ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/817/1077/19 Доповідач - Сташків Б.І.
Категорія - 305010900
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 листопада 2019 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Сташків Б.І.

суддів - Костів О. З., Щавурська Н. Б.,

за участю секретаря Сович Н.А.

та сторін-представника позивача ОСОБА_1 , представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Тернополі цивільну справу №607/11680/19 за апеляційною скаргою приватного підприємства "Енергоконструкція" на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 08 серпня 2019 року, ухваленого суддею Грицай К.М., повне рішення складено 16 серпня 2019 року, у справі за позовом ОСОБА_3 до приватного підприємства "Енергоконструкція" про відшкодування матеріальної та моральної шкоди. завданої дорожньо-транспортною пригодою,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2019 року позивач ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ПП «Енергоконструкція» про стягнення матеріальної шкоди в розмірі 131402 грн. 54 коп. та 30000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, витрат на проведення експертного дослідження щодо визначення вартості матеріального збитку завданого йому в результаті пошкодження його автомобіля становлять в сумі 1500 грн. 00 коп. та судових витрат.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначав, що водій ОСОБА_4 , керуючи автомобілем «ЗІЛ 133 ГЯ», д.н.з. НОМЕР_1 , що належить ПП «Енергоконструкція», вчинив зіткнення із на належним йому автомобілем марки «Ланд Ровер», д.н.з. НОМЕР_2 , завдавши останньому механічні пошкодження. Вказував, що постановою Тернопільського міськрайонного суду від 11.02.2019 року у справі за № 607/2652/19 гр. ОСОБА_4 , визнано винним та притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП. Цивільно-правова відповідальність власника колісного транспортного засобу марки ЗІЛ 133 Г.Я., д.н.з. НОМЕР_1 , на момент вчинення ДТП була застрахована полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів серії АК № 88087Ф, виданого ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» 11.05.2018 року. Межа сум страхового відшкодування за шкоду заподіяну майну становить 100000 грн., а розмір франшизи складає 1000 грн. 25.04.2019р. ПрАТ «СК «Арсенал Страхування», у межах страхової суми значеної полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів серії АК № 8808744 від 11.05.2018 року здійснило виплату належних ОСОБА_3 коштів в розмірі 99000 гривень. Позивач вказував, що відповідно до звіту про визначення вартості матеріального збитку, виданого суб`єктом оціночної діяльності ФОП ОСОБА_5 , вартість матеріального збитку, завданого позивачеві в результаті пошкодження його транспортного засобу відповідачем, з урахуванням ПДВ та ВТВ, станом на 11 лютого 2019року, становить: 283959,64 грн. Для повного відновлення транспортного засобу ОСОБА_3 , на купівлю запчастин та проведення ремонтних робіт, понесені ним реальні витрати склали 229402 грн. 54 коп., тому матеріальна шкода становить 131402 грн. 54 коп. як різниця між відшкодованою сумою та реальним витратами.

Також позивач вказував, що окрім матеріальних збитків йому також завдано моральної шкоди в сумі 30000 грн. 00 коп., яку він просив суд стягнути з відповідача та яка полягає в душевних стражданнях, яких особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням майна і відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Протягом тривалого часу у зв`язку з пошкодженням автомобіля позивачеві довелося самостійно шукати гроші для ремонту автомобіля. Весь сімейний бюджет довелося спрямувати на ремонт пошкодженого в результаті ДТП транспортного засобу. Вказує, що наведене спричинило виникнення пригніченого стану, внаслідок чого позивач почав до всього нервово відноситися. Від такого стану та нецільового використання сімейних грошей постраждали і члени його родини, що призвело до розладу стосунків. Крім того, на тривалий час після ДТП позивач зазначав, що йому та його близьким довелося пересісти на громадський транспорт, що викликало суттєві незручності у пересуванні.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 08 серпня 2019 року позов ОСОБА_3 до Приватного підприємства «Енергоконструкція» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою - задовольнити частково.

Стягнуто з Приватного підприємства «Енергоконструкція» в користь ОСОБА_3 131402 (сто тридцять одна тисяча чотириста дві) грн. 54 коп. на відшкодування матеріальної шкоди та 3000 (три тисячі) грн. 00 коп. на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Стягнуто з Приватного підприємства «Енергоконструкція» в користь ОСОБА_6 судові витрати в сумі 1344 грн. 03 коп.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погодившись із вказаним рішенням суду від ПП «Енергоконструкція» поступила апеляційна скарга , в якій скаржник просить скасувати рішення та ухвалити нове, у частині стягнення з ПП "Енергоконструкція" в користь ОСОБА_3 в розмірі 42 389.25грн. Повторно дослідити Звіт № 34 та Звіт № 125 та для роз`яснення суті Звіту № 34 та Звіту № 125 викликати та допитати особу, яка складала вказані Звіти, а саме ОСОБА_5 .

У доводах апеляційної скарги посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, вказує про недоведеність обставин для справи, які суд вважав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.

Скаржник зазначає, що в суд першої інстанції безпідставно взяв до уваги звіт № 34 від 13 лютого 2019 року, який складений першим, а Звіт № 125 від 06 квітня 2019 року, який складений пізніше, залишив поза увагою, без правового обґрунтування, що на його думку є неправомірним. Таким чином, скаржник вважає, що суд першої інстанції не правильно оцінив досліджені докази, і по тій причині прийняв рішення, яке частково не відповідає дійсності.

Вказує, що при умові, якщо є два Звіти одного оцінювача, то до уваги повинен братися Звіт, який був складений пізніше, а саме звіт № 125 - яким сума матеріального збитку встановлена в розмірі 141389.25 грн.

Таким чином зазначає, що віднявши від 141389.25 грн. 99000 грн, яку отримав позивач ОСОБА_7 від страхової компанії, виходить сума у розмірі 42389.25 грн, яку повинен би оплатити позивачу ПП "Енергокрнструкція"

На апеляційну скаргу поступив відзив від представника позивача Ванкевича ОСОБА_8 , в якому сторона позивача просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суд без змін.

Скаржник вказує, що судом першої інстанції зроблено вірні висновки у справі, зокрема зазначає, якщо цивільна відповідальність заподіювана шкоди була застрахована, але розміру страхового відшкодування не вистачає для повного відшкодування завданої майнової шкоди, у тому числі й у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком, то в такому разі майнова шкода у вигляді втрати товарної вартості транспортного засобу повинна бути відшкодована винною особою в загальному порядку. Методикою передбачено можливість і порядок обчислення показника втрати товарної вартості колісного транспортного засобу як складової загального розміру майнової шкоди, яка завдана власнику транспортного засобу, пошкодженого внаслідок ДТП. Оскільки від сплати відповідного відшкодування законодавством звільнено страховика, то його згідно зі статтями 1166, 1187, 1194 ЦК України може бути стягнуто з особи, яка завдала шкоду.

Таким чином вказує, що оскільки відповідачем у справі не є страхова компанія - страховик, на якого поширюються вимоги статті 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» про відшкодування витрат, пов`язаних з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, позивач мас повне право на відшкодування шкоди у розмірі вартості відновлювального ремонту без врахування коефіцієнту зносу автомобіля з відповідача.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

У судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_2 підтримав подану апеляційну скаргу, просив її задовольнити, посилаючись на доводи викладені в ній.

Представник позивача ОСОБА_1 заперечив проти поданої апеляційної скарги, просив її залишити без задоволення, посилаючись на мотиви, зазначені у подангому відзиві на апеляційну скаргу.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового процесу, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Згідно з статтею 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що належними та допустимими доказами доведено, що позивачу було завдано матеріальну шкоду у розмірі 131402 грн. 54 коп. грн., внаслідок пошкодження належного йому транспортного засобу у зв`язку із дорожньо-транспортною пригодою, яка відбулась із вини працівника ПП «Енерноконструкція» під час виконання ним трудових обов`язків, виходячи із принципу повного відшкодування шкоди, який випливає із змісту ст.ст. 1166,1172,1187,1194 Цивільного кодексу України. Крім того, у зв`язку із завданою майновою шкодою позивачу, суд вважав також, що позивачу завдано моральну шкоду у розмірі 3000 грн.

Такі висновки суду першої інстанції відповідають вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, постановою Тернопільського міськрайонного суду від 11 лютого 2019 року у справі за №607/2652/19 ОСОБА_4 , який перебував у трудових відносинах з відповідачем на момент вчинення ДТП, визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення та притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП, який 28 січня 2019 року о 18 год. 10 хв. в місті Тернополі по вул. Текстильній, 28, керуючи автомобілем ЗІЛ 133 ГЯ, д.н.з. НОМЕР_1 , не дотримавшись безпечного бокового інтервалу та вчинив зіткнення з автомобілем ОСОБА_3 марки «Land Rover LR4» д.н.з. НОМЕР_2 , який був припаркований ліворуч.

Транспортний засіб марки ЗІЛ 133 ГЯ, д.н.з. НОМЕР_1 , належить на праві власності Приватному підприємству «Енергоконструкція», що підтверджується копією полісу серії НОМЕР_3 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів, виданого ПрАТ "СК "Арсенал Страхування" 11.05.2018 року.

Но момент виникнення ДТП, що мало місце 28 січня 2019 року о 18.10 год. в м. Тернополі по вул. Текстильна, 28, керуючи транспортним засобом ЗІЛ 133 ГЯ, д.н.з. НОМЕР_1 водій ОСОБА_9 виконував свої трудові обов`язки як працівник ПП «Енергоконструкція».

Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 , автомобіль «Land Rover LR4» д.н.з. НОМЕР_2 належить ОСОБА_3 .

Як вбачається зі звіту № 34 про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «Land Rover LR4» д.н.з. НОМЕР_2 , складеного суб`єктом оціночної діяльності ФОП ОСОБА_10 , вартість матеріального збитку, завданого позивачеві в результаті пошкодження його транспортного засобу відповідачем, з урахуванням ПДВ та ВТВ, станом на 11 лютого 2019 року, становить: 283959,64 грн.

З матеріалів справи вбачається, що для повного відновлення транспортного засобу ОСОБА_3 , на купівлю запчастин та проведення ремонтних робіт, позивачем понесені реальні витрати у розмірі 229402 грн. грн. 54 коп., що підтверджується: товарними чеками від 20.02.2019 р.,22.02.2019р., 27.02.2019р., 28.02.2019р. 25.02.2019р., квитанцією до прибуткового касового ордера від 09.03.2019р. (а.с. 52,55,58).

Згідно розрахункової квитанції серії ТЕР № 16 від 19.02.2019 року від ОСОБА_11 отримано 1500 грн. 00 коп. Витрати на проведення звіту дослідження щодо визначення вартості матеріального збитку, завданого позивачеві в результаті пошкодження його автомобіля становлять - 1500,00 грн., що підтверджено актом прийому-передачі виконаної роботи.

Цивільно-правова відповідальність Приватного підприємства «Енергоконструкція» була застрахована ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» згідно поліса серії АК № 8808744 від 11.05.2018 р. обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, якою позивачу відшкодовано 99000 грн. 00 коп. виплат страхового відшкодування у межах страхової сими, визначеної полісом, що підтверджено копією чеку від 25.04.2019 року (а. с. 49).

Відповідно до ч.1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно ч.2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Системний аналіз статей 1187, 1188 ЦК України дає підстави для висновку, що факт завдання шкоди майну потерпілого джерелом підвищеної небезпеки, якщо ця особа (потерпілий) не перебуває в договірних правовідносинах з особою, яка завдала шкоди, та/або якщо завдання такого роду шкоди не пов`язане з виконанням цими особами обов`язків за договором, породжує виникнення позадоговірного, деліктного зобов`язання. Воно виникає з факту завдання шкоди й припиняється належним виконанням у момент відшкодування потерпілому шкоди в повному обсязі особою, яка її завдала. Сторонами деліктного зобов`язання виступають потерпілий (кредитор) і особа, яка завдала шкоду (боржник).

За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України).

Разом з тим правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом або договором передбачено такий обов`язок.

Так, відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають з обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

До сфери обов`язкового страхування належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»

Згідно з положеннями статті 11 ЦК України заподіяння внаслідок ДТП шкоди зумовлює виникнення правовідносин, у яких право потерпілого на отримання відшкодування завданої шкоди кореспондується з обов`язком винуватця відшкодувати таку шкоду, а за наявності у винуватця договору (полісу) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власника наземного транспортного засобу, яким застраховано його цивільно-правову відповідальність за завдання шкоди майну третіх осіб внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу, такий обов`язок покладається також і на страховика у визначених законодавством межах його відповідальності, адже між винуватцем та його страховиком у такому випадку існують договірні відносини, в яких останній узяв на себе зобов`язання відшкодувати у визначених межах за винуватця завдану потерпілому шкоду з настанням обумовлених страхових випадків.

У такому випадку потерпілий виступає кредитором стосовно винуватця та страховика за договором (полісом) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власника наземного транспортного засобу, які зі свого боку є боржниками у відповідному зобов`язанні згідно з визначеними законодавством межами їх відповідальності.

Виконання страховою компанією свого обов`язку з відшкодування шкоди, спричиненої особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, не звільняє останню від відшкодування шкоди, розмір якої перевищує відшкодування, виплачене відповідно до указаного закону.

У такому випадку правовий інститут обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів у повній мірі реалізує мету свого існування. Інакше законодавчо закріплена обов`язковість страхування цивільно-правової відповідальності втрачає сенс, оскільки настання страхового випадку не тягне реалізацію договору, обов`язковість якого встановлена законом.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц.

Відповідно до п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992р. № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позов про відшкодування шкоди» (зі змінами) шкода, заподіяна особі і майну громадянина, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Не заслуговують до уваги доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції не взято до уваги звіт № 125 про вартість матеріального збитку від 06 квітня 2019 року, відповідно до якого сума збитку складає 141389,25. Так з матеріалів справи вбачається, що згідно вказаного Звіту, вартість матеріального збитку становить - 141389,25 грн., однак колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що вказана вартість матеріального збитку визначена експертом з технічної точки зору з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу складових, що підлягають заміні під час ремонту, натомість дійсна вартість відновлювального ремонту КТЗ «Land Rover LR4» д.н.з. НОМЕР_2 становить 283959 грн. 64 коп., як визначено Звітом № 34 від 13 лютого 2019 року.

Окрім того, в матеріалах справи наявні докази понесених реальних витрат позивачем на ремонт автомобіля в сумі 229402 грн. 54 коп., а тому суд правомірно вважав дану суму обґрунтованою та доведеною.

Таким чином, враховуючи вищевказані норми закону, суд першої інстанції вірно виходив з принципу повного відшкодування шкоди та підставно стягнув з відповідача на користь позивача 131402 грн.54 коп., виходячи зі Звіту про вартість матеріального збитку завданого власнику автомобіля № 34 від 13 лютого 2019 року , врахувавши суму сплачену позивачу страховою компанією у розмірі 99000 грн.

Відповідно ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Згідно ч.1, п.1 ч.2 ст. 76, ч.1, 2 ст.77, ч.1 ст. 95 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються зокрема письмовими, речовими і електронними доказами.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Обставини справи, які за законом можуть бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ч. 5 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи.

Частиною 1, 3 ст. 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу, який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу.

Суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб та юридичних осіб у спосіб, визначений законами України, але в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та зводяться до переоцінки доказів.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищенаведене, рішення суду ухвалене з додержанням вимог матеріального та процесуального права, підстав для його скасування з підстав наведених в апеляційній скарзі не вбачається.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381, 382, 389 ЦПК України, суд апеляційної інстанції, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу приватного підприємства "Енергоконструкція" залишити без задоволення.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 08 серпня 2019 року- залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Дата складання повного тексту постанови - 03 грудня 2019 року.

Головуючий: Сташків Б.І.

Костів О.З.

Судді: Щавурська Н.Б.