповідно до частини 5 статті 279 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження за наявними в справі матеріалами. Вивчивши матеріали справи та перевіривши їх наявними у справі доказами, матеріали виконавчого провадження, суд приходить слідуючого висновку.
Суд розглядає справи керуючись принципом диспозитивності не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів поданих учасниками справи. (ч.1 ст.3 ЦПК України). Статтею 447 ЦПК України, передбачене право сторін виконавчого провадження на звернення до суду із скаргою в разі, якщо вони вважають, що рішенням, дією чи бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи. Пленум Верховного Суду України в абз.2 п.7 Постанови №14 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії чи бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження» від 26.12.2003 року, роз`яснює, що у разі визнання неправомірними рішення, дії чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби суд зобов`язує їх усунути допущені порушення або іншим шляхом поновлює порушені права чи свободи заявника. Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обовязковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд. Судом встановлено, що 07 червня 2019 року державним виконавцем під час виконання виконавчого листа №303/5207/17 від 21.05.2018 року було складено акт про невиконання ОСОБА_1 рішення суду в доброільному порядку (а.с.53).
Після чого, 10 червня 2019 року старшим державним виконавцем Сухан О.І. було винесено постанову про накладення штрафу на ОСОБА_1 по ВП №59176827 по виконанню виконавчого листа №303/5207/17 від 21.05.2018 року за невиконання рішення суду, копію якої отримав представник боржника ОСОБА_1 по довіреності ОСОБА_4 10.06.2019 року, що стверджується відповідною відміткою на супровідному листі (а.с.25-27).
В подальшому, 01 серпня 2019 року головним державним виконавцем Хабаров В.В. було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №59697258 по виконанню постанови №59176827 від 10.06.2019 року про накладення штрафу (а.с.3-4).
Відповідно до вимог ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець повинен здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом. Згідно частини першої статті 1 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень інших органів» примусове виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) покладається на органи державної виконавчої служби та у визначених Законом україни Про виконавче провадження випадках - на приватних виконавців. З роз`яснень Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладених в постанові від 07.02.2014 № 6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах», при розгляді скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суди повинні враховувати, що Законом про виконавче провадження передбачено заборону на зловживання процесуальними правами під час здійснення виконавчого провадження. Так, державний виконавець зобов`язаний вживати передбачені Законом про виконавче провадження заходи примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Згідно статті 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цьогоЗакону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. У статті 8 Конституції України закріплено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права, а норми Конституції України є нормами прямої дії. З досліджених матеріалів справи та матеріалів виконавчого провадження вбачається, що постанова про відкриття виконавчого провадження від 01.08.2019 року ВП №59697258 є похідним документом від постанови про накладення штрафу від 10.06.2019 року ВП №59176827, а тому, самостійно постанову про відкриття виконавчого провадження від 01.08.2019 року без скасування постанови про накладення штрафу від 10.06.2019 року скасовано не може бути.
Окрім того, жодних доказів того, що боржник 07 червня 2019 року під час примусового виконання виконавчого листа №303/5207/17 виданого 21.05.2018 року, перебував на лікуванні суду не надав і в досліджених в матеріалах виконавчого провадження такі відсутні. Також, скаржником надано довіреність згідно якої саме ОСОБА_4 міг бути присутнім при примусовому виконанні виконавчого листа Відповідно до ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, однак при цьому, в силу вимог ч.3 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України, вона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Всупереч вимогам наведених вище норм процесуального закону, заявником не надано жодних належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів, які б підтверджували протиправність дій державного виконавця під час здійснення виконавчого провадження по примусовому виконанню рішення суду та незаконність оскаржуваної постанови в межах виконання виконавчого листа №303/5207/17 виданого 21.05.2018 року.
Керуючись ст.ст.4,12, 81, 89,259-261,450,451,353,354 ЦПК України, ст.ст.18,26,37 Закону України «Про виконавче провадження», Інструкцією з організації примусового виконання рішень, суд, -
у х в а л и в:
В задоволенні скарги ОСОБА_1 , заінтересована особа державний виконавець Мукачівського міського відділу державної виконавчої служби Хабаров Валерій Валерійович на дії державного виконавця - відмовити.
Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.
Скаржник : ОСОБА_1 , мешканка АДРЕСА_5 ;
Головуючий В.О. Монич