Ухвала

02 грудня 2019 року

м. Київ

справа № 607/5723/16-ц

провадження № 61-20973ск19

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Стрільчука В. А., розглянувши касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на ухвалу Тернопільського апеляційного суду від 04 листопада 2019 року в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини,

ВСТАНОВИВ:

Представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини.

Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 25 червня 2019 року позов залишено без розгляду у зв`язку з повторною неявкою позивача на виклик суду.

Постановою Тернопільського апеляційного суду від 17 жовтня 2019 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 задоволено. Ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 25 червня 2019 року про залишення позовної заяви без розгляду скасовано та направлено справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

25 жовтня 2019 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подав до апеляційного суду заяву про ухвалення додаткового рішення, посилаючись на те, що при ухваленні постанови суд апеляційної інстанції не вирішив питання про судові витрати, а саме - компенсацію судового збору в розмірі 384,20 грн, сплаченого ОСОБА_1 за подання апеляційної скарги на ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 25 червня 2019 року.

Ухвалою Тернопільського апеляційного суду від 04 листопада 2019 року в задоволенні заяви відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні заяви, суд апеляційної інстанції виходив з того, що вимоги представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 про ухвалення в цій справі додаткового рішення про компенсацію судового збору є передчасними на стадії скасування ухвали суду першої інстанції та направлення справи для продовження розгляду, оскільки можуть вирішуватися після постановлення рішення за наслідками розгляду позову про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, а таке рішення судом апеляційним судом не ухвалювалося.

25 листопада 2019 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подав засобами електронного поштового зв`язку із застосуванням електронного цифрового підпису касаційну скаргу на ухвалу Тернопільського апеляційного суду від 04 листопада 2019 року, в якій, посилаючись на порушення апеляційним судом норм процесуального права, просив скасувати оскаржуване судове рішення та ухвалити нове рішення, яким заяву задовольнити.

У відкритті касаційного провадження необхідно відмовити з таких підстав.

Відповідно до абзацу 2 частини третьої статті 259 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) суд може вирішити питання розподілу судових витрат у додатковому рішенні після ухвалення рішення за результатами розгляду справи по суті.

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Якщо судом апеляційної інстанції скасовано ухвалу суду першої інстанції про залишення позовної заяви без розгляду з передачею справи для продовження розгляду до суду першої інстанції, то розподіл судових витрат, в тому числі понесених на оплату судовим збором апеляційної скарги здійснюється судом першої інстанції за результатами розгляду ним справи по суті за правилами, встановленими статтями 141-142 ЦПК України.

Тобто суд може ухвалити додаткове рішення лише щодо раніше ухваленого цим судом рішення, яким закінчено розгляд справи. Ухвалами суду, якими закінчено розгляд справи на стадії апеляційного провадження, є ухвали про скасування судового рішення із закриттям провадження у справі або залишенням заяви без розгляду.

Однак, як зазначено вище, постановою Тернопільського апеляційного суду від 17 жовтня 2019 року було скасовано ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 25 червня 2019 року про залишення позову без розгляду та направлено справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Встановивши, що постановою Тернопільського апеляційного суду від 17 жовтня 2019 року не закінчено розгляд цієї справи по суті, апеляційний суд дійшов правильного висновку про передчасність звернення представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 із заявою про ухвалення додаткового рішення про розподіл судових витрат, оскільки подана ним заява підлягає вирішенню лише за результатами розгляду справи по суті.

Відповідно до пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України суд в порядку, передбаченому частинами четвертою, п`ятою цієї статті, відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою.

Пунктом 2 частини четвертої статті 394 ЦПК України визначено, що у випадку оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Із змісту касаційної скарги та оскаржуваної ухвали Тернопільського апеляційного суду від 04 листопада 2019 року вбачається, що скарга є необґрунтованою, правильне застосовування судом апеляційної інстанції норм процесуального права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, а наведені у скарзі доводи не дають підстав для висновку про незаконність судового рішення.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду як касаційного суду процедура, яка застосовується у Верховному Суді, може бути більш формальною (пункт 45 рішення ЄСПЛ від 23 жовтня 1996 року у справі «Леваж Престейшинз Сервісиз проти Франції», пункти 37, 38 рішення ЄСПЛ від 19 грудня 1997 року у справі «Бруалла Гомесде ла Торре проти Іспанії»).

Згідно з частиною п`ятою статті 394 ЦПК України у разі якщо суддя-доповідач дійде висновку, що подана касаційна скарга є необґрунтованою, вирішення питання про відкриття провадження здійснюється постійною колегією суддів, до складу якої входить суддя-доповідач. Якщо жоден суддя із складу колегії не дійде висновку про необхідність відкриття касаційного провадження через необґрунтованість скарги, колегія суддів постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження.

Керуючись пунктом 5 частини другої, пунктом 2 частини четвертої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на ухвалу Тернопільського апеляційного суду від 04 листопада 2019 року в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:В. А. Стрільчук

С. О. Карпенко

М. Ю. Тітов