КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 грудня 2019 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Київського апеляційного суду у складі:

судді-доповідача Голуб С.А.,

суддів: Ігнатченко Н.В., Таргоній Д.О.,

за участі секретаря судового засідання Сакалоша Б.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 09 вересня 2019 року у справі за скаргою ОСОБА_1 на дії державного виконавця Печерського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві Валевського Олександра Олександровича, заінтересована особа: публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Фінансова ініціатива»,

ВСТАНОВИЛА:

У липні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Шевченківського районного суду міста Києва з вказаною скаргою на дії/бездіяльність державного виконавця Печерського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві Валевського Олександра Олександровича, посилаючись на те, що на виконанні в Печерському районному відділі державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві перебувало виконавче провадження № 56979507 за виконавчим листом, виданим 09 серпня 2018 року Шевченківським районним судом міста Києва про стягнення з ПАТ «Комерційний банк «Фінансова Ініціатива» на користь ОСОБА_1 суми коштів за договором банківського вкладу та трьох процентів річних.

Разом з тим, після відкриття виконавчого провадження 13 серпня 2018 року та накладення арешту на кошти на рахунках боржника за заявою стягувача державним виконавцем жодних виконавчих дій не було вчинено та 19 червня 2019 року було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження без виконання.

Також ОСОБА_1 в поданій скарзі зазначав, що державним виконавцем не були повернуті й кошти авансового внеску.

На підставі викладеного, ОСОБА_1 просив суд першої інстанції визнати протиправною бездіяльність державного виконавця Печерського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві Валевського Олександра Олександровича щодо вчинення усіх необхідних та передбачених законом виконавчих та дій у виконавчому провадженні № 56979507, спрямованих на виконання рішення Шевченківського районного суду міста Києва у справі № 761/16124/15-ц; визнати протиправною бездіяльність державного виконавця Печерського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві Валевського Олександра Олександровича щодо повернення авансового внеску в сумі 404,74 грн. при пред`явленні до виконання виконавчого листа у справі № 761/16124/15-ц; визнати протиправною та скасувати постанову державного виконавця Печерського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві Валевського Олександра Олександровича від 19 червня 2019 року про закінчення без виконання виконавчого провадження № 56979507 за виконавчим листом, виданим 09 серпня 2018 року Шевченківським районним судом міста Києва у справі № 761/16124/15-ц; зобов`язати Печерський районний відділ державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві вчинити усі необхідні та передбачені законом виконавчі дії у виконавчому провадженні № 56979507, спрямовані на виконання рішення Шевченківського районного суду міста Києва у справі № 761/16124/15-ц та зобов`язати Печерський районний відділ державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві в десятиденний строк повідомити суд про виконання ухвали, постановленої за наслідками розгляду цієї скарги.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 09 вересня 2019 року скаргу ОСОБА_1 було задоволено частково.

Визнано бездіяльність державного виконавця Печерського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві Валевського Олександра Олександровича щодо вчинення усіх необхідних та передбачених законом виконавчих та дій у виконавчому провадженні № 56979507, спрямованих на виконання рішення Шевченківського районного суду міста Києва у справі № 761/16124/15-ц - неправомірною.

В задоволенні решти вимог за скаргою відмовлено.

Не погоджуючись з такою ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, посилаючись на порушення судом норм процесуального права.

В доводах апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відмову в задоволенні вимог скарги щодо визнання протиправною та скасування постанови державного виконавця Валевського О.О. від 19 червня 2019 року про закінчення без виконання виконавчого провадження № 56979507, проігнорувавши всі доводи скаржника щодо невідповідності дій державного виконавця вимогам Закону України «Про виконавче провадження», вимогам Конституції України та нормам Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Судом першої інстанції не зазначено жодного обґрунтування того, що закінчення виконавчого провадження на підставі п. 4 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» не призводить до автоматичного виконання судового рішення, тоді як Закон України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» не містить норм, які б визначали порядок виконання судових рішень боржниками за якими є неплатоспроможні банки.

Закінчення виконавчого провадження без виконання абсолютно унеможливлює виконання рішення суду, яке набрала законної сили і є обов`язковим до виконання.

Також судом першої інстанції було проігноровано конкретні, доречні та важливі аргументи стягувача щодо невідповідності дій та рішень державного виконавця правовим актам вищої юридичної сили, а саме нормам прямої дії Конституції України, нормам Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, та практиці Європейського суду з прав людини.

На підставі викладеного в апеляційній скарзі, ОСОБА_1 просить суд апеляційної інстанції скасувати ухвалу суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні вимог скарги на дії державного виконавця та постановити в цій частині нове судове рішення яким скаргу в цій частині задовольнити, визнавши протиправною та скасувати постанову державного виконавця Печерського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві Валевського О.О. від 19 червня 2019 року про закінчення без виконання виконавчого провадження № 56979507 за виконавчим листом, виданим 09 серпня 2018 року Шевченківським районним судом міста Києва у справі № 761/16124/15-ц та зобов`язавши Печерський районний відділ державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві вчинити усі необхідні та передбачені законом виконавчі дії у виконавчому провадженні № 56979507, спрямовані на виконання рішення Шевченківського районного суду міста Києва у справі № 761/16124/15-ц за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Фінансова Ініціатива» про захист прав споживача фінансових послуг, стягнення коштів за договором банківського вкладу.

В порядку визначеному ст. 360 ЦПК України, відзив на апеляційну скаргу у письмовій формі на адресу суду апеляційної інстанції не надходив. Відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

В судовому засіданні ОСОБА_1 підтримав свою апеляційну скаргу. Додатково просив взяти до уваги правовий висновок Верховного Суду, викладений в постанові від 6 листопада 2019 року у справі № 761/14537/15-ц за скаргою ОСОБА_1 на дії держвного виконавця при виконанні рішення про стягнення коштів у справі за позовом ОСОБА_1 до банку в процедурі ліквідації ПАТ «Банк «Фінанси та кредит». Зокрема зазначив, що відповідно до цього правового висновку відкриття виконавчого провадження державним виконавцем під час процедури ліквідації банку-боржника - є правомірним, оскільки норми Закону України «Про виконавче провадження», Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» чи інших законів - не можуть суперечити принципу верховенства права, меті й завданням цивільного судочинства, які спрямовані на захист порушеного права та виконання остаточного судового рішення, гарантованого конституційними нормами прямої дії і найвищої юридичної сили ст.ст.8,129,1291 Конституції України, та ст.ст.6,13, ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення ОСОБА_1, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги доходить висновку, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід залишити без задоволення.

Судом першої інстанції встановлено, що 09 серпня 2019 року скаржник звернувся до державного виконавця із заявою про прийняття виконавчого документу та відкриття виконавчого провадження, а також сплатив авансовий внесок.

На виконанні у Печерському районному відділі державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві перебувало виконавче провадження № 56979507 за виконавчим листом, виданим 09 серпня 2018 року Шевченківським районним судом міста Києва про стягнення з ПАТ «Комерційний банк «Фінансова Ініціатива» на користь ОСОБА_1 суми коштів за договором банківського вкладу та трьох процентів річних.

13 серпня 2018 року державний виконавець Печерського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві Нагайчук М.В. виніс постанову про відкриття виконавчого провадження № 56979507 за виконавчим листом, виданим 09 серпня 2018 року Шевченківським районним судом міста Києва у справі № 761/16124/15-ц.

23 серпня 2018 року ОСОБА_1 звернувся із повторною заявою до державного виконавця про накладення арешту на майно боржника.

10 вересня 2018 року постановою державного виконавця Печерського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві Валевського О.О. у ВП №56979507 було накладено арешт на грошові кошти боржника ПАТ «Комерційний банк «Фінансова Ініціатива».

19 червня 2019 року державним виконавцем Печерського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві Валевським О.О. було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження, оскільки було встановлено, що рішенням Правління Національного банку України від 21 травня 2019 року було відкликано банківську ліцензію ПАТ «Комерційний банк «Фінансова Ініціатива» та розпочато процедуру ліквідації банку.

Так, на підставі рішення Правління Національного банку України від 21 травня 2019 року № 352-рш «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «ФІНАНСОВА ІНІЦІАТИВА» та рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 22 травня 2019 року № 1268, «Про початок процедури ліквідації ПАТ «КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ФІНАНСОВА ІНІЦІАТИВА» та делегування повноважень ліквідатора банку» було розпочато процедуру ліквідації ПАТ «КБ «Фінансова Ініціатива».

Враховуючи встановлені обставини справи, суд першої інстанції дійшов висновку, що державний виконавець на законних підставах, керуючись п. 4 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» виніс постанову про закінчення виконавчого провадження.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції враховуючи таке.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку-боржника.

У випадку закінчення виконавчого провадження з вказаної підстави постанова про закінчення виконавчого провадження разом з виконавчим документом надсилається до уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Відповідно до ст. 451 ЦПК України, у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Окрім того слід зазначити, що після внесення до державного реєстру запису про припинення юридичної особи боргові вимоги до останньої не можуть бути пред`явленими. Відтак, закінчення виконавчого провадження та надіслання виконавчого документа ліквідатору лише після внесення запису про припинення юридичної особи є нелогічним та неправильним, оскільки після внесення такого запису всі заборгованості юридичної особи вважаються погашеними.

Стягнення заборгованості з юридичної особи, яка перебуває у стані ліквідації, поза межами встановленої Законом ліквідаційної процедури, зокрема й державним виконавцем у порядку визначеному Законом України «Про виконавче провадження», може надати перевагу одній особі над іншими, вимоги яких підлягають задоволенню в першу чергу.

Тобто, незакінчення виконавчого провадження після початку процедури ліквідації боржника та ненадіслання виконавчого документу ліквідаційній комісії (ліквідатору) було б порушенням процедури, що визначена нормами Закону України «Про виконавче провадження» та могло б спричинити порушення прав інших кредиторів, у тому числі й колишніх працівників юридичної особи-банкрута щодо стягнення невиплаченої заробітної плати.

З наведеного вище слід дійти висновку, що виконання рішень про задоволення вимог кредиторів юридичної особи, яка перебуває у стані ліквідації, передбачено саме ліквідаційною комісією (ліквідатором) в ході ліквідаційної процедури, а не державним виконавцем у порядку Закону України «Про виконавче провадження» у редакції, що діяла на час ухвалення судового рішення у цій справі.

Зазначене узгоджується з висновком Великої Палати Верховного Суду, які викладені в постанові від 03 жовтня 2018 року у справі № 487/3335/13-ц.

Крім того, у спорах, пов`язаних з виконанням банком, у якому введено тимчасову адміністрацію та/або запроваджено процедуру ліквідації, своїх зобов`язань перед його кредиторами, норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є спеціальними, і цей Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у таких правовідносинах.

Таким чином, колегія суддів, всупереч твердженням апелянта, погоджується з висновками районного суду стосовно того, що відкликання Національним банком України на момент вирішення спору банківської ліцензії відповідача та ініціювання процедури його ліквідації як юридичної особи зумовило для позивача настання відповідних правових наслідків, зокрема виникнення спеціальної процедури пред`явлення майнових вимог до банку та їх задоволення в порядку та черговості, передбачених Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Доводи заявника про порушення районним судом гарантованого положеннями статті 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод права позивача на мирне володіння майном колегія суддів відхиляє, оскільки судовим рішенням у цій справі не було порушено майнових прав позивача, а лише вказано на визначену Законом процедуру відновлення порушених банком прав.

Надуманими, за наведеного, на думку колегії суддів, являються і твердження апелянта щодо безпідставного не застосовування судом Конституції України як норми прямої дії, а також порушення судом вимог Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також ігнорування висновків Європейського суду з прав людини у конкретних справах, обставини у яких до даної справи відношення не мають.

При цьому, колегія суддів приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958, про те, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Інших доводів, які б спростували висновки суду першої інстанції та впливали на законність та обґрунтованість постановленої судом ухвали, апеляційна скарга не містить.

Судова колегія не може погодитись із доводами апелянта в судовому засіданні про те, що правовий висновок Верховного Суду у справі № 761/14537/15-ц може бути застосованим при вирішенні даного спору виходячи з такого.

Як вбачається із Постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 листопада 2019 року, ОСОБА_1 оскаржував дії та рішення державного виконавця про повернення стягувану без прийняття до виконання виконавчого листа, виданого Шевченківським районним судом м.Києва 05 лютого 2018 року на підставі пункту 4 частини четвертої статті 4 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки Національним Банком України прийнято рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку-боржника. Судом встановлено, що в цій конкретній справі ОСОБА_1 звернуся до суду з позовом у травні 2015 року, тобто до запровадження ліквідаційної процедури та внаслідок розгляду справи в судах різних інстанцій остаточне рішення у справі було ухвалене після відкликання банківської ліцензії банку-боржник. Тобто право вимагати примусове виконання судового рішення, яким задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення пені у останнього виникло після введення тимчасової адміністрації в банку. Задовольняючи касаційну скаргу колегія суддів виходила з того, що враховуючи значний проміжок часу, що пройшов до ухвалення остаточного рішення, особа, яка захищала своє право на стягнення пені, могла втратити можливість заявити свої вимоги до банку відповідно до статті 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» та не повинна нести додатковий тягар із повторного доведення своїх законних вимог відповідно до іншого механізму реалізації таких прав, встановленого державою.

Однак в даній справі, банківська ліцензія була відкликана після ухвалення судом рішення, отже право стягувача на отримання присуджених судом коштів після закінчення виконавчого провадження не втрачається, але це стягнення проводиться в іншому порядку, а саме на підставі Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Враховуючи викладені обставини справи, колегія суддів доходить висновку, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні скарги в частині вимог щодо визнання протиправною та скасувати постанову державного виконавця Печерського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві Валевського Олександра Олександровича від 19 червня 2019 року про закінчення без виконання виконавчого провадження № 56979507 за виконавчим листом, виданим 09 серпня 2018 року Шевченківським районним судом міста Києва у справі № 761/16124/15-ц та зобов`язання Печерський районний відділ державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві вчинити усі необхідні та передбачені законом виконавчі дії у виконавчому провадженні № 56979507, спрямовані на виконання рішення Шевченківського районного суду міста Києва у справі № 761/16124/15-ц за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Фінансова Ініціатива» про захист прав споживача фінансових послуг, стягнення коштів за договором банківського вкладу.

Відповідно до ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Таким чином, судом апеляційної інстанції перевіряються правильність висновків суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги в частині відмови в задоволенні вимог скарги. Ухвала суду першої інстанції в частині задоволених вимог скарги на дії державного виконавця судом апеляційної інстанції не переглядається.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно зі ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене та доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить висновку про відсутність обґрунтованих правових підстав для скасування оскаржуваної ухвали суду в частині відмови в задоволенні вимог скарги на дії державного виконавця, яка постановлена з дотриманням норм процесуального права, з підстав, що зазначені в апеляційній скарзі, таким чином апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 369, 367, 374, 375, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 09 вересня 2019 року у справі за скаргою ОСОБА_1 на дії державного виконавця Печерського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві Валевського Олександра Олександровича, заінтересована особа: публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Фінансова ініціатива» в частині відмови в задоволенні вимог скарги залишити без змін.

В іншій частині ухвала Шевченківського районного суду м. Києва від 09 вересня 2019 року в даній справі не переглядалася.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскарження в касаційному порядку протягом 30 днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Повне судове рішення складено 06 грудня 2019 року.

Суддя-доповідач

Судді: