Справа №173/2520/19
Провадження №2/173/1226/2019
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 грудня 2019 р. Верхньодніпровський районний суд Дніпропетровської області

В складі: головуючого судді Петрюк Т.М.

При секретареві Рудовій Л.В.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в спрощеному провадженні в місті Верхньодніпровську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , представник позивача адвокат Романовська Тетяна Миколаївна, до ОСОБА_2 про визнання особи втратившою право користування жилим приміщенням,-

ВСТАНОВИВ:

11.10.2019 року до суду звернулася позивач ОСОБА_1 , представник позивача адвокат Романовська Т,М., з позовом про визнання особи втратившою право користування жилим приміщенням до відповідача ОСОБА_2

04.11.2019 року отримана довідка про реєстрацію місця проживання відповідача - фізичної особи.

05.11.2019 року ухвалою Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області відкрите провадження у справі та справу призначено до розгляду в спрощеному провадженні на 03 грудня 2019 року.

Відповідачем відзив на позовну заяву не наданий

Згідно заявлених позовних вимог позивач просить визнати відповідача втратившою право користування житловим приміщенням будинком АДРЕСА_1

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на наступне: на підставі договору дарування від 26.12.2001 року, посвідченого приватним нотаріусом Верхньодніпровського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Листопад О.М., та зареєстрованого в реєстрі № 2947 від 26 грудня 2001 року, він є власником будинку АДРЕСА_1

З 1998 року в належному йому будинку зареєстрована відповідач, яка з 2013 року в даному будинку не проживає, а проживає за межами держави, проте адреса її проживання йому невідома.

Реєстрація відповідача у належному позивачу будинку створює перешкоди у користуванні ним, так як він змушена сплачувати додатково комунальні послуги та нести витрати по утриманню будинку самостійно, також не має можливості розпорядитись належним йому майном. Він самостійно не має можливості зняти відповідача з реєстраційного обліку у належному йому будинку, так як для цього потрібна її особиста присутність, що й стало підвою звернення до суду.

Справа розглядалась в спрощеному провадженні без виклику сторін.

Відповідач відзив на позовну заяву не подала.

Відповідно до п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, яка відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом.

Відповідно до вимог ст. 55 Конституції України кожному гарантується судовий захист його прав і свобод.

Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку , встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів

Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст. 2 Закону України Про судоустрій і статус суддів є забезпечити кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною радою України.

За змістом положень вказаних норм, розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, держави та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором

При цьому, предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту.

Отже, виходячи із наведеного, на момент звернення із тим чи іншим позовом, права та інтереси, на захист яких поданий позов вже мають бути порушені, невизнані або оспорювані особою, до якої пред`явлений позов, тобто, законодавець пов`язує факт звернення до суду із наявністю вже порушених прав та інтересів позивача. Метою ж позову є розгляд спору і захист вже порушених, невизнаних або оспорюваних суб`єктивних прав або законних інтересів позивача.

Суд, з`ясувавши зміст позовних вимог, вивчивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, приходить до таких висновків.

Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що між сторонами виник спір із житлових правовідносин.

Як встановлено в судовому засіданні позивач ОСОБА_1 , на підставі договору дарування від 26.12.2001 року, посвідченого приватним нотаріусом Верхньодніпровського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Листопад О.М., та зареєстрованого в реєстрі № 2947 від 26 грудня 2001 року, є власником будинку АДРЕСА_1 , що підтверджується копією договору дарування.

В належному позивачеві будинку з 20.09.1998 року зареєстрована відповідач ОСОБА_2 , що підтверджується даними домової книги та адресною довідкою.

Згідно доводів позивача, відповідач не є членом його сім`ї та як вбачається із наданих суду документів. відповідач була зареєстрована у вищевказаному будинку до набуття позивачем права власності на зазначене домоволодіння, тобто попереднім власником.

Позивач зазначає, що відповідач не проживає в належному йому будинку з 2003 року, і як йому відомо проживає на території іншої держави, але точне місце знаходження відповідача позивачеві не відоме. Даний факт підтверджується актом депутата Пушкарівської сільської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області від 02 жовтня 2019 року, в якому зазначено, що ОСОБА_2 , з 2013 року за адресою: АДРЕСА_1 не проживає з 2013 року, її особистих речей в будинку немає

Доказів того, що відповідач була зареєстрованою в будинку позивача як член його сім`ї суду не надано.

Таким чином судом встановлено, що відповідно до ст. 71, 72 ЖК України відповідач втратила право на користування належним позивачеві будинком, як така, що не проживає за вказаною адресою більше 6-ти місяців без поважних причин.

Будь-яких доказів для підтвердження факту проживання належному позивачеві будинку , наміру користуватись ним, відповідач суду не надала.

Згідно ст. 76 ЦПК України - Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи..

У відповідності до ч. 1 ст. 81 ЦПК України - Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 6 цієї ж статті доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно вимог ч. 1 ст. 76 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є , показання свідків, письмові докази, речові, електронні докази і висновки експертів.

Відпровідно до ст.ст 77-78 ЦПК України -Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтвердженні певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідачем не надано доказів того, що вона має право власності на спірний будинок, що позивач чи інші особи створювали їй перешкоди у користуванні даним житловим приміщенням. З чого суд приходить до висновку, що відповідач не має наміру проживати у будинку позивача та користуватись ним.

За даних обставин суд відповідно до обраного позивачем способу захисту цивільних прав, а саме припинення права користування житловим приміщенням, який передбачений ст. 16 ЦК України, та з якими погоджується суд, вважає за можливе позовні вимоги задовольнити та визнати ОСОБА_2 , такою, що втратила право користування будинком АДРЕСА_1 .

Оскільки відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України - Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України - Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України - Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась 17 липня 1997 року, відповідно до Закону від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав і основоположних свобод 1950р. Першого протоколу та протоколів № 2, № 4, № 7 та № 11 до Конвенції» закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи безперешкодно користуватись своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватись і розпоряджатись належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Таким чином, судом встановлено, що реєстрація відповідача без проживання та користування належним позивачеві житловим приміщенням порушує право приватної власності позивача на зазначене житлове приміщення. Також судом встановлено, що в відповідач була зареєстрована в житловому приміщенні колишнім власником домоволодіння. На даний час змінився власник житлового приміщення, що також є підставою для визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

Відповідно до ст. 7 ЗУ « Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачено, що зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Таким чином рішення суду про визнання ОСОБА_2 , такою, що втратила право користування будинком АДРЕСА_1 є підставою для зняття її з реєстраційного обліку за даною адресою і не потребує додаткового покладення відповідних обов`язків на орган, що здійснює державну реєстрацію місця проживання фізичних осіб.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру заявлених позовних вимог, так як позовні вимоги задоволені , суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача понесені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 768.40 грн.

Керуючись ст. 12, 13, 89, 141, 259, 263, 264, 265, 268, 273, ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги за позовом ОСОБА_1 , представник позивача адвокат Романовська Тетяна Миколаївна, до ОСОБА_2 про визнання особи втратившою право користування жилим приміщенням - задовольнити

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (паспорт НОМЕР_1 , виданий 22.10.2013 року Верхньодніпровським РВ УМВС України в Дніпропетровській області) зареєстровану за адресою: АДРЕСА_1 такою, що втратила право користування жилим приміщенням будинком АДРЕСА_1

Стягнути із ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ( зареєстровану за адресою: АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , ІПН НОМЕР_2 , понесені судові витрати в сумі 768.40 грн., за сплачений судовий збір.

Рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом 30 днів з моменту складання повного тексту рішення. Відповідно до п. 15.5 розділу ХШ Перехідні положення ЦПК України апеляційна скарга подається через Верхньодніпровський районний суд Дніпропетровської області до приведення Положення про автоматизовану систему документообігу суду у відповідність із редакцією Цього кодексу

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У випадку подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складання має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення.

Повний текст рішення виготовлений 03.12.2019 року

Суддя Петрюк Т.М.

Зареєстроване 03.12.2019 року

Оприлюднене 06.12.2019 року

Дата набрання законної сили: 03.01.2020 року