Справа № 307/2518/17
Провадження № 2/307/67/19
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2019 року м. Тячів

Тячівський районний суд Закарпатської області в особі головуючого судді Бобрушко В.І., при секретарі Цонинець Н.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Тячів цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, приватного нотаріуса Тячівського районного нотаріального округу ОСОБА_3 про визнання заповіту недійсним,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2, приватного нотаріуса Тячівського районного нотаріального округу ОСОБА_3 про визнання заповіту недійсним. В позовній заяві зазначила, що 7 серпня 2017 року у віці 83 роки померла її бабуся ОСОБА_4, яка проживала в ІНФОРМАЦІЯ_1. Після її смерті залишилося спадкове майно, а саме Ѕ частина житлового будинку по вул. .Л.Українки, 18, що значиться як №18/2, а інша частина будинку №18/1 по ј частині належить їй та її матері ОСОБА_5 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 25 травня 2015 року та успадкованого ними після смерті її батька ОСОБА_6, який помер 3 серпня 2014 року. При житті батька вони всі разом проживали в будинку і між її батьками та бабусею були добрі сімейні стосунки, а після смерті батька їхня бабуся ОСОБА_4 відмовилася від своєї частки в спадщині на її та її матері користь і вони отримали відповідні правовстановлюючі документи. Не знає, по якій причині в кінці 2015 року стосунки між її матірю та бабусею погіршилися, бабуся стала до матері ставитися якось з підозрою, а потім через деякий час перестала спілкуватися зовсім. Вона неодноразово провідувала бабусю, так як вона в серпні 2015 року впала і зламала стегно та вдарилася головою і була нерухома. Бабуся їй казала, що вона в неї одна онучка і все що в неї є, буде її. Вона як онука також намагалася зясувати причину такої неприязні і, як на її думку, ця причина крилася в тому, що бабуся прийняла в свою частину будинку проживати відповідачку ОСОБА_2 з сімєю, яка створила між ними рідними людьми таку неприязнь, не допускала її, ні її матір до бабусі і перешкоджала в їхньому спілкуванні. В 2016 році вони зі слів ОСОБА_2 дізналися, що бабуся зробила на неї заповіт та надала їй доручення на розпорядження своїм майном. Якось вона, влучивши момент, коли бабуся в своєму будинку була одна, зайшла її провідати і в розмові запитувала її про цей документ і вона їй казала, що вона підписала якісь документи, але що саме не може сказати, так як не розуміє добре мови на якій були надруковані документи, а свідки зробили її переклад (тобто в її присутності усно переклали документ). Наскільки вона розуміє це було доручення, яке бабуся змушена була дати, так як їй не давали можливості вийти з будинку, коли йшли з дому та закривали її на замок, заборонивши спілкуватися з її мамою та нею, а нотаріуса та свідків для підписання документів привезли додому. В травні 2017 року вона відвідувала бабусю і вона їй сказала, що нею дійсно були підписані документи і при цьому були свідки, але свого майна вона нікому не передавала і буде її, так як є єдиною внучкою. За таких обставин як вона, так і її мати, зрозуміли, що розмови про заповіт є тільки розмовами і не більше. Після смерті бабусі вона впевнилася, що таки існує заповіт за яким її бабуся передала все належне їй майно зовсім чужим людям, так як сама відповідачка ОСОБА_2 надала їм копію такого заповіту. Вважає, що вказаний заповіт є недійсним, так як не відповідає волі заповідача та вимогам закону. З тексту заповіту вбачається, що за заявою заповідача, у звязку з тим, що вона не розуміє мови та не може самостійно прочитати текст, документ складено в присутності двох свідків: ОСОБА_7 та ОСОБА_8. Саме ці свідки зачитували заповіт вголос, роблячи усний переклад на угорську мову. Така форма перекладу та посвідчення заповіту суперечить Інструкції про порядок здійснення нотаріальних дій та Порядку вчинення нотаріальних дій, затвердженого наказом Міністерства юстиції України №296/5 від 22.02.2012 року. В порушення цих правил нотаріус надав право перекладу свідкам. кваліфікація перекладача яких не підтверджена. Крім цього, заповідач заявив про залучення свідків при посвідченні та читанні заповіту, а нотаріус безпідставно надав їм повноваження перекладачів. За таких обставин, свідки, яким надано право перекладу та читання вголос заповіту, зачитали заповіт без належного перекладу спеціалістом, тобто на свій розсуд, що саме зачитали та який переклад ними зроблено оцінити не можливо, так як в порушення п.3.1 Порядку вчинення нотаріальних дій відсутній письмовий варіант перекладу. Виходячи з цього, є всі підстави вважати, що заповіт не відповідає волі заповідача та вимогам закону щодо правильності ознайомлення з ним самого заповідача та його реєстрації.

Просить суд визнати недійсним заповіт від 26 жовтня 2015 року за реєстровим номером №4219 від імені ОСОБА_9 на користь ОСОБА_2.

Приватний нотаріус Тячівського районного нотаріального округу ОСОБА_3 надіслала до суду письмові заперечення на позовну заяву, в яких зазначила, що 26 жовтня 2015 року нею було посвідчено заповіт від імені ОСОБА_4. За декілька днів до посвідчення заповіту ОСОБА_4 Альберівтна їй зателефонувала на її робочий телефон і попросила прийти до неї, щоб проконсультувати її щодо посвідчення заповіту, оскільки сама не може прийти в нотаріальну контору, так як лежить із-за перелому. Під час надання їй консультації вона сказала, що українську мову розуміє, і читати вона може і на українській мові (про це свідчить підписання нею особисто заповіту на українській мові), однак сама виявила бажання, щоб заповіт був вчинений за участю свідків, а саме ОСОБА_7 та ОСОБА_8, які зможуть їй в усній формі перекласти текст написаного нею заповіту, які є її сусідками, а також часто навідуються до неї, приносять їй їсти, лікарство і добре знають ситуацію, яка в неї в родині склалася з онукою і невісткою, і зможуть підтвердити її бажання скласти заповіт саме на того, хто за нею буде доглядати на ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2. При посвідченні заповіту, дотримуючись вимог ч.2 статті 1248 Цивільного кодексу України, де вказано, що якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт, посвідчення заповіту має відбутися при свідках. були залучені в якості свідків, за особистим бажанням заповідача ОСОБА_7, яка є угорським філологом Тячівського ліцею з угорською мовою навчання, на професійному рівні володіє угорською і українською мовою, на підтвердження чого є її диплом про вищу освіту, її послугами як перекладача часто користується і нотаріальна контора при засвідченні перекладів документів на угорську мову, а також інша сусідка ОСОБА_8, яка була також присутня при посвідченні заповіту і добре володіє українською і угорською мовою. Дані свідки в повній мірі прочитали текст цього заповіту перед підписанням його заповідачем, чим фактично ознайомили ОСОБА_9 із текстом заповіту та сприяли реалізації волевиявлення заповідача та гарантією ознайомлення заповідача із текстом заповіту. Після прочитання свідками тексту заповіту і його усного перекладу заповідач власноручно прописала про те, що їй заповіт зачитаний, з її слів записаний вірно і відповідає її волі та поставила свій підпис. При посвідченні заповіту нею було дотримано загальні вимоги до форми заповіту згідно ст. 1247 ЦК України. Що стосується наведених позивачем пунктів 2.1 та 2.2 глави 8 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України від 22 лютого 2012 року, то в них чітко вказано, що якщо нотаріус не знає відповідної мови (однієї з них) переклад документа може бути зроблений перекладачем Дана глава стосується засвідчення вірності перекладу і в тих ситуаціях, коли стороною правочину являється іноземний громадянин, який зовсім не володіє українською мовою. Присутність при посвідченні заповіту іншої особи (в даному випадку перекладача - особи, яка присутня не за волею заповідача) є порушенням ст.. 8 Закону України «Про нотаріат», а саме таємниці вчинення нотаріальних дій, чим може бути визнаний заповіт недійсним відповідно до ч.1 ст. 1257 ЦК України. Отже, якщо при посвідченні заповіту присутня будь-яка інша особа, яка не виступає в якості свідка чи не підписує заповіт замість заповідача, це є порушенням порядку його посвідчення, що тягне за собою нікчемність заповіту. Участь наведених вище свідків при посвідченні заповіту повністю забезпечили повне і правильне розуміння тексту заповіту заповідача. Тому, вона як нотаріус, позов не визнає та вважає, що не має ніяких підстав для визнання заповіту від імені ОСОБА_9, посвідченого нею 26.10.2015 року за реєстровим номером №4219 недійсним. Просить в задоволенні позову відмовити.

Представник позивачки ОСОБА_10 в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, посилаючись на викладені у письмовій позовній заяві обставини та просить позов задовольнити.

Відповідачка ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_11 в судовому засіданні позов не визнали. Відповідачка ОСОБА_2 пояснила, що нотаріус був вдома. Заповіт було виконано за волею померлої ОСОБА_4 Померла ОСОБА_4 українську мову знала, але можливо не розуміла дуже точних слів. Їй було розяснено, що вона підписує і вона могла відмовитись або змінити заповіт. Її всі питали, чи вона задоволена доглядом, приїжджали її родичі з Угорщини і питали її і вона казала, що задоволена. Твердження позивача про те, що їм не було відомо про заповіт неправдиві. Вона попереджала позивачку про заповіт, але та вичекала три тижні для того, щоб забрати документи померлої ОСОБА_4. Через три тижні після догляду за померлою ОСОБА_4 зайшла мова про те щоб вона доглядала і за її частиною будинку, про що вона попередила позивачку. Позивачка приїжджала додому два рази на рік і ОСОБА_4 їй казала, що від позивачки вона не бачила ніякого хорошого ставлення. Крім того, ОСОБА_4 просила навіть угорського священника відправити її в будинок престарілих, бо вона не мала хороших відносин ні з невісткою, ні з онукою. За пять років до вчинення заповіту невістка проживала за адресою ІНФОРМАЦІЯ_3, в батьківському будинку, а ОСОБА_4 проживала сама і ніхто не турбувався про неї. Померла хотіла когось найняти, щоб за нею доглядали і хотіла щоб людина, яка буде вести догляд, не переживала і запропонувала свою частину будинку як плату за догляд. Було троє людей, які бралися доглядати, але лишилася лише вона. При оформленні заповіту вона не була присутня, бо нотаріус пояснила, що вона сама поговорить з померлою. Вона зайшла після підписання заповіту. Померла була лежачою і нотаріуса приводили вони. Про те, що заповіт дійсний, вона знала від померлої, яка щоразу запевняла її, що її наміри остаточні і брат з дружиною, які живуть в Угорщині, її підтримують. З будинку самостійно ОСОБА_4 вийти не могла. Також, від брата позивачки їй відомо, що позивачка знаходиться в Угорщині і там працює. Просить в задоволенні позову відмовити.

Приватний нотаріус Тячівського районного нотаріального округу ОСОБА_3 в судовому засіданні позов не визнала, посилаючись на письмові заперечення та додатково пояснила, що вона також володіє угорською мовою. 5 жовтня 2015 року вона здійснила виїзд до будинку, де проживала ОСОБА_4, яка сказала, що хоче зробити заповіт на ОСОБА_2, при цьому ОСОБА_4 українську мову розуміла і це було її волевиявлення. 26 жовтня 2015 року вона знову здійснила виїзд до будинку, де проживала ОСОБА_4, і вже тоді ОСОБА_4 було підписано підготовлений нею заповіт на українській мові, який був зачитаний свідками. Просить в задоволенні позову відмовити.

Дослідивши всі обставини справи, суд дійшов наступного висновку.

В судовому засіданні встановлено, що 3 серпня 2014 року помер ОСОБА_6, який був батьком позивачки, що стверджується свідоцтвом про його смерть (а.с.7).

Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 30 жовтня 2015 року, посвідченого державним нотаріусом Тячівської державної нотаріальної контори ОСОБА_12, зареєстрованого в реєстрі за №1-1427, спадкоємцем на майно після смерті ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_4, який помер 3 серпня 2014 року, є його донька ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_5, та дружина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_6, спадщина складається з Ѕ частини земельної ділянки, що призначена для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, загальною площею 0,430 гектарів, яка розташована в м. Тячів, вул. Л.Українки, 18, кадастровий номер земельної ділянки :08:001:0008 (а.с.8).

Витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі за №41964343 від 30.10.2015 року та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію пава власності за №46637394 від 30.10.2015 року стверджується, що спадкоємцем після смерті ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_4, є ОСОБА_1, в ј частині спадкового майна, а саме ј частини земельної ділянки, площею 0,430 гектарів, яка розташована в м. Тячів, вул. Л.Українки, 18 (а.с.9, 10).

Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 25 травня 2015 року, посвідченого державним нотаріусом Тячівської державної нотаріальної контори ОСОБА_12, зареєстрованого в реєстрі за №1-689, спадкоємцем на майно після смерті ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_4, який помер 3 серпня 2014 року, є його донька ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_5, та дружина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_6, спадщина складається з Ѕ частини житлового будинку, який розташований в м. Тячів, вул. Л.Українки, 18, (а.с.12).

Витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі за №40480016 від 25.05.2015 року та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію пава власності за №38022561 від 25.05.2015 року стверджується, що спадкоємцем після смерті ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_4, є ОСОБА_1, в ј частині спадкового майна, а саме ј частини житлового будинку, який розташований в м. Тячів, вул. Л.Українки, 18 (а.с.13, 14).

Згідно заповіту від 26 жовтня 2015 року, посвідченого та зареєстрованого приватним нотаріусом Тячівського районного нотаріального округу ОСОБА_3 в реєстрі за №4219 року, ОСОБА_9 заповіла ОСОБА_2 своє майно, а саме належну їй частину житлового будинку, розташованого в м. Тячів, вул. Л.Українки, 18 (а.с.5).

Зі змісту даного заповіту вбачається, що він складений та посвідчений на прохання ОСОБА_4 в присутності двох свідків: ОСОБА_7 та ОСОБА_8, які також зачитали зміст заповіту на угорській мові. Із-за похилого віку та хвороби ОСОБА_4 заповіт посвідчено в неї вдома за місцем проживання в ІНФОРМАЦІЯ_7. Текст заповіту ОСОБА_4 було прочитано на прохання заповідача ОСОБА_4 свідками ОСОБА_7 та ОСОБА_8 на угорській мові.

7 серпня 2017 року ОСОБА_9 померла, що стверджується свідоцтвом про її смерть (а.с.6).

Свідок ОСОБА_7 в судовому засіданні пояснила, що вона є вчителем угорської мови та була свідком при посвідченні заповіту ОСОБА_9. Померла ОСОБА_4 українською мовою володіла. ОСОБА_4 заповіт підписувала власноручно, її підтримували, бо їй важко було сидіти. Зміст заповіту їй був зрозумілий. ОСОБА_4 завжди їй телефонувала, коли в неї були проблеми і казала, що хоче скласти заповіт. В приміщенні при складанні заповіту була вона, нотаріус, заповідач ОСОБА_4 та ще один свідок. В її присутності ОСОБА_4 казала, що хоче скласти заповіт на користь ОСОБА_2 Текст заповіту був на українській мові. ОСОБА_4 українську мову розуміла, але вона його зміст також прочитала і на угорській мові. Нотаріус прочитала заповіт на українській мові, а потім вона на українській і перекладала на угорську. Ліцензії перекладача вона не має. Коли ОСОБА_4 писала текст в заповіті, її підтримували, бо була лежача та не ходила. Що ОСОБА_4 має писати нотаріус їй казав, написати на українській мові ОСОБА_4 знала.

Відповідно до ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження особи на випадок своєї смерті.

Статтею 1234 ЦК України встановлено, що право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. Вчинення заповіту через представника не допускається.

Згідно ч.1 ст. 1235 ЦК України заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин.

Відповідно до ст. 1247 ЦК України заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складання. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 цього Кодексу.

Статтею 1248 ЦК України встановлено, що нотаріус посвідчує заповіт, який написаний заповідачем власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. Нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним.

Відповідно до ч.1 ст. 1257 ЦК України заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним.

Згідно п.10 ОСОБА_10 9 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року за №296/5, якщо особа, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії, не знає мови, якою ведеться нотаріальне діловодство, тексти оформлюваних документів мають бути перекладені їй нотаріусом або перекладачем у письмовій або усній формі, про що зазначається в посвідчувальному написі. Особа, що не володіє мовою, якою виготовлений документ, підписується тією мовою, якою вона володіє.

Аналіз вказаних норм матеріального закону позволяє зробити висновок, що заповіт це одностороння угода, в якій викладено особисте розпорядження громадянина щодо переходу на випадок його смерті права власності на належне йому майно до інших осіб.

Заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення; має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, його підписує інша особа, що засвідчується у відповідному порядку із зазначенням причин, за яких текст заповіту не міг підписати заповідач власноруч; має бути посвідчений нотаріусом або уповноваженою на це посадовою особою, службовою особою відповідного органу місцевого самоврядування.

Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до ч.1 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно ч.1 ст. 78 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом.

Відповідно до ст. 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Згідно ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доводи представника позивача в судовому засіданні про те, що ОСОБА_4 через нерозуміння в достатньому обсязі української мови була введена в оману та не розуміла, що підписує заповіт на усе належне їй майно, нотаріусом не було запропоновано послуги перекладача, а тому вказаний заповіт не відповідає вимогам закону, а саме щодо його форми та посвідчення, є необґрунтованими та ґрунтуються на припущеннях.

В судовому засіданні встановлено, що заповіт ОСОБА_4 складено нотаріусом на відповідному бланку із зазначенням місця та часу його складення за допомогою загальноприйнятих технічних засобів, заповідачка ОСОБА_4 повністю розуміла значення своїх дій, текст заповіту ОСОБА_4 було прочитано на її прохання свідками ОСОБА_7 та ОСОБА_8 на угорській мові в присутності нотаріуса ОСОБА_3, яка також володіє угорською мовою, заповіт підписаний ОСОБА_4, а також свідками ОСОБА_7 та ОСОБА_8, про що свідчать їх підписи в заповіті, вказаний заповіт в установленому законом порядку посвідчено приватним нотаріусом Тячівського районного нотаріального округу ОСОБА_3, що відповідає вимогам ст.ст.1233-1257 ЦК України.

Оцінивши в сукупності зібрані по справі наведені докази, суд вважає, що представником позивачки ОСОБА_10 в судовому засіданні належними та допустимими доказами не доведені підстави для визнання недійсним укладеного ОСОБА_4 на користь відповідачки ОСОБА_2 заповіту, а тому в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, приватного нотаріуса Тячівського районного нотаріального округу ОСОБА_3 про визнання заповіту недійсним слід відмовити.

Судові витрати в частині сплати судового збору слід покласти на позивачку.

Керуючись ст.ст. 5, 12, 81, 209, 263, 265 ЦПК України, п.10 ОСОБА_10 9 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року за №296/5, ст.ст. 1233, 1247, 1251, 1257 ЦК України (в редакції, яка діяла на момент укладення заповіту), суд,

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_8, мешканки ІНФОРМАЦІЯ_9, України, до ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_10, мешканки ІНФОРМАЦІЯ_11, України, приватного нотаріуса Тячівського районного нотаріального округу ОСОБА_3, м. Тячів, вул. Армійська,2, Закарпатської області, України про визнання заповіту недійсним, відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду в 30-денний строк з дня його проголошення (складання), при цьому відповідно до п.п. 15.5 п. 15 розділу 13 «Перехідні положення» ЦПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються через суд першої інстанції, який ухвалив відповідне рішення.

Повний текст рішення складено 25 січня 2019 року.

Головуючий: В.І. Бобрушко