Справа № 128/4065/15-ц
УХВАЛА

02 грудня 2019 року місто Вінниця

Вінницький районний суд Вінницької області в складі:

головуючого судді Ганкіної І.А.

секретаря судового засідання Жигарової Д.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали заяви представника заявника-відповідача адвоката Мишковської Т.М. в інтересах ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 07 грудня 2015 року по справі № 128/4065/15-ц за позовною заявою Публічного Акціонерного Товариства Комерційний Банк Приват Банк до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості по кредитному договору,-

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Вінницького районного суду Вінницької області перебувала цивільна справа за № 128/4065/15-ц.

Представник відповідача адвокат Мишковська Т.М. звернулася до суду із заявою про перегляд вказаного заочного рішення, в якій просить поновити строк на звернення до суду із заявою про перегляд заочного рішення, переглянути та скасувати заочне рішення суду від 07.12.2015 року з наступних підстав.

З даним заочним рішенням Вінницького районного суду Вінницької області відповідач категорично не згоден. Повісток з суду та позовної заяву він не отримував і не ознайомлений з її змістом, оскільки повістки направлялися відповідачу на адресу: АДРЕСА_1 . Відповідач з 2000 року проживає за адресою: АДРЕСА_2 . Вказує, що він особисто не отримував повідомлення із суду по даній цивільній справі. Таким чином, рішення прийняте судом без відома відповідача, що порушує принцип змагальності судового процесу.

З вищевикладеного слідує, що неприбуття в судове засідання з поважних причин та як наслідок ухвалення заочного рішення по справі без його участі на підставі наявних у справі доказів позбавило заявника передбачених ст. ст. 43, 49 ЦПК України прав, зокрема, подавати докази, подавати клопотання та заяви, надавати пояснення суду, користуватися іншими визначеними законом процесуальними правами, які мають істотне значення для вирішення справи, а також передбаченого права подати до суду відзив на позовну заяву відповідно до ст. 178 ЦПК України, що у свою чергу призвело до ухвалення необґрунтованого та незаконного рішення Вінницьким районним судом Вінницької області.

Повний текст судового рішення було отримано заявником лише 12 вересня 2019 року рекомендованим поштовим повідомленням (копія поштового конверта додається). За таких обставин наявні підстави для поновлення пропущеного строку на подання заяви про перегляд заочного рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 07 грудня 2015 року, яке ухвалене по цивільній справі № 128/4065/15-ц.

Також у заяві зазначив, що при розгляді справи встановлено, що відповідно до укладеного кредитного договору VIW3AK00021975, ПАТ КБ «Приват Банк» надав ОСОБА_2 кредит у розмірі 29 459,29 (долар США) на термін до 04.07.2014 року, а відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування коштами в строки та в порядку встановлених кредитним договором.

Згідно ст. ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

В порушення зазначених норм закону та умов договору ОСОБА_1 зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконав.

Відповідно до ч. 2 статті 1054 та ч.2 статті 1050 ЦК України наслідками порушення боржником зобов`язання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право заявника достроково вимагати повернення всієї суми кредиту.

У зв`язку з порушеннями зобов`язань за кредитним договором ОСОБА_1 згідно наданого позивачем розрахунку, станом на 20.08.2015 року має заборгованість 59 398,37 (долар США), яка складається з наступного: - 13 678,47 (долар США) - заборгованість за кредитом; - 9 630,94 (долар США)- заборгованість по процентам за користування кредитом; - 1 523,90 (долар США) заборгованість по комісії за користування кредитом; - 34 565,06 (долар США)- пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором., що підтверджується розрахунком заборгованості. Разом з тим, вважає, що судом поспішно ухвалено рішення у даній справі без належної оцінки доказів та вивчення матеріалів справи, з огляду на наступне: Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 18.05.2011 року з Відповідача по справі № 2-2445/11 на користь ПАТ КБ «Приват банк» достроково стягнуто заборгованість за кредитним договором № VIW3AK00021975 від 06.07.2007 року в повному обсязі.

За таких обставин, оскільки Банк змінив терміни повернення кредиту та звернувся до суду за достроковим стягненням всієї суми боргу, то саме з дати вимоги про дострокове стягнення кредиту, кредитний договір припинив свою дію. а позивач втратив можливість нарахування та стягнення з відповідача відсотків за кредитним договором. При цьому, наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора (рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 18.05.2011 року) надає кредитору право лише на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України.

У ст.1050 ЦК передбачено: якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього кодексу. За змістом ч. 2 ст. 625 ЦК, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, у цій справі кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК, а не у вигляді стягнення процентів та пені, однак таких вимог банк не заявляв, у зв`язку із чим позовні вимоги про стягнення процентів та пені, нарахованих після закінчення строку дії кредитного договору, а саме після 18.05.2011 р., є необґрунтованими.

В свою чергу, 15 серпня 2018 року Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду в рамках справи № 761/13715/13-ц, провадження № 61-11145св18 (ЄДРСРУ № 75970017) в черговий раз підтвердив позицію викладену у пунктах 91-93 Постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12-ц по якій зроблено висновок, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється.

По-друге, суд не врахував, що за рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 18.05.2011 року у справі № 2-2445/11, заборгованість у повному обсязі за тим самим кредитним договором станом на 18.05.2011 року вже стягнута, а тому повторне стягнення кредиту, призвело до подвійного стягнення заборгованості за одним й ти самим зобов`язанням. Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду при розгляді справи № 175/4753/15-ц від 06.02.2019 р., по справі № 564/2199/15-ц (провадження № 61 - 2404 св 18) від 14.02.2018 року суду

По-третє, в рахунок погашення заборгованості по кредитному договору № VIW3AK00021975 від 06.07.2007 року відповідачем було передано банку згідно Акту від 07.04.2009 р. автомобіль, на придбання якого безпосередньо отримувались кошти за кредитним договором № VIW3AK00021975 від 06.07.2007 року.

Крім того, 08.06.2011 р. Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська за позовом ПАТ КБ "Приват Банк" до ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет застави винесено рішення, яким позовні вимоги Банку задоволено та надано право укласти договір купівлі-продажу заставного автомобіля в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № VIW3AK00021975 від 06.07.2007 року.

При цьому, з розрахунку заборгованості, не можливо встановити чи враховано Банком кошти, які надійшли від продажу заставного автомобіля. Вважаю, що вказані обставини та докази мають істотне значення для правильного вирішення справи та дають підстави скасувати заочне рішення суду.

Пересічний споживач банківських послуг, з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити своє право бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту, та умовами і правилами надання банківських послуг, оскільки умови та правила надання банківських послуг - це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил, тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору.

Дана позиція повністю узгоджується з висновками Великої Палати Верховного Суду викладеної у постанові від 03.07.2019 року по справі № 342/180/17. Підсумовуючи вищевикладене, заявник звертає увагу на те, що судом не було повністю з`ясовано усіх фактичних обставин справи, так як справу розглянуто однобічно, лише на підставі доказів наданих представником Акціонерного товариства Комерційного банку «Приват Банк», що у свою чергу є порушенням принципу змагальності сторін відповідно до ст. 12 ЦПК України, який спрямований на забезпечення сторонам та іншим особам, що беруть участь у справі, широкої можливості в захисті своїх прав, свобод і інтересів, а також прав, свобод і інтересів інших осіб. Цей принцип закріплений і в п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, згідно з яким однією з засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і в доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідач вважає, що обставини справи, на які він посилається у заяві про перегляд заочного рішення мають істотне значення для правильного вирішення справи, а тому виникла потреба просити суд скасувати заочне рішення та призначити справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження, в зв`язку з чим ОСОБА_1 звертається до суду з даною заявою.

В судове засідання представник заявника відповідача ОСОБА_1 ОСОБА_4 попередньо надала суду заяву про розгляд заяви про перегляд заочного рішення у її відсутність, заяву підтримує та просить задоволити.

Представник позивача АТ КБ «Приватбанк» в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце слухання заяви був повідомлений належним чином, про що свідчать матеріали справи.

Відповідно до ст. 247 ч.2 ЦПК України, суд вважає, що судове засідання можливо провести без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Дослідивши матеріали заяви про перегляд заочного рішення, оглянувши матеріали цивільної справи № 128/4065/15-ц, суд приходить до наступного висновку.

Заочним рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 07 грудня 2015 року позов АТ КБ «Приватбанк» задоволено та стягнуто з ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер: НОМЕР_1 , на користь Публічного Акціонерного Товариства Комерційний Банк «ПРИВАТБАНК» (р/р НОМЕР_2 , МФО 305299, ідентифікаційний код за ) заборгованість по кредитному договору VIW3AK00021975 від 06.07.2007 року, заборгованість у розмірі 42 260, 68 (долар США), що за курсом 22,07 відповідно до службового розпорядження НБУ від 20.08.2015 року складає на загальну суму 932 693,21 грн. Стягнуто з ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер: НОМЕР_1 , на користь Публічного Акціонерного Товариства Комерційний Банк «ПРИВАТБАНК» (р/р НОМЕР_2 , МФО 305299, ідентифікаційний код за ) - судові витрати в сумі 13 990,40 грн.

Вирішуючи питання щодо можливості визнання поважними причин пропуску позивачем строку звернення до суду, суд виходить з того, що сам по собі інститут строку на звернення до адміністративного має на меті полегшення надання учасниками адміністративного процесу доказів, підвищує їх достовірність, а також забезпечує правову визначеність учасників спірних правовідносин. Іншими словами, обмеження строку реалізації права на судовий захист покликане передусім дисциплінувати учасників адміністративних правовідносин.

Згідно з прецедентною практикою Європейського суду з прав людини, зокрема з п. 30 рішення від 25 жовтня 2007 року у справі «Балацький проти України», неможливо припустити, щоб п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод детально описував процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і водночас не гарантував сторонам, що спір щодо їх прав та обов`язків цивільного буде остаточно вирішено.

Відповідно пунктів 22-23 рішення від 28 березня 2006 року у справі «Мельник проти України» право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним, воно може бути обмеженим, особливо щодо умов прийнятності скарги; однак право доступу до суду не може бути обмежено таким чином або у такій мірі, що буде порушена сама його сутність; ці обмеження повинні мати законну мету та бути пропорційними між використаними засобами та досягнутими цілями. Правила регулювання строків подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані. У той же час такі правила в цілому або їх застосування не повинні перешкоджати сторонам використовувати доступні засоби захисту.

У рішеннях по справі "Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії" від 13 січня 2000 року та справі "Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії" від жовтня 1998 року, Європейський суд з прав людини зазначив, що надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавило заявників права доступу до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог. Це визнане порушенням п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Тому з урахуванням приписів статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", відповідно до якої суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику зазначеного Суду як джерело права суд вважає, що навіть якби позивач пропустив строк звернення встановлений ст. 284 ЦПК України, це не може бути перешкодою для надання судового захисту порушеним правам особи, у даних спірних вимогах. На переконання суду, наслідки пропуску строку позовної давності в адміністративному процесі, підлягають застосуванню виключно у разі наявності сумніву можливості встановлення об`єктивної істини в розглядуваній справі внаслідок значного спливу часу.

Відповідно до положень ст. 130 ЦПК України судова повістка фізичній особі вручається особисто під розписку, яка з відміткою про дату вручення в той самий день повертається до суду.

Відповідно до ст. 128 ЦПК України, судова повістка фізичним особам надсилається за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку; у разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином.

Частиною 1 ст. 284 ЦПК України встановлено, що заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Відповідно до ч. 3 ст. 284 ЦПК України учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин (ч. 4 ст. 284 ЦПК України).

Згідно ч. 1 ст. 288 ЦПК України заочне рішення підлягає скасуванню, якщо судом буде встановлено, що відповідач не з`явився в судове засідання та (або) не повідомив про причини неявки, а також не подав відзив на позовну заяву з поважних причин, і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Враховуючи вищевказане, суд вважає за необхідне поновити заявнику строк та подання заяви про скасування заочного рішення суду.

Відповідно до ст. 288 ЦПК України, заочне рішення підлягає скасуванню, якщо судом буде встановлено, що відповідач не з`явився в судове засідання та (або) не повідомив про причини неявки, а також не подав відзив на позовну заяву з поважних причин, і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Тобто, скасування заочного рішення судом, який виніс рішення, можливе у випадку встановлення одночасно двох обставин: 1) відповідач не з`явився в судове засідання та не повідомив про причини неявки з поважних причин; 2) докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Враховуючи вищевикладене та зважаючи на те, що відповідач не був належним чином повідомленим про дату, час, місце розгляду справи, а докази на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи, суд приходить до висновку, що заява про перегляд заочного рішення підлягає до задоволення.

Керуючись ст. ст. 247, 259, 287, 288 ЦПК України, -

У Х В А Л И В:

Поновити ОСОБА_1 строк на подання заяви про перегляд заочного рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 07 грудня 2015 року по цивільній справі № 128/4065/15-ц за позовом Публічного Акціонерного Товариства Комерційний Банк Приват Банк до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості по кредитному договору.

Заяву заявника-відповідача адвоката Мишковської Т.М. в інтересах ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 07 грудня 2015 року по справі № 128/4065/15-ц за позовною заявою Публічного Акціонерного Товариства Комерційний Банк Приват Банк до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості по кредитному договору задоволити.

Скасувати заочне рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 07 грудня 2015 року по цивільній справі № 128/4065/15-ц за позовом Публічного Акціонерного Товариства Комерційний Банк Приват Банк до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості по кредитному договору - та призначити справу до розгляду в судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження на 31 січня 2020 року на 12 год.30 хв.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя І. А. Ганкіна