РЕНІЙСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

Провадження № 2/510/200/19

Справа № 510/642/18

15.01.2019 року м. Рені Одеської області

Ренійський районний суд Одеської області у складі

Головуючого судді Гончарової-Парфьонової О.О.

При секретарі Міхайліченко В.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Рені Одеської області цивільну справу за позовом Ренійської районної державної адміністрації Одеської області до ОСОБА_1 про відібрання дітей у матері без позбавлення батьківських прав, -

встановив:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про відібрання дітей у матері без позбавлення батьківських прав, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що відповідач ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, є матірю малолітніх дітей ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_5.

Відомості про батька в свідоцтві про народження малолітніх дітей внесені відповідно до ч.1 ст.135 СК України, за вказівкою матері.

Діти фактично проживали за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_6. Діти два тижні знаходились без батьківського нагляду з чужою для них людиною, що становить безпосередню загрозу життю та здоровю дітей. Мати отримала гроші (державну допомогу на дітей) і поїхала до м. Одеса. Старша дитина не була готова до нового навчального року, на вигляд була втомлена (фактично доглядала за молодшими братиками та сестричкою), ОСОБА_3В та ОСОБА_5 не відвідували дитячій садочок, були дуже покусані комахами.

Зі слів сусідів ОСОБА_1 веде аморальний спосіб життя, в найманої квартирі, де проживали діти, у неї збирались особи схильні до правопорушень та раніше судимі.

Комісія у складі служби у справах дітей Ренійської районної державної адміністрації, спільно з Ренійським ВП Ізмаїльським ВП ГУНП в Одеській області, Ренійським районним центром соціальних служб для сімї, дітей та молоді, неодноразово відвідували родину, проводили бесіди з матірю малолітніх дітей щодо ведення здорового способу життя, належного виховання дітей, створення умов для нормального розвитку дітей. Проте ОСОБА_1 нехтувала порадами комісії

Розпорядженням голови Ренійської районної державної адміністрації від 04 вересня 2017 року № 276/А-2017 було прийнято рішення «Про негайне відібрання ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_1В.» у звязку з тим, що існувала загроза життю та здоровю дітей, а мати незалежним чином виконувала батьківські обовязки по догляду за дітьми.

Представник позивача у судове засідання не зявилась, причини неявки суду не відомі, по дату, час та місце судового засідання сповіщалась належним чином, до суду надійшла заява, відповідно до якої вона просить розглянути справу за її відсутностіпозовні вимоги підтримує у повному обсязі.

Відповідач у судове засідання не зявилася, про дату, час та місце його проведення сповіщалася належним чином, причини неявки суду не повідомив.

Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не зявився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Таким чином, суд приходить до висновку, що причини неявки відповідача є неповажними та є підстави для ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів.

Суд, розглянувши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Дійсно, як встановлено у судовому засіданні, відповідач ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, є матірю малолітніх дітей ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_5.

Відомості про батька в свідоцтві про народження малолітніх дітей внесені відповідно до ч.1 ст.135 СК України, за вказівкою матері.

Діти фактично проживали за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_6. Діти два тижні знаходились без батьківського нагляду з чужою для них людиною, що становить безпосередню загрозу життю та здоровю дітей. Мати отримала гроші (державну допомогу на дітей) і поїхала до м. Одеса. Старша дитина не була готова до нового навчального року, на вигляд була втомлена (фактично доглядала за молодшими братиками та сестричкою), ОСОБА_3В та ОСОБА_5 не відвідували дитячій садочок, були дуже покусані комахами.

Зі слів сусідів ОСОБА_1 веде аморальний спосіб життя, в найманої квартирі, да проживали діти, у неї збирались особи схильні до правопорушень та раніше судимі.

Комісія у складі служби у справах дітей Ренійської районної державної адміністрації, спільно з Ренійським ВП Ізмаїльським ВП ГУНП в Одеській області, Ренійським районним центром соціальних служб для сімї, дітей та молоді, неодноразово відвідували родину, проводили бесіди з матірю малолітніх дітей щодо ведення здорового способу життя, належного виховання дітей, створення умов для нормального розвитку дітей. Проте ОСОБА_1 нехтувала порадами комісії

Розпорядженням голови Ренійської районної державної адміністрації від 04 вересня 2017 року № 276/А-2017 було прийнято рішення «Про негайне відібрання ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_1В.» у звязку з тим, що існувала загроза життю та здоровю дітей, а мати незалежним чином виконувала батьківські обовязки по догляду за дітьми.

Сімя ОСОБА_1 тривалий час знаходиться в складних життєвих обставинах. Мати веде аморальний спосіб життя, не працює, коштів на існування не має, не приділяє належної уваги дітям. З боку матері відсутня елементарна турбота про дітей, у результаті чого порушено емоційний, психологічний стан дітей та виникла загроза їх здоровю та розвитк.

Відповідно до ч. 2 ст. 170 СК України, у виняткових випадках, при безпосередній загрозі для життя або здоров'я дитини, орган опіки та піклування або прокурор мають право постановити рішення про негайне відібрання дитини від батьків. У цьому разі орган опіки та піклування зобов'язаний негайно повідомити прокурора та у семиденний строк після постановлення рішення звернутися до суду з позовом про позбавлення батьків чи одного з них батьківських прав або про відібрання дитини від матері, батька без позбавлення їх батьківських прав.

Стаття 8 Європейської Конвенції захисту прав людини та основних свобод проголошує, кожен має право на повагу до його приватного i сiмейного життя, до житла і до таємницi кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоровя чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Отже, для вирішення питання, чи є втручання обґрунтованим, слід врахувати, чи переслідувало втручання законну мету і якщо так, чи було втручання необхідним, зокрема, чи було воно адекватною реакцією на суспільну необхідність, що не потребує зволікань.

Згідно з рішенням Європейського Суду з прав людини «Савіни проти України» від 18 грудня 2008 року право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8. Таке втручання є порушенням зазначеного положення, якщо воно здійснюється не «згідно із законом», не відповідає законним цілям, переліченим у пункті 2 статті 8, і не може вважатися «необхідним у демократичному суспільстві».

Визначаючи, чи було конкретне втручання «необхідним у демократичному суспільстві», суд повинен оцінити - у контексті всієї справи загалом - чи були мотиви, наведені на виправдання втручання, доречними і достатніми для цілей пункту 2 статті 8 Конвенції і чи був відповідний процес прийняття рішень справедливим і здатним забезпечити належний захист інтересів, як цього вимагає стаття 8.

У вищевказаному рішенні суд також повторює, що, хоча національним органам надається певна свобода розсуду у вирішенні питань щодо встановлення державної опіки над дитиною, вони повинні враховувати що розірвання сімейних звязків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин. Отже, відповідне рішення має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини.

Залишення малолітніх дітей без нагляду батьків становить безпосередню загрозу для життя та здоровя дітей і є підставою для вирішення питання про негайне їх відібрання від матері.

Судом встановлено, що відповідачу неодноразово надавався час для виправлення, створення належних умов, було рекомендовано звернутися до центру соціальних служб для сімї, дітей та молоді для отримання соціальних послуг. Сімя ОСОБА_1 перебуває на обліку у Ренійському районному центрі соціальних служб для сімї, дітей та молоді з 2015 року, як така що знаходиться у складних життєвих обставинах з приводу неналежного виконання батьківських обовязків, перебуває під соціальним супроводом з 26 січня 2018 року, причиною супроводу є відібрання дітей від матері, внаслідок ухиляння матірю від виконання батьківських обовязків. У ході супроводу спеціалістами Ренійського РЦСССДМ було виявлено, що у ОСОБА_1 відсутнє постійне місце проживання, за адресою реєстрації: м. Рені, вул. Тиха, буд. 56 не проживає, у звязку з тим, що будинок потребує капітального ремонту.

Фахівцем із соціальної роботи були надані: соціально-педагогічні, соціально-економічні, юридичні, інформаційні послуги, за результатами проведеної роботи ОСОБА_1 знайшла, наймане в оренду житло, влаштувалась на роботу у кафе «Лакомка» прибиральницею, але пропрацювала там тільки один день.

На даний час ОСОБА_1 не працює, не зявляється у Центрі, грубо відповідає на телефоні дзвінки, а останнім часом взагалі не відповідає на дзвінки фахівця з соціальної роботи. Від послуг психолога РЦСССДМ ОСОБА_1 відмовилась.

Згідно із розпорядженням голови Ренійської районної державної адміністрації від 04 вересня 2017 року № 277/А-2017 малолітніх ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, було влаштовано до Ізмаїльського міського центру соціально-психологічної реабілітації для дітей; ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4, та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_5, - до Ізмаїльського будинку дитини.

Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 р., в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року (далі - Декларація), у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матірю.

Із роз'яснень, викладених у п. п. 15, 16, 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України за № 3 від 19 грудня 2008 року вбачається, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті споріднення з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'язків.

Таким чином при вирішенні питання про відібрання дітей у батьків, суди повинні виходити з доведеності їх винної поведінки і з урахуванням характеру, особи цього з батьків, а також інших конкретних обставин справи, брати до уваги, чи свідомо та умисно батьки ухиляються від виконання батьківських обов'язків, чи є доведеними факти такого ухилення, в чому саме полягає небезпека залишення дитини у батьків для її життя та морального виховання.

Відповідно до висновку органу опіки та піклування про відібрання малолітніх дітей ОСОБА_2В, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 від матері ОСОБА_1 без позбавлення батьківських прав - Ренійська районна державна адміністрація, як орган опіки та піклування вважає за доцільним відібрати малолітніх ОСОБА_2В, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_2В, ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_5, від матері ОСОБА_1 без позбавлення батьківських прав.

Враховуючи вище наведені обставини, суд приходить до висновку, що позивачем доведено наявність підстав для відібрання дітей від відповідачки (матері) без позбавлення її батьківських прав, оскільки існують умови, загрозливі для їх здоровя в звязку з тим, що відповідачка систематично вживає спиртні напої, не приділяє належної уваги вихованню дітей, так як ніде не працює, внаслідок чого діти часто залишаються голодними, санітарний стан будинку, в якому живуть діти, незадовільний, тому суд погоджується з висновком органу опіки і піклування щодо наявності підстав для відібрання дітей у відповідачки через незабезпечення з боку останньої безпечних умов їх існування, в зв'язку з цим суд вважає, що з урахуванням конкретних обставин даної справи, зазначена міра є виправданою, оскільки перебування неповнолітніх дітей з матірю, яка страждає на алкогольну залежність внаслідок вживання спиртних напоїв та свідомо не виконує медичні приписи щодо лікування становить реальну загрозу для їх життя та здоровя у звязку з можливістю розладів її поведінки, що на думку суду є виключними обставинами, виходячи насамперед з інтересів дітей. Крім того, відповідач не надала жодних доказів, які б свідчили про її відповідальні дії та наміри щодо відповідальної та належної її участі у вихованні та утриманні дітей та створення їм належних умов для їх розвитку і здоровя. Залишення дітей у відповідачки буде небезпечним для їх здоровя і виховання.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 СК України, суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-5 частини першої статті 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров'я і морального виховання. У цьому разі дитина передається другому з батьків, бабі, дідові, іншим родичам - за їх бажанням або органові опіки та піклування.

При цьому суд враховує, що до відповідачу неодноразово надавався час для виправлення, створення належних умов для життя та розвитку дітей, проте ОСОБА_1 ігнорує будь-які рекомендації, не змінює свої образ життя та ставлення до виховання дітей, що свідчить про свідоме з її боку небажання належно виконувати свої обов'язки по забезпеченню батьківського піклування, тому суд приходить до висновку, що позовні вимоги про відібрання дітей у матері підлягають до задоволення.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, оскільки позовні вимоги, щодо відібрання дітей у матері без позбавлення батьківських прав задоволено, то з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 704,80 грн.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 7, 10, 12, 13, 81, 89, 133, 141, 223, 259, 263-265, 268, 280-284 ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву Ренійської районної державної адміністрації Одеської області до ОСОБА_1 про відібрання дітей у матері без позбавлення батьківських прав задовольнити.

Відібрати малолітніх ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_5, від матері ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, без позбавлення батьківських прав.

Стягнути з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, на користь держави судовий збір у розмірі 704 (сімсот чотири) гривні 80 копійок.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Рішення може бути оскаржене до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя О.О. Гончарова-Парфьонова