Постанова

Іменем України

23 січня 2019 року

м. Київ

справа № 716/1364/16-ц

провадження № 61-31886св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Червинської М. Є. (суддя-доповідач), Коротуна В. М., Курило В. П.

учасники справи:

позивач - акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

представники позивача: Сафір Федір Олегович, Демченко Анастасія Михайлівна,

відповідач - ОСОБА_6,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці у складі судді Волошина С. О. від 23 березня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Чернівецької області у складі колегії суддів: Кулянди М. І., Одинака О. О., Половінкіної Н. Ю. від 27 червня 2017 року,

ВСТАНОВИВ:

Підпунктом 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У жовтні 2016 року акціонерне товариство комерційного банку «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_6 про стягнення заборгованості.

Позовні вимоги мотивовано тим, що 16 липня 2009 року між банком та ОСОБА_6 було укладено строковий кредитний договір, згідно умов якого відповідачу було видано кредит в сумі 500 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою за користування кредитом 36 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Посилаючись на неналежне виконання відповідачем своїх зобов'язань, внаслідок чого станом на 05 липня 2016 року утворилась заборгованість в сумі 25 122 грн 74 коп., з яких: тіло кредиту - 1 371 грн 22 коп., прострочені відсотки за користування кредитом - 18 400 грн 55 коп., пеня - 3 678 грн 46 коп., штраф (фіксована частина) - 500 грн, штраф (процентна складова) - 1 172 грн 51 коп., яку позивач просить стягнути з відповідача у повному обсязі.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 23 березня 2017 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішення районного суду мотивоване тим, що строк дії кредитної картки визначений у три роки, останній платіж здійснено відповідачем 02 жовтня 2012 року, а до суду з цим позовом банк звернувся лише у жовтні 2016 року, тобто з пропуском позовної давності.

Ухвалою апеляційного суду Чернівецької області від 27 червня 2017 року апеляційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк» відхилено, рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 23 березня 2017 року залишено без змін.

Суд апеляційної інстанції погодився з висновком місцевого суду про відмову у позові у зв'язку із пропуском позовної давності, про застосування якої заявляв відповідач.

У липні 2017 року АТ КБ «ПриватБанк» подав касаційну скаргу до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, у якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення судів попередніх інстанцій та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Касаційна скарга мотивована тим, що встановлений судами факт про звернення банку до суду з даним позовом у жовтні 2016 року не має юридичного значення для правильного вирішення цієї справи, оскільки ця дата перебуває в межах загальної позовної давності, яку слід обчислювати з наступного дня за останнім днем строку дії як первинно отриманої, так і перевипущених карток. Судами усупереч висновку Верховного Суду України, викладеному у справі № 6-249цс15, відповідно до якого вимога кредитора щодо повернення кредиту у повному обсязі в межах строку позовної давності, початок перебігу якого обчислюється після спливу останнього дня місяця дії картки, зроблено помилковий висновок, що автоматичне неодноразове продовження дії картки не змінює терміну виконання кредитного зобов'язання і продовження дії картки для настання кінцевого терміну повернення заборгованості значення не має.

Відзив до суду не надходив.

Статтею 388 ЦПК України передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Справа передана до Верховного Суду.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частинами першою, другою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними подіями (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

У разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредиту, погашення якого відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 30 вересня 2015 року у справі № 6-154цс15.

Встановивши, що у липні 2009 року відповідач отримав кредит (кінцевий термін повернення якого відповідає строку дії картки) у виді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, строк дії якої становив 3 роки, тобто до липня 2012 року, та з урахуванням передбаченого законом трирічного стоку позовної давності, позовна давність за дано у 2015 році, а з позовом до суду банк звернувся у жовтні 2016 року, суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, дійшов правильного висновку про пропуск позивачем позовної давності, про застосування якої заявлено відповідачем у справі (а. с. 146-150).

Позивачем не надано доказів продовження строку дії картки або отримання відповідачем у АТ КБ «ПриватБанк» нової кредитної картки з іншим строком дії.

Судами також встановлено, що 20 листопада 2013 року банком списано 1,54 грн в рахунок погашення заборгованості. Оскільки відповідач жодних проплат після 30 вересня 2012 року не здійснював, із заявою про списання банком будь-яких сум з його карткового рахунку на погашення заборгованості не звертався, таке списання банк зробив за власною ініціативою, тому таке списання не може свідчити про визнання боржником боргу та переривання строку позовної давності.

Згідно з частиною першою статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки доводи касаційної скарги не спростовують правильність висновків судів першої та апеляційної інстанцій, касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» залишити без задоволення.

рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 23 березня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Чернівецької області від 27 червня 2017 рокузалишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ. Є. Червинська

Судді:В. М. Коротун
В. П. Курило