У Х В А Л А

02 грудня 2019 року

м. Київ

справа № 757/60544/16-ц

провадження № 61-8894св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

Журавель В. І. (суддя-доповідач), Антоненко Н. О., Русинчука М. М.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - публічне акціонерне товариство «Банк Кредит Дніпро»,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Печерського районного суду міста Києва від 17 грудня 2018 року у складі судді Литвинової І. В. та постанову Київського апеляційного суду від 28 березня 2019 року у складі колегії суддів: Левенця Б. Б., Ратнікової В. М., Борисової О. В.,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до публічного акціонерного товариства «Банк Кредит Дніпро» (далі - ПАТ «Банк Кредит Дніпро»), у якому просила поновити її на роботі, визнавши наказ про звільнення незаконним, стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 186 200 грн та 500 0000 грн на відшкодування моральної шкоди.

Позовна заява мотивована тим, що з 06 листопада 2007 року по 21 січня 2014 року позивач перебувала з відповідачем у трудових відносинах. Наказом від 14 січня 2014 року позивач звільнена з посади у зв`язку зі скороченням штату на підставі пункту 1 статті 40 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) з 21 січня 2014 року.

Вважає, що була звільнена незаконно та з порушенням норм трудового законодавства і Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», не враховано її переважне право на залишення на роботі, з наказом про звільнення у зв`язку із скороченням штату вона не ознайомлена.

Вказувала, що звільненням їй завдано моральної шкоди, у зв`язку з чим було втрачено спокій, порушено уклад життя, ускладнення стану здоров`я.

Рішенням Печерського районного суду Київської області від 17 липня 2017 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 08 листопада 2017 року, в задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, мотивоване тим, що відповідачем дотримано порядок звільнення працівника з ініціативи роботодавця за пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України; наданий позивачу статус постраждалої, внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС, особи не відповідає умовам абзацу другого пункту 7 статті 20 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», тому для стягнення допомоги у трикратному розмірі заробітної плати відсутні підстави, відповідно, позов є безпідставним і задоволенню не підлягає.

Постановою Верховного Суду від 29 серпня 2018 року рішення Печерського районного суду міста Києва від 17 липня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 08 листопада 2017 року скасовано, а справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

Верховний Суд зазначив, що у справі, яка переглядається, суд не установив, яка саме посада була запропонована позивачеві у день її звільнення, судом не досліджувався штатний розпис та не встановлено всі вакантні посади на день звільнення позивача. Залишилось не перевіреним переважне право позивача залишення на роботі, оскільки не встановлено чисельність звільнених працівників за професією позивача і не з`ясовано, чи мала позивач переважне право на залишення на роботі перед іншими працівниками.

При новому розгляді справи рішенням Печерського районного суду міста Києва від 17 грудня 2018 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Суд першої інстанції виходив із того, що відповідачем доведено скорочення штату працівників та дотримано положень статті 49-2 КЗпП України при звільненні позивача.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 28 березня 2019 року рішення Печерського районного суду міста Києва від 17 грудня 2018 року залишено без змін.

Апеляційний суд погодився з висновком апеляційного суду про дотримання відповідачем норм трудового законодавства при звільненні позивача.

ОСОБА_3 через свого представника ОСОБА_2 звернулась з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами обох інстанцій норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення, ухвалити нове рішення про задоволення позову у повному обсязі.

Касаційна скарга аргументована тим, що суди неповно дослідили обставини справи, не надали їм належної правової оцінки та дійшли помилкових висновків при вирішенні спору.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Заслухавши доповідь судді-доповідача про проведення підготовчих дій та обставини, необхідні для ухвалення судового рішення судом касаційної інстанції, колегія суддів встановила відсутність підстав, передбачених частинами третьою, четвертою статті 401 ЦПК України. Тому колегія суддів, з урахуванням категорії та складності справи, призначає справу до судового розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи у складі колегії із п`яти суддів.

Керуючись статтею 401 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Справу за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства «Банк Кредит Дніпро» про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди призначити до судового розгляду у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи у складі колегії з п`яти суддів.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді: В. І. Журавель

Н. О. Антоненко

М. М. Русинчук