Провадження № 2/638/2270/19
РІШЕННЯ

іменем України

15.01.2019 Дзержинський районний суд міста Харкова у складі

головуючого судді Штих Т.В.,

при секретарі Тарасовій О.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, КП ЖКС «Вузівський», Київського ВП ГУНП в Харківській області третя особа Державна реєстраційна служба України про звільнення іпотечного майна з-під арештів,-

встановив:

Позивач звернувся до Дзержинського районного суду міста Харкова з позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, КП ЖКС «Вузівський», Київського ВП ГУНП в Харківській області третя особа Державна реєстраційна служба України про звільнення іпотечного майна з-під арештів. Позовні вимоги були уточнені, відповідно до уточненої позовної заяви від 15 березня 2017 року.

07 червня 2018 року позивач звернувся до суду з заявою про розгляд справи за його відсутності, та просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В остаточній редакції позовних вимог позивач просить звільнити іпотечне майно - квартиру№ 187 в будинку № 77 по проспекту Леніна в місті Харкові - з-під наступних арештів: зареєстрованого Першою донецькою нотаріальною конторою за реєстровим № 1439079 арешту нерухомого майна за заявою ВДВС Кіровського РУЮ м. Донецька на підставі постанови ВДВС Кіровського РУЮ м. Донецька АА 446624 від 05.05.2004 року; зареєстрованого Першою донецькою нотаріальною конторою за реєстровим № 1439122 арешту нерухомого майна за заявою ВДВС Кіровського РУЮ м. Донецька на підставі постанови ВДВС Кіровського РУЮ м. Донецька АА 446624 від 05.05.2004 року; зареєстрованого Харківською філією державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України за реєстровим № 11248253 арешту нерухомого майна за заявою Дзержинського ВДВС ХМУЮ на підставі постанови Дзержинського ВДВС ХМУЮ про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження ВП № 26889840 від 02.06.2011 року; зареєстрованого приватним нотаріусом ОСОБА_5 за реєстровим № 11392781 арешту нерухомого майна за заявою Московського районного суду м. Харкова на підставі ухвали Московського районного суду м. Харкова № 2-4721/11 від 13.07.2011 року; зареєстрованого Одеською філією державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України за реєстровим № 12327851 арешту нерухомого майна за заявою Першого Київського ВДВС ОМУЮ на підставі постанови Першого Київського ВДВС ОМУЮ про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження № 29137343 від 24.01.2012 року; зареєстрованого Харківською філією державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України за реєстровим № 12641281 арешту нерухомого майна за заявою СВ Київського РВ ХМУ ГУМВС України в Харківської області на підставі Постанови слідчого СВ Київського РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області ОСОБА_6 б/н від 19.06.2012 року; зареєстрованого Харківською філією державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України за реєстровим № 11573815 арешту нерухомого майна за заявою Дзержинського ВДВС ХМУЮ на підставі Постанови Дзержинського ВДВС ХМУЮ про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження ВП № 28508048 від 05.09.2011 року. Покласти на відповідачів понесені позивачем судові витрати по справі.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 25 березня 2011 року між позивачем ОСОБА_1 та боржником ОСОБА_2 був укладений нотаріально посвідчений договір позики, за яким позивач передав боржнику в позику 140 500 доларів США, а боржник прийняв їх і зобов'язався повертати частинами по 3 500 доларів США не пізніше 25 числа кожного місяця в період до 25 травня 2011 року і здійснити остаточне повернення позики в сумі 133 500 доларів США не пізніше 25 червня 2011року.

В забезпечення виконання зобов'язань боржника за договором позики від 25 березня 2011 року, боржник передав позивачеві в іпотеку належну йому квартиру АДРЕСА_1, про що між ними був укладений іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом ХМНО ОСОБА_7 за № 1002 .

Боржник не виконав у повному обсязі свій обов'язок з повернення позивачеві позичених у нього коштів за договором позики від 25 березня 2011 року, а повернув лише 3 500 доларів США 06 травня 2011 року і 3 500 доларів США 01 червня 2011 року, а всього - 7 000 доларів США. Неповернутими залишилися кошти в сумі 133 500 доларів США. Оскільки позивач використав всі можливі визначені законом способи досудового врегулювання спору, які виявились недієвими, він змушений був звернутися в Московський районний суд м. Харкова з позовом до боржника ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 11 жовтня 2013 року вказаний позов ОСОБА_1 задоволено і вирішено стягнути на його користь з боржника ОСОБА_2 суму боргу за договором позики від 25 березня 2011 року в розмірі 164 967 доларів США, що за курсом НБУ станом на моменту ухвалення судом рішення становило 1 318 581 гривен 23 копійки, та штраф (пеню) в розмірі 479 933 долари США, що за курсом НБУ станом на момент ухвалення рішення становило 3 836 104 гривен 47 копійки, а всього вирішено стягнути 5 154 685 гривен 70 копійок. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Харківської області від 24 грудня 2013 року рішення Московського районного суду м. Харкова від 11 жовтня 2013 року змінено і вирішено зменшити розмір стягнення боргу з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 за договором позики від 25 березня 2011 року до 172 856 доларів США, що становить 1 381 638 гривень, в іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 02 квітня 2014 року рішення апеляційного суду Харківської області від 24 грудня 2013 року скасовано, а справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. Рішенням апеляційного суду Харківської області від 02 червня 2014 року рішення Московського районного суду м. Харкова від 11 жовтня 2013 року в частині стягнення пені змінено і вирішено зменшити розмір пені до 133 500 доларів США, що складало 1 067 065 гривень, а всього з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 вирішено стягнути 306 356 доларів США, що за курсом НБУ складало 2 448 703 гривен 50 копійок. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Оскільки боржник ОСОБА_2 вказані вище судові рішення, що набрали законної сили, про стягнення з нього заборгованості не виконав і борг позивачу так і не повернув, ОСОБА_1 А В. змушений був звернутися в суд з позовом до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки, за результатами розгляду якого Дзержинський районний суд м. Харкова ухвалив заочне рішення від 26 лютого 2015 року, яким позов ОСОБА_1 задоволено в повному обсязі і вирішено в рахунок задоволення вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 за договором позики від 25 березня 201 1 року на суму 2 452 144 гривні звернути стягнення на предмет іпотеки - чотирикімнатну квартиру АДРЕСА_1 із застосуванням визначеної процедури продажу шляхом надання іпотекодержателю ОСОБА_1 права на продаж предмета іпотеки будь-якій третій особі - покупцю на його власний розсуд. Виселено ОСОБА_2 з іпотечного майна та передано це майно в управління ОСОБА_1 на період до його реалізації за визначеною процедурою продажу. Вирішено питання про розподіл судових витрат. Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 26 лютого 2015 року також набрало законної сили.

Оскільки боржник ОСОБА_2 так і не повернув позивачу суму заборгованості, позивач був змушений знайти покупця, який погодився придбати іпотечне майно, після чого звернутися до нотаріуса з проханням на підставі заочного рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 26 лютого 2015 року посвідчити договір купівлі-продажу іпотечного майна.

Однак, виконати заочне рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 26 лютого 2015 року, реалізувати іпотечне майно і хоча б частково задовольнити свої грошові вимоги до ОСОБА_2 за договором позики позивач не зміг, оскільки на іпотечне майно різними державними виконавчими службами та правоохоронними органами були накладені обтяження, що перешкоджають і унеможливлюють укладення і нотаріальне посвідчення договору купівлі- продажу предмета іпотеки.

В судове засіданні ні позивач ні його представники не зявились, про час та дату судового засідання повідомлялись належним чином. Суд вважає, що в заяві від 07.06.2017 року позивач висловив остаточну позицію по справі. попрохавши розглядати справу за його відсутності.

Відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 в судові засідання жодного разу не зявились, про час та дату судових засідань повідомлялись належним чином, причину неявки суду не повідомили. Суд вважає за можливе розглядати справу за їх відсутності.

КП ЖСК « Вузівське» в судове засідання не зявились, проте надали заяву. де зазначили про можливість розгляду за їх відсутності, зазначили, що предмет спору на їх права та обовязки не впливає.

Представник Київського ВП ГУНП в Харківській області надали лист, де зазначили, що вказана установа не має статусу юридичної особи, тому не можуть бути залучені до справи.

У справі відзиви, заперечення на відзиви не подані. Позивачем 27 вересня 2017 року надано письмові пояснення у справі ( за первинним, не уточненим позовом, де зазначений інший перелік відповідачів та третя особа).

Суд, вивчивши матеріли вказаної цивільної справи, вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню.

Статтями 12,13 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності та диспозитивності, згідно з якими кожна сторона повинна довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а суд розглядає справу в межах заявлених вимог і вирішує справу на підставі наданих доказів.

Даний принцип полягає у прояві в змагальній формі ініціативи та активності осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь - які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці данні встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко-і відеозаписів, висновками експертів.

Згідно ч.1 ст. 95 ЦПК України письмовими доказами є документи, які містять дані про обставини, які мають значення для правильного вирішення спору.

Так, згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо суб'єкта за № 45459264 від 10 жовтня 2015 року, та згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек. Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна за: № 45687878 від 15 жовтня 2015 року, на квартиру АДРЕСА_2, яка знаходиться в іпотеці у позивача, накладено обтяження іпотечного майно квартири № 187 в будинку № 77 по проспекту Леніна в місті Харкові : зареєстрованого Першою донецькою нотаріальною конторою за реєстровим № 1439079 арешту нерухомого майна за заявою ВДВС Кіровського РУЮ м. Донецька на підставі постанови ВДВС Кіровського РУЮ м. Донецька АА 446624 від 05.05.2004 року; зареєстрованого Першою донецькою нотаріальною конторою за реєстровим № 1439122 арешту нерухомого майна за заявою ВДВС Кіровського РУЮ м. Донецька на підставі постанови ВДВС Кіровського РУЮ м. Донецька АА 446624 від 05.05.2004 року; зареєстрованого Харківською філією державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України за реєстровим № 11248253 арешту нерухомого майна за заявою Дзержинського ВДВС ХМУЮ на підставі постанови Дзержинського ВДВС ХМУЮ про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження ВП № 26889840 від 02.06.2011 року; зареєстрованого приватним нотаріусом ОСОБА_5 за реєстровим № 11392781 арешту нерухомого майна за заявою Московського районного суду м. Харкова на підставі ухвали Московського районного суду м. Харкова № 2-4721/11 від 13.07.2011 року; зареєстрованого Одеською філією державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України за реєстровим № 12327851 арешту нерухомого майна за заявою Першого Київського ВДВС ОМУЮ на підставі постанови Першого Київського ВДВС ОМУЮ про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження № 29137343 від 24.01.2012 року; зареєстрованого Харківською філією державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України за реєстровим № 12641281 арешту нерухомого майна за заявою СВ Київського РВ ХМУ ГУМВС України в Харківської області на підставі Постанови слідчого СВ Київського РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області ОСОБА_6 б/н від 19.06.2012 року; зареєстрованого Харківською філією державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України за реєстровим № 11573815 арешту нерухомого майна за заявою Дзержинського ВДВС ХМУЮ на підставі Постанови Дзержинського ВДВС ХМУЮ про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження ВП № 28508048 від 05.09.2011 року.

В звязку з неявкою в судове засідання позивача чи його представників, та наявністю суперечливих позовних вимог з різним колом відповідачів. Наявністю позовних вимог, остаточно викладених 15 березня 2017 року та наявністю пояснень по позовних вимогах первинних ( де зазначений зовсім інший склад відповідачів) вже від 27 вересня 2017 року, суд позбавлений можливості зясувати всі необхідні обставини для ухвалення рішення про задоволення позовних вимог. Також позивачем надано докази джерело походження який не встановлено, документи не посвідчені у встановленому порядку, в деяких місцях погано читаємі. Все це унеможливлює, враховуючи процесуальну поведінку позивача ухвалити позитивне рішення. Суд, вживав всі передбачені законом заходи для забезпечення належного, обєктивного та усестороннього розгляду справи, проте суд не може перебирати на себе обовязки позивача по доведенню позовних вимог та з власної ініціативи збирати, посвідчувати докази, оригіналів, яких суду не надано. Суд виконує функцію арбітру.

У своєму аналізі судової практики застосування судами законодавства, яке регулює іпотеку як заставу нерухомого майна, Верховний Суд України відзначив, що наразі має місце неоднакова практика у судів щодо вирішення спорів про звільнення майна, що є предметом іпотеки, з-під арешту, накладеного державним виконавцем у процесі здійснення виконавчого провадження. У зв'язку з цим, Верховний Суд України зазначив, що суди повинні мати на увазі таке, що чинним законодавством не передбачено заборони накладення арешту на майно, що є предметом іпотеки. Разом із тим ст. 60 Закону № 606-XIV обумовлено випадки, підстави й порядок зняття арешту з майна, у тому числі відповідно до ч. 5 цієї норми у всіх інших випадках незавершеного виконавчого провадження арешт із майна чи коштів може бути знятий за рішенням суду.

У силу положень ст. 54 Закону № 606-XIV звернення стягнення на заставлене майно в порядку примусового виконання допускається за виконавчими документами для задоволення вимог стягувана - заставодержателя.

Згідно із ч. 4 цієї норми заставодержатель має право на звернення до суду з позовом про зняття арешту із заставленого майна у разі звернення стягнення на це майно для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями. При цьому встановлено, що для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, стягнення на заставлене майно боржника може бути звернуто у разі: 1) виникнення права застави після винесення судом рішення про стягненні і боржника коштів; 2) якщо вартість предмета застави перевищує розмір заборгованості боржника заставодержателю (ч. З ст. 54 цього самого закону). Указані норми безпосередньо стосуються арешту як складової виконання рішення суду про задоволення вимог стягувачів, які не є іпотекодержателями.

Суд зазначає, що законодавством не врегульована можливість звільнення з-під арешту заставленого майна, накладеного для забезпечення позову. Зважаючи на ту обставину, що накладення арешту має своїм наслідком заборону відчуження арештованого майна, ним порушується право іпотекодержателя в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки.

Суд позбавлений можливості за таких обставин, та з огляду на процесуальну поведінку позивача задовольнити позовні вимоги.

У випадках відмови в задоволенні позовних вимог, суд вирішуючи доля судових витрат відмовляє позивачеві в стягненні вказаних витрат на його користь з відповідачів.

Керуючись ст. 258-2259,263-268 ЦПК України, суд, -

вирішив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, КП ЖКС « Вузівський», Київського ВП ГУНП в Харківській області третя особа Державна реєстраційна служба України про звільнення іпотечного майна з-під арештівзалишити без задоволення.

Судовий збір вважати сплаченим позивачем.

Рішення може бути оскаржено до Харківського апелляционного суду протягом тридцяти днів з моменту проголошення через районний суд, шляхом подачі апеляційної скарги.

Рішення ухвалено та надруковано суддею в нарадчій кімнаті.

Суддя : Штих Т.В.