Справа № 1-650/10
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 січня 2019 року Подільський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді -Войтенко Т. В. ,

при секретарі - Дідук С. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві подання державного виконавця Подільського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві Галунько Л.І. про примусове входження до житла боржника ОСОБА_3, -

В С Т А Н О В И В :

До Подільського районного суду м. Києва надійшло подання державного виконавця Подільського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві Галунько Л.І. про примусове входження до житла боржника ОСОБА_3, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, з метою проведення перевірки майнового стану, а також опису та арешту зареєстрованої за боржником 1/4 частини квартири у виконавчому провадженні №

В обґрунтування подання державний виконавець зазначив, що у Подільському РВ ДВС м. Києва ГТУЮ у м. Києві знаходиться виконавче провадження № 22449098 від 09.11.2010 року з виконання виконавчого листа №1-650/10 від 29.10.2010 Подільського районного суду м. Києва про конфіскацію всього майна, що належить ОСОБА_3.

18.05.2015 року державним виконавцем керуючись статтею 5 Закону України «Про виконавче провадження» направлено запит до Регіонального сервісного центру МВС в м.Києві.

12.12.2017 року, 19.09.2018 року державним виконавцем керуючись статтями 2, 5, 11, 25, 90 Закону України «Про виконавче провадження» направлено виклик боржнику.

Згідно відповіді з БТІ м. Києва за боржником на праві власності зареєстрована 1/4 ч. АДРЕСА_1.

Згідно відомостей адресно- довідкового підрозділу ГУДМС, УДМС України у м. Києві боржник зареєстрований за вищевказаною адресою.

Необхідною умовою реалізації арештованого майна та проведення всіх необхідних виконавчих дій, у відповідності до вимог вищезгаданого закону, є проведення опису та арешту майна боржника, що здійснити не виявляється можливим, так як потрапити до арештованого майна не виявляється можливим, оскільки боржник знаходився в місцях позбавлення волі, а потрапити до вищевказаної квартири не виявляється можливим, так як на неодноразові дзвінки двері ніхто не відчиняє, про що свідчать відповідні акти державних виконавців від 13.11.2012, 18.07.2013, 19.12.2013, 20.04.2016, 08.06.2016 та 08.11.2016 р.

Також, 20.04.2016 року боржник надав пояснення про те що, не може надати доступ до житлового приміщення, оскільки працює з 8 до 21 год., та зобов'язується надати доступ до квартири 20 квітня 2016 р. з 6 до 20 год.

Проте, виходом державного виконавця о 20 год. 30 хв. за адресою: АДРЕСА_1 ніхто не відчинив, про що складено відповідний акт.

08.06.2016 року представник боржника ОСОБА_4 ознайомлений з матеріалами виконавчого провадження та здійснено фотофіксацію зазначених матеріалів.

18.08.2017 року виходом державного виконавця за адресою: АДРЕСА_1 ніхто не відчинив, про що свідчить акт державного виконавця.

10.09.2018 року державним виконавцем повторно направлено виклик на адресу боржника з вимогою з'явитися на прийом до державного виконавця 14.09.2018 року, однак боржник не з"явився на виклик до державного виконавця на вказану дату та час.

14.09.2018 року виходом державного виконавця за адресою: АДРЕСА_1 ніхто не відчинив, про що свідчить акт державного виконавця.

Посилаючись на те, що перевірити майновий стан боржника не виявляється можливим, оскільки боржник категорично відмовляється надавати державному виконавцю доступ до житлового приміщення за для перевірки майнового стану, а також на те, що протягом тривалого строку рішення суду не виконано, не дивлячись на те, що державним виконавцем вжито усіх, передбачених чинним законодавством заходів примусового виконання рішень, державний виконавець звернувся до суду з даним поданням, в якому просив постановити ухвалу про примусове входження до житла боржника ОСОБА_3, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 у виконавчому провадженні № 22449098.

У судове засідання державний виконавець не з'явився, заяви або клопотання не подав. Зважаючи на негайний розгляд заяви, суд визнав можливим розглядати справу у відсутності представника Подільського РВ ДВС м. Києва ГТУЮ у м. Києві, оскільки його неявка не є перешкодою для вирішення даної справи.

Суд, вивчивши подання, дослідивши письмові докази у справі, вважає, що подання державного виконавця слід задовольнити з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, на примусовому виконанні в Подільському районному відділі державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві перебуває виконавче провадження № 22449098 від 09.11.2010 року з виконання виконавчого листа №1-650/10 від 29.10.2010 Подільського районного суду м. Києва про конфіскацію всього майна, що належить ОСОБА_3.

Станом на 11.01.2019 - дату складання подання про примусове проникнення до житлового приміщення, боржник не відповідає на дзвінки та на прийом до виконавця не з'являється, двері до квартири не відчиняє. Про наявність виконавчого провадження повідомлений належним чином, оскільки його представник ознайомлювався з матеріалами виконавчого провадження.

Відповідно до ч.1 ст.439 ЦПК України питання про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної особи або особи, у якої знаходиться майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, або дитина, щодо якої є виконавчий документ про її відібрання, при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням житла чи іншого володіння особи або судом, який ухвалив рішення за поданням державного виконавця, приватного виконавця.

Згідно з п.4 ч.3 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право за наявності вмотивованого рішення суду про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної особи безперешкодно входити до житлових та інших приміщень боржника - фізичної особи, проводити в них огляд, у разі потреби примусово відкривати їх в установленому порядку із залученням працівників поліції, опечатувати такі приміщення.

Пунктом 13 ч.3 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що державний виконавець звертається до суду з поданням про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної особи або іншої особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, що належать боржникові від інших осіб.

Відповідно до ст.30 Конституції України кожному гарантується недоторканість житла. Не допускається проникнення до житла чи іншого володіння особи, проведення в них огляду чи обшуку як за вмотивованим рішенням суду.

Гарантування кожному прав на повагу та недоторканність житла є не тільки конституційно-правовим обов'язком держави, а й дотриманням взятих Україною міжнародно-правових зобов'язань відповідно до положень Загальної декларації прав людини 1948 року, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Міжнародного пакту про громадянські та політичні права 1966 року. Зазначені міжнародні акти згідно з частиною першою статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства України.

Відповідно до ст.12 Загальної декларації прав людини 1948 року, статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод1950 року, пункту 1 статті 17 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права 1966 року ніхто не може зазнавати безпідставного посягання на недоторканність свого житла.

При здійсненні своїх прав і свобод кожна людина може зазнавати тільки таких обмежень, які встановлені законом виключно з метою забезпечення належного визнання і поваги до прав і свобод інших та забезпечення справедливих вимог моралі, громадського порядку і загального добробуту в демократичному суспільстві (пункт 2 статті 29 Загальної декларації прав людини 1948 року, стаття 18 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Конституційна гарантія недоторканності житла не поширюється на випадки, коли суспільні інтереси вимагають правомірного обмеження прав людини, зокрема для захисту прав і законних інтересів інших членів суспільства.

За змістом наведених вище норм національного та міжнародного законодавства, проникнення у житло, як обмеження конституційного права особи на недоторканність житла, має виступати виключним засобом забезпечення примусового виконання судового рішення та бути виправданим.

Аналіз положень Закону України «Про виконавче провадження» та процесуальних норм дає підстави для висновку, що законодавець збалансував права як особи, що ініціює питання звернення з поданням до суду про примусове проникнення до житла, так і особи, щодо якої такі заходи застосовано. При цьому питання про примусове проникнення до житла вирішується не інакше як шляхом прийняття вмотивованої ухвали суду з додержанням принципу верховенства права.

Наведені у судовому рішенні обставини свідчать про те, що боржник ОСОБА_3 обізнаний про наявність виконавчого провадження, однак ухиляється від виконання рішення суду впродовж тривалого часу.

Зважаючи на те, що станом на день постановлення даної ухвали рішення боржником не виконано та будь-яких дій, спрямованих на його виконання, - не здійснено, суд вбачається підстави для задоволення подання державного виконавця та надання дозволу на примусове входження до квартири АДРЕСА_1, 1/4 частина якої належить ОСОБА_3, для опису та арешту майна в межах виконавчого провадження № 22449098.

Керуючись ст. ст. 258 - 260, 353, 439 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В :

Подання державного виконавця Подільського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві Галунько Л.І. про примусове входження до житла боржника ОСОБА_3 - задовольнити.

Надати дозвіл державному виконавцю Подільського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві Галунько Л.І. примусово ввійти до квартири АДРЕСА_1, яка частково належить ОСОБА_3, для опису та арешту майна боржника по виконавчому провадженню №22449098.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом 15 днів з дня складання ухвали. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга буде подана протягом п'ятнадцяти днів з дня вручення відповідної ухвали суду.

Суддя Т. В. Войтенко