Справа № 210/1241/19
Провадження № 2/210/1108/19
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

"22" листопада 2019 р. Дзержинський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі головуючого судді Літвіненко Н.А., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданих джерелом підвищеної небезпеки,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданих джерелом підвищеної небезпеки до відповідача ОСОБА_2 посилаючись на те, що 01.01.2018р. він знаходився з відповідачем біля дома АДРЕСА_1 , відповідач вигулював собаку породи німецька вівчарка, на прізвисько « ОСОБА_3 » на повідку але без намордника.

Зазначає, що вони розмовляли гучно, та під час розмови відповідач чомусь під махнув рукою, собака кинулась на нього і вчепилася в голову та повністю відкусила ліве вухо. Позивач втратив свідомість від болю. Коли прийшов до свідомості, побачив, що лежить на землі в лужі крові та рукою очутив, що в нього не стало лівого вуха.

Швидкою допомогою підстанції №1 бригада №5 позивач був доставлений в 1-шу міську лікарню, де йому почали проводить необхідну медичну допомогу. Провели первічну операцію.

Зазначає,що по вказаному факту він звернувся в Металургійний відділ поліції із заявою про відкриття кримінального провадження. 31.12.18р. отримав відповідь, що кримінального порушення не виявлено.

Потім позивач звернувся із заявою про притягнення відповідача до адміністративної відповідальності. 13.02.2019р. отримав відповідь, що відповідача попереджено про відповідальність по ст..154 КУпАП .

Також зазначає, що відповідач продовжує і зараз вигулювати собаку без намордника.

Об лютого 2019 року в КЗ « Криворізька міська лікарнгя №8» ДОР позивачу проведена друга операція - другий етап реконструкції вушної раковини, створення та встановлення хрящевого аутоімплантанта лівої ушної раковини, через розріз довжиною 12,5 см. Взяті медіальні частини 6,7,8 ребер довжиною до 7,5 см. Виписаний на амбулаторне лікування 19.02.2019р.

Наголошує, що протиправними діями власника собаки - джерела підвищеної небезпеки, йому було завдано моральну шкоду, яка полягає в тому, що він і зараз зазнає після операції, сильну фізичну біль. Позивач переніс психологічний стрес і зазнає зараз психологічні страждання. Це пов`язано з втратою органа ( вуха). Був порушений звичний побут позивача, порушені родинні та життєві зв`язки, нормальні умови життя. Позивач продовжує переживати моральні та психологічні страждання, тому що його наречена відмовила йому вийти за нього заміж. З друзями зустрічатися перестав, йому невдобно спілкуватися з друзями, знайомими, деякі з них відкрито відпускають в його адресу неоднозначні шутки при всіх. Також страждають мати і батько як матеріально так і морально і від цього.

З 03.01.2018р. позивач не має можливості працювати і заробляти гроші на прожиття і існування. Жити за гроші батьків завдає йому психологічні страждання.

Також зазначає, що йому треба ще перенести декілька операцій. Де знайти на них гроші позивач не знає і переживаю за це. Поки він ще ходить в шапці, в літку не зможе виходити на вулицю, оскільки відсутність вуха на коротке волосся явно видно.

Крім того, позивач став панічно боятися любої собаки.

Зазначає, що матеріальна шкода, тобто витрати на ліки складають 2041 грн. 48 коп.

Крім того, вважає за необхідне стягнути з відповідача - ОСОБА_2 моральну шкоду в розмірі 300 000 грн. 00 коп., яка на його думку полягає в тому, що ним перенесено біль, фізичні та психологічні страждання, стрес, порушений звичайний побут, порушені родинні та життєві зв`язки, нормальні умови життя та 2000 грн. 00 коп. оплату юридичних послуг.

Ухвалою суду від 19.06.2019 р. вирішено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження, без виклику сторін за наявними у справі матеріалами за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

В судове засідання сторони не викликалися.

Суд проводить судове засідання без фіксування технічними засобами, що буде відповідати вимогам ст. 247 ЦПК України.

Відповідач ОСОБА_2 отримавши копію позовної заяви з додатками та копію ухвали суду про відкриття провадження у справі, про що свідчить поштове повідомлення, долучене до матеріалів справи, скористався процесуальним правом подачі відзиву на позовну заяву.

Відзив на позовну заяву про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданих джерелом підвищеної небезпеки відповідачем, ОСОБА_2 , було подано до суду та зареєстровано канцелярією суду за вх. №15953, 14.08.2019р. тобто в межах процесуального строку, встановленого ухвалою суду від 19.06.2019р., відповідно до якого відповідач заперечує проти задоволення позовних вимог в повному обсязі, зазначаючи, що позивач вводить суд в оману, зазначаючи, що німецька вівчарка «Адольф», яка належить відповідачу нанесла позивачу шкоди після того, як вони вдвох знаходилися поряд один одного та поряд була собака на повідку, що не відповідає обставинам даного нещасного випадку. Позивач має намір даний інцидент подати як умисне нанесення йому тілесних ушкоджень. Нібито відповідач натравив на нього собаку.

Відповідач - ОСОБА_2 , дійсно є власником кобеля німецької вівчарки на прізвисько - «Адольф».

01 січня 2018року позивач - прийшов додому до відповідача в стані сильного алкогольного сп`яніння, щоб перечекати у нього час, допоки протверезіє.

Ввечері 01.01.2018р. відповідач, пес «Адольф» та позивач направилися з квартири відповідача до магазину «Продукти», що розташований на АДРЕСА_1 , відповідач для купівлі цигарок, позивач для придбання спиртних напоїв, хоча вже був в стані алкогольного сп`яніння. Підійшовши до магазину «Продукти» відповідач, як завжди прив`язав пса «Адольфа» за повідок, на короткому відрізку повідка, можливості маневру у вигляді стрибка чи бігу - не мав. Пес був прив`язаний до металевої труби, що знаходиться на відстані майже 13 метрів від входу до магазину.

Позивач та відповідач разом зайшли до магазину, позивач придбав спиртний напій та повідомив відповідача, що буде чекати на нього біля входу до магазину, Відповідач залишився для купівлі цигарок. Через деякий час відповідач та продавець магазину почули собачий лай та крик людини, вибігли на вулицю та побачили пса, що був прив`язаний до труби та позивача, що був скривавлений біля пса на асфальті, надали першу допомогу, викликали швидку та дочекавшись передали потерпілого бригаді швидкої допомоги.

Після того, як позивач отримав дану травму так як він не працює та зловживає алкоголем, відповідачем перераховувалися кошти на проведення лікування позивача на картковий рахунок його матері, шляхом переказу клієнт-банком та терміналом грошових коштів у сумі 5 174 грн.. 32 коп. з його картки. Таким чином вимога про стягнення матеріальної шкоди в сумі 2041 грн.48 коп. повністю покриваються сумами, перерахованими відповідачем на картку матері позивача для його лікування.

Зазначає, що до матеріалів позову додаються копії медичних документів: талон до супровідного листка № 661 від 01.01.2018р., супровідний лист № 661 від 01.01.2018р., виписка із медичної карти амбулаторного ( стаціонарного ) хворого № 498/95 хірургічного відділення КЗ «Криворізька міська клінічна лікарня №8» ДОР та частинка невідомого медичного документу. Звертає увагу, що талон до супровідного листка містить численні виправлення, на невідомому листку зазначено, що відповідач повинен пройти реконструктивну операцію в строк через 6 місяців від подій, а у відповідності до виписки, яку надано операція проведена 06.02.2019р., тобто через рік після подій, що сталися.

Зазначає, що до матеріалів справи не надано жодного документу, який би стосувався первинного хірургічного втручання, на яке посилається позивач в тексті позову, на думку відповідача саме через те, що в ньому може бути зазначене те, що позивач був в стані алкогольного сп`яніння, талон до супровідного листка та супровідний листок отримані невідомо яким чином, так як дані медичні документи є внутрішніми, при виписці особам не надаються, шлях отримання даних доказів не зазначений.

Вважає, що в даному випадку мала місце груба необережність позивача, який знаходячись в стані алкогольного сп`яніння виявив безпечність та підійшов до прив`язаного службового собаки, хоча факт несприйняття собаками осіб в стані алкогольного сп`яніння є загальновідомим.

Відсутній зв`язок між протиправною поведінкою власника собаки, умислу на вчинення шкоди, так як відповідач не надавав жодної команди псу, так як перебував в приміщенні магазину, коли стався інцидент.

До матеріалів справи долучено дві відповіді Металургійного ВП КВП ГУНП в Дніпропетровській області від 31.12.2018р. та. у відповідності до яких зазначено, що за заявою № 27125 від 24.012.218р. про факт нанесення тілесних ушкоджень проведено перевірку, за результатами якої, ознак кримінального правопорушення не виявлено та відповідь від 13.02.2019р за заявою від 23.01.2019р., за результатами якої, фактів скоєння кримінального правопорушення не виявлено, гр. ОСОБА_2 попереджено про відповідальність за порушення правил тримання собак і котів.

Тобто, жодних звернень від позивача, стосовно інциденту від 01.01.2018р не зареєстровано, таким чином відсутній взаємозв`язок між нанесеною шкодою та фактом заподіяння самої шкоди.

Під час інциденту відповідач біля пса був відсутній, і що дійсно сталося між позивачем та псом не знає, але з того моменту собака дуже хворіє, майже постійно лікується у ветеринарній лікарні.

Відповідач також зазначає, що звернень до органів поліції до того, як позивач почав шантажувати відповідача з вимогами надати йому 20 тисяч доларів, в іншому разі він притягне відповідача до кримінальної відповідальності не було., тільки майже через рік та рік і один місяць позивач звернувся до правоохоронних органів.

Вимога про стягнення сум морального відшкодування в розмірі 300 000 гривень є завищеною, такою, що не відповідає на думку відповідача понесеній шкоді, посилання позивача на те, що він не може працевлаштуватися через каліцтво не відповідають дійсності, так як, по-перше, позивач не працював і до інциденту, у відповідності до наданих документів позивач не має наслідків у вигляді втрати слуху, тобто ніщо не заважає йому працевлаштуватися, відсутня втрата працездатності, так як документи про втрату працездатності не надані.

Таким чином, навіть максимальний розмір шкоди, що відшкодовується в данному випадку є безпідставним, так як відсутній умисел нанесення шкоди, наявна груба необережність позивача, який в стані сильного алкогольного сп`яніння наблизився до службової собаки, що була прив`язана, і не мала можливості маневру.

Вважає, що вимоги про стягнення витрат на правову допомогу, є також безпідставними, жодних доказів щодо понесених витрат на професійну правничу допомогу не надано, відповідно відсутні підстави для їх відшкодування. Просить відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Так, позивач отримавши відзив відповідача на позовну заяву подав до суду відповідь на відзив відповідача, де він не заперечує, що отримав вказану відповідачем грошову суму на лікування. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити.

Суд, дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з ст.12,13,81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.

Так, у відповідності до ст.. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Водночас згідно ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступені вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.

Так, 01.01.2018 року стався нещасний випадок з позивачем ОСОБА_1 , однак як зазначено в позові позивачем, лише 31.12.2018 року він звернувся до Металургійного ВП з заявою про відкриття кримінального провадження за фактом спричинення йому ушкодження.

Судом встановлено, що згідно відповіді Металургійного ВП КВП ГУНП в Дніпропетровській області від 31.12.2018 року заяву позивача за фактом завдання йому тілесних пошкоджень зареєстровано в ЖЄО від 24.12.2018 року за №27125 та проведено перевірку, за результатами якої, ознак кримінального правопорушення не виявлено. Роз`яснено у відповідності з ст.. 16 та 17 ЗУ «Про звернення громадян» право та порядок оскарження прийнятого рішення.

З відповіді Металургійного ВП КВП ГУНП в Дніпропетровській області від 13.02.2019 року на звернення позивача 23.01.2019 року щодо факту вигулювання відповідачем ОСОБА_2 собаки без намордника встановлено, що останнього попереджено про відповідальність за порушення правил тримання собак і котів (ст.. 154 КУпАП). Роз`яснено у відповідності з ст.. 16 та 17 ЗУ «Про звернення громадян» право та порядок оскарження прийнятого рішення.

Однак позивачем жодне рішення Металургійного ВП КВП ГУНП в Дніпропетровській області не було оскаржено.

Тобто, власника собаки не було притягнуто до адміністративної за ч. 1 ст. 154 КУпАП за вигулювання собаки без намордника а лише попереджено про відповідальність за порушення правил тримання собак і котів, яке не оскаржено та набрало законної сили.

Згідно талону №661, 01.01.2018 року позивач звернувся до КЗ «Криворізька станція швидкої медичної допомоги» ДОР, де йому надали медичну допомогу.

Згідно виписки із амбулаторної карти №489/95 від 19.02.2019 року вбачається, що позивачу встановлено діагноз після травматична аномія ліворуч.

Згідно висновку за матеріалами ЄО №1526 від 23.01.2019 року встановлено, що проведено перевірку за фактом спричинення тілесних ушкоджень гр.. ОСОБА_1 та встановлено, що на протязі 2018 року до поліції за вказаним фактом не звертався. А звернувся в Металургійне ВП КВП 24.12.2018 року, де було зареєстровано матеріал ЄО за яким проведено перевірку та складено висновок. Після чого гр.. ОСОБА_1 повторно звернувся до поліції з проханням притягнути гр.. ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за порушення правил тримання собак і котів. ОСОБА_2 було попереджено про відповідальність за порушення правил тримання собак і котів, за ст.. 154 КУпАП. Перевірка за матеріалами ЄО №1526 від 23.01.2019 року закінчена.

Рішенням Криворізької міської ради Дніпропетровської області від 23.12.2009 №3645 затверджено Правила утримання домашніх та інших тварин і поводження з ними у м. Кривому Розі.

Пунктом 1.6. Розділу 1 Правил передбачено, що відповідальність за дії тварин несуть їх власники. Шкода, заподіяна третій особі внаслідок агресивної або непередбачуваної дії тварини, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її утримує, згідно з вимогами чинного законодавства.

Відповідно до п. 2.1. Розділу 2 Правил утримання домашніх та інших тварин у місті ґрунтується, зокрема, на таких принципах, як забезпечення безпеки життя та здоров`я людей при утриманні і поводженні з тваринами; відповідальності за порушення цих Правил, жорстоке поводження з тваринами.

Згідно з п. 3.1. Розділу 3 Правил особи, які утримують домашніх та інших тварин, зобов`язані дотримуватися вимог цих Правил, правил громадського порядку, ветеринарних норм, не допускати порушень прав і законних інтересів інших фізичних і юридичних осіб, не створювати загрози для безпеки людей; відшкодовувати фізичним та юридичним особам збитки, що нанесені тваринами, у визначеному чинним законодавством порядку.

Згідно з п. 24 додатку до Правил утримання домашніх та інших тварин і поводження з ними у м. Кривому Розі «Перелік порід собак, яких визнано потенційно небезпечними» порода «Ротвейлер» відноситься до потенційно небезпечної.

Частиною 4 ст. 12 цього Закону передбачено, що шкода, заподіяна особі або майну фізичної особи, а також шкода, заподіяна майну юридичної особи твариною, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її утримує.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

З наданих позивачем суду товарних чеків вбачається, що розмір грошових коштів, які було витрачено останнім на лікування внаслідок укусу собаки, склав 2040,68 грн., однак позивачем не надано жодного лікарського призначення на придбання ліків.

Згідно з ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Частиною 1 ст. 81 ЦПК України встановлено імперативний обов`язок щодо доказування і подання доказів у цивільному процесі, а саме зазначеною нормою вказано, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Так, відповідачем на підтвердження того, що він добровільно надав позивачу матеріальну допомогу на відшкодування шкоди завданої його собакою, надано до суду разом із відзивом платіжні поручення на загальну суму 5 174 грн. 32 коп. Факт добровільної допомоги відповідачем ОСОБА_2 позивачем не оспорюється, натомість, він підтверджує це в відповіді на відзив.

Статтею 154 ч. 2 КУпАП передбачено відповідальність, зокрема, за приведення собак в громадські місця або вигулювання собак без повідків і намордників (крім собак, у реєстраційних свідоцтвах на яких зроблено спеціальну відмітку), що спричинили заподіяння шкоди здоров"ю людей або їх майну.

Як вказує ст. 82 ч. 4 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Згідно роз`яснень Верховного Суду України, що містяться в п. п. 3, 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб..

У п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз`яснено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Отже, право особи на відшкодування моральної шкоди виникає за умови порушення права цієї особи, наявність такої шкоди та причинного зв`язку між порушенням та моральною шкодою.

Таким чином, предметом доказування для позивача у цій справі, окрім наслідків у вигляді травми є протиправність дій відповідача та причинно-наслідковий зв`язок із такими діями та наслідками у вигляді моральних страждань.

Із наданих суду доказів не вбачається, що саме з вини відповідача позивачу завдана матеріальна та моральна шкода, що саме собака відповідача вкусила позивача.

У відповідності до статті 180 ЦК України, тварини є особливим об`єктом цивільних прав, на який поширюється правовий режим речі, тобто собака є майном, об`єктом права власності.

Під умислом потерпілого слід розуміти, зокрема, таку його протиправну поведінку, коли потерпілий не лише передбачає, але і бажає або свідомо допускає настання шкідливого результату (наприклад, суїцид).

Якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого, якщо інше не встановлено законом, розмір відшкодування з особи, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, має бути зменшено (але не може бути повністю відмовлено у відшкодуванні шкоди).

Питання про те, чи є допущена потерпілим необережність грубою (частина друга статті 1193 ЦК), у кожному конкретному випадку має вирішуватись з урахуванням фактичних обставин справи (характеру дії, обставин завдання шкоди, індивідуальних особливостей потерпілого, його стану тощо).

Положення статті 1193 ЦК про зменшення розміру відшкодування з урахуванням ступеня вини потерпілого застосовуються і в інших випадках завдання шкоди майну, а також фізичній особі, однак у кожному разі підставою для цього може бути груба необережність потерпілого (перебування у нетверезому стані, нехтування правилами безпеки руху тощо), а не проста необачність. Саме по собі перебування у нетверезому стані не є прикладом грубої необережності, якщо при цьому не було порушено Правила дорожнього руху.

Правила ч.4 ст. 1193 ЦК про можливість зменшення розміру відшкодування шкоди, завданої фізичною особою, залежно від її матеріального становища, крім випадків, коли шкоди завдано вчиненням злочину, застосовуються у виняткових випадках, якщо відшкодування шкоди у повному розмірі неможливе або поставить відповідача у тяжке матеріальне становище.

За змістом ст.. 1166 ЦК України у правовідносинах по відшкодуванню шкоди діє презумпція вини заподіювана шкоди. Обов`язок доказування наявності шкоди та її розміру покладається на позивача, відсутність вини у заподіянні шкоди повинен довести відповідач.

Відповідно до ст.. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала:якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Відповідно до статей 23, 1167 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, заподіяної в результаті порушення його прав, у тому числі за наявності душевних страждань, які фізична особа відчуває у зв`язку з пошкодженням його майна та нанесення шкоди здоров`ю. При цьому така шкода, заподіяна фізичній особі неправомірними діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, що її заподіяла, за наявності її вини.

Так дійсно, у відповідності до Постанови КМУ № 944 від 09.07.2002р. зі змінами «Про затвердження порядку і правил проведення обов`язкового страхування відповідальності власника собак за шкоду, яка може бути заподіяна третім особам» є певні розміри відповідальності власників собак за шкоду.

« Власником собаки відповідно до цих Порядку і правил вважається юридична чи фізична особа, яка здійснює догляд за собакою, що належить їй на праві власності або на інших підставах, які не суперечать законодавству (договір оренди, доручення тощо).

2. Суб`єктами обов`язкового страхування є страхувальники, страховики і треті особи.

Страхувальниками є дієздатні громадяни та юридичні особи (крім підрозділів Збройних Сил та інших військових формувань, органів внутрішніх справ, прокуратури, суду та інших державних органів, які утримують собак для виконання службових обов`язків), які на законних підставах є власниками собак.

Страховиками є юридичні особи - резиденти України, які отримали в установленому порядку ліцензію на проведення цього виду обов`язкового страхування.

Треті особи - фізичні та юридичні особи, яким (або майну яких) заподіяна шкода внаслідок агресивної та/або непередбачуваної дії собаки.

3. Об`єктом обов`язкового страхування є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням страхувальником шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну третіх осіб внаслідок агресивної та/або непередбачуваної дії собаки.»

Відшкодуванню підлягає пряма шкода, заподіяна третій особі внаслідок агресивної та/або непередбачуваної дії собаки, якщо має місце причинний зв`язок між цією дією собаки і заподіяною нею шкодою. Розмір шкоди визначається в установленому законодавством порядку.

Страхова сума встановлюється:

у разі відшкодування спадкоємцям особи, яка померла внаслідок страхового випадку, - 11 000 гривень;

у разі призначення потерпілій фізичній особі I, II або III групи інвалідності - відповідно 8 250, 5 500, 2 750 гривень;

за кожний день непрацездатності потерпілої фізичної особи, розладу здоров`я у дитини - 20 гривень, але не більш як 2 500 гривень;

у разі пошкодження (знищення) майна третьої особи - у розмірі його балансової вартості, але не більш як 30 000 гривень. У разі відсутності балансової вартості майна його розмір установлюється страховиком за домовленістю з третьою особою, але не більш як 30 000 гривень. Якщо така домовленість не була досягнута, розмір збитків установлюється за рішенням суду. У разі часткового пошкодження майна для виплати страхового відшкодування оцінюється вартість майна, що підлягає заміні або відновленню (вартість відновлення), у визначеному законодавством порядку.»

Згідно п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» за №4 від 31 березня 1995 року з наступними змінами (надалі - Постанова), під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

Стосовно вимог про стягнення витрат на правову допомогу, такі вимоги є безпідставними з наступних міркувань.

Згідно з п. 1 ч. 3, ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов"язаних з розглядом справи. До витрат, пов"язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов"язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Як вбачається з матеріалів справи, повноваження представника позивача адвоката Сопко Валерія Карловича підтверджуються свідоцтвом про право заняття адвокатською діяльністю та договору про надання правової допомоги від 23.12.2018 року.

На підтвердження наданих адвокатом послуг суду не надано жодних розрахунків про наданої правничої допомоги позивачу ОСОБА_1 , акту виконаних робіт та квитанцій про їх сплату.

Згідно ч. 3,4, 5 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно роз"яснень, які містяться у пункті 48 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах" №10 від 17 жовтня 2014 року відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Договором про надання правової допомоги від 23 грудня 2018 року, укладеним між ОСОБА_1 та адвокатом Сопко В.К., передбачено, що за надання правової допомоги за цим Договором клієнт виплачує адвокату гонорар у сумі 2000 грн..

На підтвердження сплати позивачем витрат на правову допомогу у розмірі 2000 грн., не надано жодного підтвердження, тому суд, не може встановити, за які послуги адвоката, позивачем було сплачено суму 2000 грн. Крім того, позивачем не надано детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

За вищевказаних обставин, суд дійшов висновку про відсутність підстав для стягнення витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 2000 грн. зі сторони позивача.

Таким чином, жодних доказів щодо понесених витрат на професійну правничу допомогу не надано, відповідно відсутні підстави для їх відшкодування.

Суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв"язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об"єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що позовні вимоги позивача про стягнення моральної шкоди не знайшли своє підтвердження, оскільки ОСОБА_1 на момент нещасного випадку не працював, знаходився в стані сильного алкогольного сп`яніння (що він не заперечував в своїх поясненнях на відзив відповідача), дійсно зазнав моральних страждань у зв"язку з довготривалим розладом здоров"я, яке підтверджується епікризом, наданими позивачем, необхідності докладання значних моральних та матеріальних зусиль для відновлення здоров"я, порушення нормальних життєвих зв"язків через неможливість продовження активного громадського життя. Судом також враховано, що позивач тривалий час був позбавлений можливості вести звичний спосіб життя, позбавлений і зараз. Проте, суд вважає, що позивачем не надано достатніх доказів в підтвердження заявлених позовних вимог.

Враховуючи вищевикладені висновки, суд не вбачає підстави для задоволення позовних вимог в повному обсязі.

На підставі викладеного , керуючись ст.ст. 23, 180, 1 ч. 1 ст. 263, 1166, 1167, 1187, ч. 2 ст. 1193 ЦК України, Постановою КМУ № 944 від 09.07.2002р. «про затвердження Порядку і правил проведення обов`язкового страхування відповідальності власників собак за шкоду, яка може бути заподіяна третім особам», ст. ст.12, 19, 81, 137, 141,258, 259, 263-265, 354,355 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданих джерелом підвищеної небезпеки відмовити в повному обсязі.

Рішення може бути оскаржено в Дніпровський апеляційний суд через Дзержинський районний суд м. Кривого рогу Дніпропетровської області протягом 30 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засідання під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 30 днів з дня вручення копії цього рішення.

Суддя: Н. А. Літвіненко