пр. № 2/759/4969/19
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 червня 2019 року суддя Святошинського районного суду м. Києва Марко Я.Р., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного сумісного майна подружжя,-

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Святошинського районного суду м. Києва перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного сумісного майна подружжя.

Одночасно з пред`явленням позову позивач ОСОБА_1 подав заяву про забезпечення позову, за змістом якої просить суд:

-накласти арешт на нежитлове приміщення АДРЕСА_1 ;

-заборонити відповідачу ОСОБА_2 передавати нежитлове приміщення АДРЕСА_1 в користування (оренду, найм, піднайм);

-заборонити будь-яким особам вчиняти дії щодо нежитлового приміщення АДРЕСА_1 .

Розглянувши заяву про вжиття заходів забезпечення позову, ознайомившись з матеріалами позовної заяви, суд приходить до висновку, що заява позивача не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Позивач, із посиланням на статтю 149 Цивільного процесуального кодексу України, вказує, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити або унеможливити виконання рішення суду, оскільки відповідач ухиляється від врегулювання спірного питання, передала майно в оренду без дозволу позивача, тим самим зношуючи майно, зменшуючи його вартість та піддаючи спірне майно ризику пошкодження чи загибелі, а також маючи відповідну можливість подальшого відчуження майна.

Крім того, позивач пропонує не застосовувати зустрічне забезпечення на підставі пункту 1 частини 3 статті 154 Цивільного процесуального кодексу України, оскільки позивач має зареєстроване місце проживання на території України та майно, а саме: Ѕ частину спірного нежитлового приміщення, в розмірі, достатньому для відшкодування позову, у випадку відмови у задоволенні позовних вимог.

Відповідно до частини 2 статті 149 Цивільного процесуального кодексу України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Види забезпечення позову визначені положеннями статті 150 Цивільного процесуального кодексу України та до них належать: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії; встановленням обов`язку вчинити певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам, які не мають інтересу в результаті вирішення спору; зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1 - 9 цієї частини.

При зверненні до суду з заявою про вжиття заходів забезпечення позову у вигляді накладення арешту на майно та заборони вчиняти будь-які дії відносно спірного майно відповідачу ОСОБА_2 та третім особам, заявником мають бути визначені підстави такого звернення, обставини, за наявності яких виконання рішення по справі може стати неможливим, докази того, що запропонований захід забезпечення позову дійсно може виключити можливість невиконання або утруднення виконання судового рішення.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Як вбачається з заяви про забезпечення позову, позивач не надав суду доказів щодо наявності у нього та відповідача ОСОБА_2 нерухомого майна, на яке заявник просить накласти арешт, а саме: відсутні правовстановлюючі документи на спірне мано та відсутні докази, які б свідчили про наявність ризику відчуження відповідачем спірного майна.

Натомість позивач звернувся до суду з клопотання про витребування доказів, шляхом направлення запитів до Київського міського бюро технічної інвентаризації, Головного територіального управління юстиції у м. Києві, Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м. Києві з проханням надати належним чином завірені копії правовстановлюючих документів на майно, що є предметом спору у даній справі.

Перевіривши заяву про забезпечення позову, судом встановлено, що заявником не доведені обставини та конкретні підстави, з посиланням на докази, які призведуть до неможливості забезпечення виконання рішення у даній справі у разі його задоволення, окрім того, станом на момент розгляду заяви у суду відсутні відомості щодо належності спірного майна відповідачу.

Приймаючи до уваги вищенаведене, суд вважає, що заява ОСОБА_1 про забезпечення позову не підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 149- 153, 260 Цивільного процесуального кодексу України, суддя -

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного сумісного майна подружжя - відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Суддя Я.Р. Марко