П О С Т А Н О В А

іменем України

05 грудня 2019 року м.Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Савченка С.І.,

суддів Мережко М.В., Верланова С.М.,

за участю секретаря Вергелес О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Укрсоцбанк» на ухвалу судді Святошинського районного суду м.Києва від 12 вересня 2019 року про забезпечення позову у справі за заявою ОСОБА_1 , поданою до подання позовної заяви,-

в с т а н о в и в:

Ухвалою Святошинського районного суду м.Києва від 12 вересня 2019 року задоволена заява ОСОБА_1 про забезпечення позову, яка подана до подання позовної заяви. Ухвалено накласти арешт на квартиру АДРЕСА_1 та заборонено ПАТ «Укрсоцбанк» вчиняти будь-які дії спрямовані на проникнення до вказаної квартири.

Не погоджуючись із ухвалою, АТ «Укрсоцбанк» подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви про забезпечення позову в повному обсязі,посилаючись на необгрунтованість ухвали, порушення судом при її постановленні норм матеріального і процесуального права. Скарга мотивована тим, що право власності зареєстроване за ПАТ «Укрсоцбан» правомірно на підставі застереження, яке міститься в іпотечному договорі № 02-10/2396 від 11 липня 2007 року і яке передбачає звернення стягнення на предмет іпотеки у вигляді кв АДРЕСА_1 шляхом переходу до банку права власності на предмет іпотеки. Суд не звернув уваги на відсутність підстав для вжиття заходів забезпечення позову, як і не звернув уваги на неподання заявником доказів щодо загрози невиконання чи утруднення виконання рішення суду про задоволення позову. Заявником не було наведено у заяві жодних причин у зв`язку з якими потрібно забезпечити позов та будь-яких об`єктивних сумнівів, що невжиття заходів забезпечення позову унеможливить виконання судового рішення. Ухвала суду не мотивована, оскільки суд в ухвалі не мотивував та не дав оцінки жодному доказу щодо наявності підстав для вжиття забезпечувальних заходів. Фактично висновки суду грунтуються на припущеннях, а вжиті судом заходи не є співмірними.

ОСОБА_1 , який отримав копію ухвали про відкриття апеляційного провадження та копію апеляційної скарги з додатками, відзив на апеляційну скаргу до суду

- 2 -

не подав.

ПАТ «Укрсоцбанк» належним чином повідомлявся про час розгляду справи, до суду не з`явився, причин неявки не повідомив, що відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

В суді апеляційної інстанції представник ОСОБА_1 адвокат Парфенюк Т.О. в проти задоволення апеляційної скарги заперечував, посилаючись на законність і обгрунтованість судової ухвали та відсутність підстав для її скасування.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно грунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам оскаржувана судова ухвала не відповідає.

Судом встановлено, що 21 вересня 2019 року ОСОБА_1 подав до суду заяву про забезпечення позову, яка подана до подання позовної заяви і мотивована тим, що 11 липня 2007 року між ним та ПАТ «Укрсоцбанк» укладено кредитний договір,за умовами якого він отримав в банку кредит на споживчі потреби в розмірі 110000 доларів США терміном на 21 рік із сплатою 11,95 % процентів річних для придбання квартири. В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором 11 липня 2007 року між ним і банком було укладено іпотечний договір, за яким він передав банку в іпотеку квартиру кв.АДРЕСА_1 .

05 вересня 2019 року він дізнався, що кредитор ПАТ «Укрсоцбанк» оформив право власності на спірну квартиру на своє ім`я.

Посилаючись на здійснення банком реєстрації права власності на спірну квартиру з порушенням закону, просить вжити заходів забезпечення позову до подачі заяви, шляхом накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 та заборони ПАТ «Укрсоцбанк» вчиняти будь-які дії спрямовані на проникнення до вказаної квартири.

Задовольняючи заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову, яка подана до подання позовної заяви,суд першої інстанції обгрунтовував свої висновки наявністю підстав для вжиття заходів забезпечення позову, оскільки невжиття таких заходів може порушити майнові права та інтереси позивача.

Проте, колегія суддів не може погодитися з такими висновками судді, оскільки вони зроблені в результаті неповного з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, та порушення норм процесуального права.

Відповідно до положень ст.149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити заходів забезпечення позову, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи (ч.2 ст.149 ЦПК).

Види забезпечення позову, які може вжити суд, передбачені ч.1 ст.150 ЦПК України, згідно якої позов в тому числі забезпечується забороною вчиняти певні дії. Суд може

- 3 -

застосувати кілька видів забезпечення позову (ч.2 ст.150 ЦПК).

Згідно ч.3 ст.150 ЦПК України заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до ч.5 ст.153 ЦПК України залежно від обставин справи суд може забезпечити позов повністю або частково.

Інститут забезпечення позову є особливим видом судової юрисдикції, який визначається, як встановлені законом тимчасові процесуальні дії примусового характеру у вигляді обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб, що застосовуються судом та гарантують або можуть гарантувати позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, у випадку прийняття його на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення, або ефективний захист його прав.

За змістом вказаних норм, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам (п.4 постанови ПВСУ № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику розгляду судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову»).

Тобто, вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням розумності, доведеності і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду чи утруднення ефективного захисту прав позивача в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Постановлюючи ухвалу про забезпечення позову, суддя не звернув уваги на те, що подана ОСОБА_1 заява не відповідає приписам ст.151 ЦПК України щодо її змісту, зокрема, заявник у заяві взагалі не вказує, що він має намір подати позов, як і не зазначив у заяві які саме позовні вимоги він має намір висунути до відповідачів, а суд цих обставин не встановив.

Нез`ясування судом вказаних обставин у свою чергу унеможливлює дотримання вимог цивліьного процесуального закону щодо необхідності з`ясування судом обсягу позовних вимог та з`ясування відповідності виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, її позовним вимогам.

Це ж стосується дотримання судом положень ч.3 ст.150 ЦПК України щодо співмірності заходів забезпечення позову заявленим вимогам.

Це ж стосується необхідності дотримання приписів ч.10 ст.150 ЦПК України, згідно якої не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.

Суддя вказаних обставин не врахував, не застосував приписи ч.9 ст.153 ЦПК України щодо повернення заяви, яка не відповідає ст.151 ЦПК України і постановив помилкову ухвалу.

- 4 -

Відповідно до ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, невідповідність висновків суду, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

З викладених вище підстав ухвала судді підлягає до скасування.

Вирішуючи заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову, суд апеляційної інстанції вважає, що дана заява не підлягає до задоволення, оскільки заявник не зазначив зміст позовних вимог, які він має намір пред`явити до відповідачів, що як вище вказувалося унеможливлює встановлення відповідності та співмірності заховідв забезпечення позову відносно його вимог.

Керуючись ст.ст.259, 374, 376, 381 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Укрсоцбанк» задоволити.

Ухвалу судді Святошинського районного суду м.Києва від 12 вересня 2019 року скасувати і ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову, поданої до пред`явлення позову.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів. У випадку проголошення лише вступної і резолютивної частини, цей строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Головуючий

Судді: