КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2019 року

місто Київ.

Справа 757/37382/18-ц

Апеляційне провадження № 22-ц/824/938/2019

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Желепи О.В.,

суддів: Іванченко М.М., Рубан С.М.,

секретар судового засідання Задерей І.В.

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 на ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 08 серпня 2018 року (ухвалену в складі судді Писанець В.А., інформація про дату складення повного тексту ухвали відсутня)

в справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, треті особи: ОСОБА_6, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Леута Ірина Володимирівна, Державний реєстратор Київської філії Комунального підприємства «Реєстрація нерухомості та бізнесу» Гребенюков КостянтинВіталійович, про визнання недійсним договору купівлі-продажу та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із вказаним позовом про визнання недійсним договору купівлі-продажу та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.

Разом із позовом, позивачем було подано заяву про забезпечення позову, шляхом накладення арешту, заборони вселення, реєстрації малолітніх дітей в квартирі АДРЕСА_1, яка належить ОСОБА_5, посилаючись на те, що відповідачем вчиняються всі дії щодо затягування звернення стягнення у виконавчому провадженні №32605518 на арештоване майно, а саме вказану квартиру, оскільки в ній на праві користування проживають малолітні діти, відтак Орган опіки та піклування не погоджує її реалізацію. Таким чином, відсутність накладення арешту, заборони вселення, реєстрації малолітніх дітей, як засобу забезпечення позову, може призвести до неможливості виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 08 серпня 2018 року в задоволенні заяви ОСОБА_3 про забезпечення позову відмовлено.

Не погоджуючись з ухвалою, 22 серпня 2018 року ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просив її скасувати та ухвалити нову, якою заяву про забезпечення позову задовольнити.

Посилався на те, що суд першої інстанції не пересвідчився, що між сторонами наявний спір та існує реальна загроза не виконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, судом не досліджені обґрунтування заявника про заборону вселяти та реєструвати у спірній квартирі малолітніх та неповнолітніх дітей та допущено порушення норм процесуального права, а саме п.2 ч.1 ст. 376 ЦПК України - недоведеність обставин , що мають значення для справи, які суд вважав встановленими.

Зазначив, що між сторонами дійсно існує спір, оскільки є судові рішення, які набрали чинності на підставі яких був накладений арешт на квартиру АДРЕСА_1 , однак арешт був знятий на підставі ухвали Дарницького районного суду м. Києва від 19 січня 2018 року № 753/1023/18, яка згідно відповіді суду Дарницьким районним судом м. Києва не ухвалювалась.

Вказав на те, що інтерес ОСОБА_3 полягає в тому, щоб спірна квартира перебувала у власності ОСОБА_6, оскільки від цього залежить подальша можливість законно реалізувати свої права стягувача у виконавчому провадженні №32605518.

В обґрунтування необхідності заборони вселяти і реєструвати малолітніх та неповнолітніх дітей, скаржник посилався на те, що ОСОБА_5 як власник , з метою створення перешкод може навмисно зареєструвати або вселити у спірну квартиру малолітніх та неповнолітніх дітей, що в разі задоволення позову про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири призведе до унеможливлення виконання рішення Печерського районного суду м. Києва від 29 листопада 2011 року по справі № 2- 246/11.

Вказав на те, що районним судом допущено припущення щодо реєстрації та проживання в спірній квартирі малолітніх дітей, оскільки цей факт не підтверджено жодними доказами.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 22 листопада 2018 року відкрито провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 та надано 5-ти денний строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу з моменту отримання ухвали.

У визначений судом строк відзив на апеляційну скаргу від інших учасників справи не надійшов.

В судовому засіданні апеляційного суду представник позивача доводи скарги підтримав.

Відповідачі до апеляційного суду повторно не з'явились, про розгляд справи повідомлялись.

Заслухавши доповідь судді Желепи А.В., з'ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія приходить до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_4, ОСОБА_5, треті особи: ОСОБА_6, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Леута Ірина Володимирівна, Державний реєстратор Київської філії Комунального підприємства «Реєстрація нерухомості та бізнесу» Гребенюков Костянтин Віталійович, про визнання недійсним договору купівлі-продажу та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. (а.с. 8-14)

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідно до рішення Печерського районного суду м. Києва від 29.11.2011 року по справі № 2-246/11 з ОСОБА_6, ОСОБА_9, ОСОБА_10 та ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 солідарно стягнуто заборгованість за договором позики від 09 квітня 2009 року на загальну суму 4 252 341 грн. 32 коп.

У власності ОСОБА_6 перебувала квартира АДРЕСА_1, на яку виконавчою службою в рамках виконавчого провадження № 32605518 по виконанню вищезазначеного рішення Печерського районного суду м. Києва від 29.11.2011 року по справі № 2-246/11 накладено арешт (а.с. 36).

Однак, 24 січня 2018 року державним реєстратором Київської філії комунального підприємства «Реєстрація нерухомості та бізнесу» Гребенюком К.В. зазначений арешт було знято на підставі ухвали Дарницького районного суду м. Києва від 19.01.2018 року (а.с.39-40). і в подальшому квартира була відчужена , внаслідок чого позивач втратив можливість виконати рішення суду. ухвалене на його користь за рахунок вказаного майна.

Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна квартира АДРЕСА_1 належить на праві власності ОСОБА_5 на підставі Договору купівлі-продажу від 14.02.2018 року (а.с.18) і на яку представник позивача просить накласти арешт та заборонити власнику вселення, реєстрацію малолітніх дітей.

Відмовляючи в задоволенні заяви позивача про забезпечення позову, суд першої інстанції, виходив, з того, що заява представника позивача не містить належного обґрунтування та доводів на підставі яких суд мав би зробити висновок, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду у випадку його задоволення, а також обґрунтування щодо обраного стороною способу забезпечення.

З таким висновком районнного суду, апеляційний суд не може погодитись, з огляду на наступне.

Статтею 149 ЦПК України передбачено, що суд за заявою учасника справи, може вжити, передбачені ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову.

Відповідно до ч. 2 ст. 149 ЦПК України, забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся.

Згідно з ч.3 ст.150 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Згідно з роз'ясненнями Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб'єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов'язаних з ним інших осіб з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

При вжитті заходів забезпечення позову повинна бути наявність зв'язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову.

Відповідно до ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 26 червня 2006 року у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом. У рішенні від 31 липня 2003 у справі «Дорани проти Ірландії» Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач ОСОБА_6 мав невиконані зобов'язання перед позивачем, і спірна квартира, яка належала йому на праві власності була в 2011 році арештована в межах виконавчого провадження, за яким позивач виступав стягувачем.

В подальшому відбувся перехід права власності на цю квартиру. Останнім відомим власником спірної квартири є відповідач ОСОБА_5, який її придбав за договором купівлі-продажу, правомірність якого позивач оспорює в даній справі, намагаючись повернути майно, яке було забезпеченням його позовних вимог у власність боржника.

З огляду на те, що перехід права власності на квартиру, яка була арештована в інтересах позивача іще в 2011 році відбувся двічі, існує реальна загроза ускладнення захисту прав позивача, за рахунок задоволення позову в даній справі, якщо знову зміниться власник спірної квартири, а тому суд безпідставно з порушенням вищенаведених норм процесуального права, відмовив позивачу в забезпеченні позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно, договір купівлі-продажу якого позивач просив визнати недійсним.

Разом з тим, забезпечення позову шляхом заборони новому власнику реєструвати та надавати право на житло в цій квартирі неповнолітнім особам, не підлягає задоволенню, оскільки такий вид забезпечення може призвести до порушення права на житло неповнолітніх осіб нового власника.

При цьому суд виходить з того, що розгляд даної справи може тривати тривалий час і позбавлення неповнолітніх членів сім'ї нового власника прав на житло на цей період є прямим та грубим порушенням їх Конституційних прав.

Проживання в спірній кватирі неповнолітніх дітей, жодним чином не утруднить виконання рішення суду в даній справі.

З огляду на викладене, апеляційним судом встановлено, що суд першої інстанціїнеповно з'ясував обставини, що мають значення для справи, порушив процесуальні норми, висновки суду, щодо відсутності підстав вважати, що невжиття заходів забезпечення, шляхом арешту квартири, не буде впливати на виконання можливого рішення та ефективний захисту прав позивача, в разі задоволення його вимог, - не відповідає встановленим обставинам.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України за таких обставин, ухвала районного суду підлягає скасуванню, з постановленням нової ухвали про часткове задоволення заяви, та забезпечення позову шляхом накладення арешту на спірну квартиру. В іншій частині вимог заяви , апеляційний суд відмовляє з вищенаведених підстав.

Розподіл судових витрат, в тому числі і щодо оскарження ухвали про забезпечення позову, буде зроблено районним судом по завершенню розгляду даної цивільної справи, в порядку ст.141 ЦПК України.

Керуючись ст. ст.149, 150, 268, 367, 374, 376, 381-384, 389 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 задовольнити частково.

Ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 08 серпня 2018 року скасувати та постановити нову.

Заяву ОСОБА_3 про забезпечення позову задовольнити частково.

Накласти арешт на квартиру АДРЕСА_1, яка належить на праві власності ОСОБА_5 на підставі договору купівлі-продажу від 14 лютого 2018 року, посвідченого приватним нотаріусом КМНО Леутою ІриноюВолодимирівною.

В іншій частині вимог заяви відмовити.

Стягувач: ОСОБА_3, місце реєстрації та проживання: АДРЕСА_2, реєстраційний номер платника податків № НОМЕР_1, паспорт серія НОМЕР_3, виданий 10 вересня 2015 року Печерським РВ ГУ ДМС України в м. Києві.

Боржник: ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1, народився в с. Курінь, Бахмайцького району, Чернігівської, адреса реєстрації АДРЕСА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, підлягає негайному виконанню та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складання повного судового рішення. Оскарження постанови не перешкоджає її виконанню.

Повний текст постанови складено 23 січня 2019 року.

Головуючий О.В. Желепа

Судді С.М. Рубан

М.М. Іванченко