У Х В А Л А

25 січня 2019 року

м. Київ

справа № 489/4261/18

провадження № 61-899 ск 19

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Сімоненко В. М. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Миколаївського апеляційного суду від 13 листопада 2018 року в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини,

ВСТАНОВИВ :

03 липня 2018 року позивач звернулася з позовом до ОСОБА_2, в якому просила стягнути з відповідача аліменти на утримання сина ОСОБА_3 в розмірі 1/3 частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 % від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 03 липня 2018 року, та до досягнення нею повноліття.

Посилалась на те, що вона з відповідачем перебувала у сімейних стосунках. Сторони мають малолітню дитину ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, який проживає разом з нею та знаходиться на її утриманні.

Відповідач проживає окремо від них. До червня 2018 року ОСОБА_2 добровільно сплачував аліменти на утримання сина, але у вказаному місяці припинив їх сплачувати.

Посилаючись на те, що дитина потребує допомоги з боку батька, а останній може її надавати, оскільки працює та крім того має інші доходи, просила її позов задовольнити.

Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 13 вересня 2018 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 аліменти на утримання малолітньої дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 % від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 03 липня 2018 року, до досягнення ним повноліття.

Вирішено питання судових витрат.

Допущено негайне виконання судового рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_1 суд першої інстанції виходив з того, що оскільки мати та батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, відповідач має ще одну малолітню дитину, яка також потребує матеріального забезпечення, тому позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтовані, проте підлягають задоволенню частково, а саме 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 % від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 03 липня 2018 року, та до досягнення ним повноліття.

Постановою Миколаївського апеляційного суду від 13 листопада 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково. Рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 13 вересня 2018 року скасовано та ухвалено нове судове рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1/6 частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 03 липня 2018 року і до досягнення дитиною повноліття.

Вирішено питання судових витрат.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 апеляційний суд виходив з того, що суд першої інстанції розглянув справу за відсутності відповідача, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду, що є обов'язковою підставою для скасування рішення суду.

Крім того, зменшуючи розмір аліментів апеляційний суд виходив з того, що утримання відповідача потребують дві малолітні дитини, а отже, дійшов висновку про необхідність стягнення аліментів з відповідача на користь позивача з дати подання позову до досягнення сином ОСОБА_3 повноліття у розмірі 1/6 частини щомісячних доходів відповідача.

16 січня 2019 року ОСОБА_1 звернулася до Верховного Суду із касаційною скаргою на постанову Миколаївського апеляційного суду від 13 листопада 2018 року з пропуском строку на касаційне оскарження судового рішення, в якій просила скасувати постанову суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанціїз підстав неправильного застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права.

Крім того, просила поновити строк на касаційне скарження судового рішення та як на підставу поважності причин пропуску строку на касаційне оскарження посилалась на те, що оскільки справа в апеляційному суді розглядалась в порядку письмового провадження без повідомлення сторін та копію оскаржуваного судового рішення вона не отримувала у зв'язку з чим 12 грудня 2018 року звернулась до районного суду із заявою про видачу їй копії постанови Миколаївського апеляційного суду від 13 листопада 2018 року. Копію зазначено постанови суду апеляційної інстанції вона отримала 20 грудня 2018 року, що на її думку є поважною причиною пропуску строку на касаційне оскарження судового рішення.

Згідно зі статтею 390 ЦПК України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення. Строк на касаційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Отже, виходячи з наведеного клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на касаційне оскарження постанови Миколаївського апеляційного суду від 13 листопада 2018 року підлягає задоволенню.

Верховний Суд, вивчивши подану касаційну скаргу та додані до неї документи, оскаржуване судове рішення, зробив висновок, що у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити з таких підстав.

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, яке не підлягає касаційному оскарженню.

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Відповідно до частини шостої статті 19 ЦПК України малозначними справами є: справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п'ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Частина перша статті 274 ЦПК України визначає, що у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються: малозначні справи і справи, що виникають з трудових відносин, а згідно частини другої цієї статті - може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.

Системний аналіз частини шостої статті 19, статті 274 ЦПК України дає підстави для висновку, що малозначними у цивільному процесі є, зокрема, справи незначної складності, визнані судом малозначними (за виключенням справ, які мають розглядатися тільки за правилами загального позовного провадження).

При вирішенні питання про розгляд справи в порядку спрощеного або загального позовного провадження суд враховує критерії, визначені в частині третій статті 274 ЦПК України, а саме: ціну позову; значення справи для сторін; обраний позивачем спосіб захисту; категорію та складність справи; обсяг та характер доказів у справі, в тому числі чи потрібно у справі призначити експертизу, викликати свідків тощо; кількість сторін та інших учасників справи; чи становить розгляд справи значний суспільний інтерес; думку сторін щодо необхідності розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження.

За встановленими судами обставинами справи та визначеними правовідносинами, які випливають зі стягнення аліментів, правове регулювання та застосування норм матеріального права не представляє складності.

Суди ухвалювали рішення відповідно до усталеної судової практики, а доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки наявних у справі доказів, що не входить до компетенції суду касаційної інстанції (частина перша статті 400 ЦПК України). Таким чином, за встановленими фактичними обставинами, справи та правовідносинами; правовим регулювання спору, справа не представляє значної складності, не належить до виключень із категорії, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України.

За таких обставин справа як така, що не представляє значної складності, є малозначною.

Крім того, відповідно до частини першої статі 411 ЦПК України судові рішення підлягають обов'язковому скасуванню з направленням справи на новий розгляд, якщо: справу розглянуто і вирішено неповноважним складом суду; в ухваленні судового рішення брав участь суддя, якому було заявлено відвід, і судом касаційної інстанції визнано підстави про відвід обґрунтованими; судове рішення не підписано будь-яким із суддів або підписано не тими суддями, що зазначені в судовому рішенні; судове рішення ухвалено суддями, які не входили до складу колегії, що розглянула справу; справу розглянуто за відсутності будь-кого з учасників справи, належним чином не повідомлених про дату, час і місце судового засідання, якщо такий учасник справи обґрунтовує свою касаційну скаргу такою підставою; судове рішення ухвалено судом з порушенням правил інстанційної або територіальної юрисдикції; суд розглянув в порядку спрощеного позовного провадження справу, яка підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження;

У цій справі обставин, передбачених частиною четвертою статті 274, пунктом 2 частини третьої статті 389 та частиною першою статі 411 ЦПК України, за наявності яких судові рішення в малозначних справах підлягають касаційному оскарженню або обставин, за яких судове рішення підлягає обов'язковому скасуванню не встановлено.

З огляду на викладене та відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389, пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України у відкритті касаційного провадження в даній справі слід відмовити.

Керуючись пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі судді Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ :

Поновити ОСОБА_1 процесуальний строк на касаційне оскарження постанови Миколаївського апеляційного суду від 13 листопада 2018 року.

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Миколаївського апеляційного суду від 13 листопада 2018 року відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя В. М. Сімоненко