Постанова

Іменем України

28 листопада 2019 року

м. Київ

справа № 555/2428/15-ц

провадження № 61-33582св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

Тітова М. Ю. (суддя-доповідач), Карпенко С. О., Стрільчука В. А.,

учасники справи:

позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

провівши у порядку письмового провадження попередній розгляд справи за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Березнівського районного суду Рівненської області від 14 лютого 2017 року у складі судді Мельничук Н. В. та ухвалу Апеляційного суду Рівненської області від 03 травня 2017 року у складі колегії суддів: Гордійчук С. О., Ковальчук Н. М., Шеремет А. М.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У грудні 2015 року Публічне акціонерне товариство «Альфа-Банк» (далі - ПАТ «Альфа-Банк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 та просило стягнути з останнього заборгованість за кредитним договором у розмірі 51 284, 31 грн.

Свої вимоги обґрунтовувало тим, що 19 серпня 2014 року між ПАТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 500956922, за умовами якого ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 28 057, 04 грн з кінцевим строком повернення до 20 серпня 2018 року та сплатою 15, 99 % річних за користування кредитом.

Банк свої обов'язки за договором виконав у повному обсязі, надав відповідачу кредит у розмірі, визначеному договором. Однак, відповідач ОСОБА_1 належним чином не виконує взяті на себе зобов`язання, що призвело до виникнення заборгованості.

На підставі викладеного, ПАТ «Альфа-Банк» просило позов задовольнити.

Ухвалою Березнівського районного суду Рівненської області від 13 вересня 2016 року замінено позивача ПАТ «Альфа-Банк» на його правонаступника - Товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» (далі - ТОВ «Кредитні ініціативи»).

Короткий зміст рішення судів першої та апеляційної інстанції

Рішенням Березнівського районного суду Рівненської області від 14 лютого 2017 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Рівненської області від 03 травня 2017 року, позов ТОВ «Кредитні ініціативи» задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Кредитні ініціативи» 51 284, 31 грн заборгованості за кредитним договором. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, виходив з того, що ОСОБА_1 належним чином не виконував умови кредитного договору, що призвело до виникнення заборгованості, тому з нього на користь ТОВ «Кредитні ініціативи», яке набуло право вимоги за кредитним договором № 500956922 на підставі договору факторингу № 1 від 21 червня 2016 року, підлягає стягненню основна сума боргу, а також заборгованість за відсотками, комісією та штаф.

Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги

У червні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ з касаційною скаргою, у якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати рішення Березнівського районного суду Рівненської області від 14 лютого 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Рівненської області від 03 травня 2017 року та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

В обґрунтування касаційної скарги зазначав, що під час розгляду справи в суді першої інстанції було замінено позивача ПАТ «Альфа-Банк» на його правонаступника - ТОВ «Кредитні ініціативи», оскільки 21 червня 2016 року між ними було укладено договір факторингу, що підтверджує факт заміни кредитодавця як сторони в зобов`язанні без згоди боржника.

Однак відповідно до пункту 4.1.4. договору факторингу фактом має право вступати у якості третьої особи у будь-який спір, у якому розглядається позов про право грошової вимоги, що відступлено за цим договором.

Згідно з частиною другою статті 516, частиною другою статті 517 ЦК України якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов'язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. Оскільки він не отримував жодних повідомлень від банку та нового кредитора про заміну кредитора у зобов'язанні, він вправі не виконувати обов'язок з повернення кредиту новому кредитору.

ПАТ «Альфа-Банк» та ТОВ «Кредитні ініціативи» не надано належних та допустимих доказів на підтвердження прав нового кредитора у зобов'язанні, що унеможливлює ухвалення законного і обґрунтованого рішення, а висновки судів ґрунтуються на припущеннях та неправильному тлумаченню норм матеріального права.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 липня 2017 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі.

Статтею 388 Цивільного процесуального кодексу України в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VІІІ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набув чинності 15 грудня 2017 року (далі - ЦПК України), визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

01 червня 2018 року справу № 555/2428/15-ц Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ передано до Верховного Суду.

ТОВ «Кредитні ініціативи» направило заперечення на касаційну скаргу, в яких просило залишити її без задоволення, а оскаржені судові рішення - без змін.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Частиною другою статті 389 ЦПК України встановлено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 409 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно з частиною першою статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суди встановили, що 19 серпня 2014 року між ПАТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 500956922, за умовами якого останній отримав кредит у розмірі 28 057, 04 грн зі сплатою 15,99 % річних за користування кредитними коштами та кінцевим терміном повернення не пізніше 20 серпня 2018 року.

У зв'язку з неналежним виконанням ОСОБА_1 зобов'язань за кредитним договором, утворилася заборгованість, яка станом на 16 листопада 2015 року становить 51 284, 31 грн.

21 червня 2016 року між ПАТ «Альфа -Банк» та ТОВ «Кредитні ініціативи» укладено договір факторингу № 1, за умовами якого ТОВ «Кредитні ініціативи» передало грошові кошти в розпорядження ПАТ «Альфа-Банк», яке відступило факторові (ТОВ «Кредитні ініціативи») свої права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами, перелік яких міститься в додатку № 1 до договору факторингу № 1 від 21 червня 2016 року, у тому числі за кредитним договором № 500956922, укладеним 19 серпня 2014 року з ОСОБА_1 .

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 626 ЦК України).

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Згідно зі статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з нормою статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.

Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у статті 1050 ЦК України. Якщо договором встановлено обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (частина друга статті 1050 ЦК України).

Відповідно до статті 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі статтею 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (факторинг) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату, а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Встановивши, що ПАТ «Альфа-Банк» виконав свої зобов`язання за кредитним договором належним чином, надавши ОСОБА_1 грошові кошти в кредит, а відповідач не виконує взяті на себе зобов`язання щодо повернення кредиту, сплати процентів та комісії за користування ним, суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, дійшов правильного висновку про задоволення позову.

Кредитний договір № 500956922 від 19 серпня 2014 року не визнаний недійсним та/або припиненими повністю чи частково.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суди правильно визначилися з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідили наявні у справі докази і дали їм належну оцінку згідно зі статтями 57-60, 212 ЦПК України 2004 року, правильно встановили обставини справи, внаслідок чого ухвалили законні й обґрунтовані рішення, які відповідають вимогам матеріального та процесуального права.

Колегія суддів відхиляє доводи касаційної скарги про те, що оскільки його не повідомлено про заміну кредитора у зобов'язанні, він вправі не виконувати обов'язок з повернення кредиту новому кредитору з огляду на наступне.

Відповідно до вимог статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.

У частині другій статті 517 ЦК України передбачено, що боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні.

Отже, за змістом наведених положень закону, боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору і таке виконання є належним.

Аналогічний висновок міститься у постанові Верховного Суду України від 23 вересня 2015 року у справі № 6-979цс15.

Судами встановлено, що боржник за кредитним договором належним чином не сплачував заборгованість ні новому, ні попередньому кредитору, внаслідок чого у нього утворилася заборгованість.

Відповідно до статті 518 ЦК України боржник має право висувати проти вимоги нового кредитора у зобов`язанні заперечення, які він мав проти первісного кредитора на момент одержання письмового повідомлення про заміну кредитора.

Наслідками неповідомлення боржника є відповідальність нового кредитора за ризик настання несприятливих для нього наслідків і визнання виконання боржником зобов`язання первинному кредитору належним.

Неповідомлення боржника про заміну кредитора не тягне за собою відмову у позові новому кредитору, а може впливати на визначення розміру боргу перед новим кредитором у випадку проведення виконання попередньому або ж свідчити про прострочення кредитора. Тобто факт неповідомлення боржника про уступку права вимоги новому кредитору за умови невиконання боржником грошового зобов`язання не є підставою для звільнення боржника від виконання зобов`язань.

З огляду на викладене, саме по собі неповідомлення позичальника про відступлення права вимоги, на що посилається відповідач, не припиняє зобов`язань сторін за кредитним договором і не може бути підставою для відмови у стягненні заборгованості за кредитним договором на користь нового кредитора.

Інші доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а стосуються переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Згідно з частиною третьою статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо відсутні підстави для їх скасування. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Оскаржувані судові рішення відповідають вимогам закону й підстави для їх скасування відсутні.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Березнівського районного суду Рівненської області від 14 лютого 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Рівненської області від 03 травня 2017 року залишити без змін.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Оскільки касаційна скарга залишена без задоволення, відсутні підстави для нового розподілу судових витрат.

Керуючись статтями 400, 401, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Березнівського районного суду Рівненської області від 14 лютого 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Рівненської області від 03 травня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: М. Ю. Тітов

С. О. Карпенко

В. А. Стрільчук