Ухвала

Іменем України

29 листопада 2019 року

м. Київ

справа № 501/2461/19

провадження № 61-21077ск19

Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Синельникова Є. В. (суддя-доповідач), Хопти С. Ф., Шиповича В. В.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Одеського апеляційного суду від 24 жовтня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до державного реєстратора комунального підприємства «Реєстраційна служба Одеської області» Махортова Ігоря Олександровича, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_2 , приватний нотаріус Чорноморського міського нотаріального округу Одеської області Кушнерова Ліана Давидівна, ОСОБА_3 , про визнання противоправним та скасування рішення про державну реєстрацію права власності,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду позовом, в якому просив визнати протиправним та скасувати рішення державного реєстратора

комунального підприємства «Реєстраційна служба Одеської області» Махортовим І. О. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень щодо реєстрації за ОСОБА_2 права власності на нерухоме майно

від 18 червня 2018 року, а саме: на квартиру

АДРЕСА_1 .

Одночасно з позовом ОСОБА_1 подав до суду заяву про забезпечення позову, в якій просив накласти арешт на вказане нерухоме майно, оскільки незаконними діями державного реєстратора Махортова І. О. спірну квартиру було перереєстровано за ОСОБА_2 , та існує ймовірність повторності дій, спрямованих на перереєстрацію вказаної квартири, що може ускладнити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Ухвалою Іллічівського міського суду Одеської області від 30 липня

2019 року заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову задоволено.

Застосовано заходи забезпечення позову шляхом накладання арешту на квартиру АДРЕСА_1 , до набрання чинності рішенням суду по справі.

Заборонено органам державної реєстрації прав на нерухоме майно, державним реєстраторам прав на нерухоме майно, державним реєстраторам органів місцевого самоврядування, у тому числі особам,

які виконують функції державного реєстратора прав на нерухоме майно, вчиняти будь-які реєстраційні дії (реєстрацію прав власності, скасування реєстрації права власності та інших речових прав, у тому числі реєстрацію правочинів щодо відчуження, передачі у володіння та користування третім особам, передачі в іпотеку, передачі в управління, будь-якого іншого обтяження та інше) щодо нерухомого майна, а саме: квартири

АДРЕСА_1 .

Постановою Одеського апеляційного суду від 24 жовтня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено.

Ухвалу Іллічівського міського суду Одеської області від 30 липня

2019 року про забезпечення позову скасовано.

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру

АДРЕСА_1 та заборони органам державної реєстрації прав на нерухоме майно, державним реєстраторам прав

на нерухоме майно, державним реєстраторам органів місцевого самоврядування, у тому числі, особам, які виконують функції державного реєстратора прав на нерухоме майно, вчиняти будь-які реєстраційні

дії (реєстрацію прав власності, скасування реєстрації права власності

та інших речових прав, у тому числі реєстрацію правочинів щодо відчуження, передачі у володіння та користування третім особам, передачі

в іпотеку, передачі в управління, будь-якого іншого обтяження та інше) щодо вказаної квартири відмовлено.

До Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 , в якій заявник просить скасувати постанову Одеського апеляційного суду від 24 жовтня

2019 року і залишити в силі ухвалу суду першої інстанції, посилаючись

на порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права.

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу, обґрунтовано тим, що суд апеляційної інстанції не звернув уваги на реальні ризики відчуження майна, що матиме вплив не лише на майнові інтереси позивача, а й права інших осіб, в тому числі й тих, які не беруть участі у цьому судовому процесі,

а лише формально послався на вимоги процесуального закону. Заявник вважає, що існує також очевидна небезпека заподіяння шкоди його правам, свободам та інтересам, а також правам інших осіб, що свідчить про необхідність вжиття заходів забезпечення позову.

Перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.

У відповідності до частини другої статті 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити

чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист,

або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача,

за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Вирішуючи питання про наявність підстав для вжиття заходів забезпечення позову, суд апеляційної інстанції встановив, що ОСОБА_2 не є відповідачем у справі, до неї позивачем не заявлено вимог.

Суд апеляційної інстанції, скасовуючи ухвалу суду першої інстанції, враховуючи предмет спору (немайнові вимоги до державного реєстратора, відсутність вимог до власника щодо оспорювання права власності), дійшов обґрунтованого висновку про те, що заява про забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно або заборони власнику вчиняти дії щодо його майна до задоволення не підлягає.

Підстави вважати, що суд апеляційної інстанції при ухваленні оскарженої постанови не дотримався вимог статей 149-150 ЦПК України, відсутні.

Відповідно до пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України у відкритті касаційного провадження у справі належить відмовити, якщо суд в порядку, передбаченому частинами четвертою, п`ятою цієї статті, дійшов висновку, що касаційна скарга є необґрунтованою.

Частиною четвертою статті 394 ЦПК України визначено, що у випадку оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Правильність застосування апеляційним судом норм процесуального права при вирішенні питання щодо забезпечення позову, мотивуванні судового рішення не викликає розумних сумнівів.

Дослідивши доводи касаційної скарги та зміст оскарженого судового рішення, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга

є необґрунтованою.

Згідно з частиною п`ятою статті 394 ЦПК України, у разі якщо суддя-доповідач дійде висновку, що подана касаційна скарга є необґрунтованою, вирішення питання про відкриття провадження здійснюється постійною колегією суддів, до складу якої входить суддя-доповідач. Якщо жоден суддя із складу колегії не дійде висновку про необхідність відкриття касаційного провадження через необґрунтованість скарги, колегія суддів постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження.

Керуючись пунктом 5 частини другої, частинами четвертою, п`ятою та шостою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Одеського апеляційного суду від 24 жовтня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до державного реєстратора комунального підприємства «Реєстраційна служба Одеської області» Махортова Ігоря Олександровича, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_2 , приватний нотаріус Чорноморського міського нотаріального округу Одеської області Кушнерова Ліана Давидівна, ОСОБА_3 , про визнання противоправним та скасування рішення про державну реєстрацію права власності - відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Є. В. Синельников

С. Ф. Хопта

В. В. Шипович