Єдиний унікальний номер 725/4652/19
Номер провадження 2/725/658/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.12.2019 Першотравневий районний суд м.Чернівців в складі:

головуючого судді Стоцька Л. А.

за участю секретаря: Майстрюк В.О.

відповідачів: ОСОБА_1 , ОСОБА_2

представника відповідача: ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернівці цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення трьох відсотків річних та інфляційних втрат за період прострочення грошового зобов`язання, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення трьох відсотків річних та інфляційних втрат за період прострочення грошового зобов`язання.

Посилався на те, що рішенням Першотравневого районного суду м.Чернівці від 07.10.2015 року у справі №2-287/12 його позов було задоволено та стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на його користь заборгованість за договором позики від 11.07.2008 року у розмірі 2443127 гривень.

Зазначене рішення суду набрало законної сили та було звернуто до виконання.

На виконання рішення суду було видано виконавчі листи, які ним було пред`явлено до примусового виконання. 10.12.2015 року на підставі виконавчих листів були відкриті виконавчі провадження №49618470 та №49618796.

Проте, відповідачами не було своєчасно виконано рішення суду, у зв`язку з чим позивач вважає, що він має право на одержання сум, визначених статтею 625 ЦК України.

Так, згідно проведеного розрахунку та суми невиконаного зобов`язання ОСОБА_1 , ОСОБА_2 за період з 16.08.2016 року по 31.07.2019 року повинні сплатити йому інфляційні втрати у розмірі 933274 грн. 51 коп., а також три проценти річних за період з 16.08.2016 року по 15.08.2019 року у розмірі 219881 грн. 43 коп.

Просив позов задовольнити, стягнути з відповідачів солідарно на його користь інфляційні втрати у розмірі 933274 грн. 51 коп., три проценти річних в сумі 219881 грн. 43 коп. та понесені судові витрати у сумі 9605 грн. 00 коп.

Представником відповідача ОСОБА_1 було подано відзив на позов, в якому остання позов не визнала. Вказувала на те, що зведене виконавче провадження не виконано не з її вини, а з вини державних виконавців. Так, у ході здійснення виконавчих дій по виконанню рішення суду від 07.10.2015 року, державними виконавцями ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 було вилучено, описано та накладено арешт на належне відповідачам майно, а саме: - згідно акту від 22-23.06.2016 року в кількості 135 позицій; згідно акту від 23.06.-05.07.2016 року в кількості 733 позиції; згідно акту від 08.07.2016 року в кількості 85 позицій; згідно акту від 13.07.2016 року в кількості 186 позицій; згідно акту від 15.07.2016 року в кількості 135 позицій; згідно акту від 18.07.2016 року в кількості 151 позиція; згідно акту від 18.07.2016 року в кількості 40 позицій. Усього державними виконавцями було вилучено 1732 позиції автозапчастин, належних відповідачам, орієнтовною вартістю 2500000 гривень, а отже при належному виконанні органами державної виконавчої служби своїх посадових обов`язків, відповідачі могли повністю закрити свої боргові зобов`язання. Однак, державним виконавцем лише через рік після опису та вилучення майна було передано на оцінювання 257 позицій вилученого майна. При цьому, доля решти автозапчастин, вилучених виконавцями у 2016 році невідома. На даний час по вказаному факту порушено кримінальне провадження та триває досудове розслідування. Наведені вище обставини свідчать про відсутність їх вини у невиконанні рішення суду від 07.10.2015 року.

Відповідачем ОСОБА_2 відзиву на позов подано не було.

Ухвалою суду від 23.09.2019 року було витребувано від Другого відділу державної виконавчої служби м.Чернівці Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області матеріали виконавчого провадження №49618470.

Позивач у судове засідання не з`явився, у поданій до суду заяві просив розглянути справу у його відсутності, позов підтримав.

Відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_1 позов не визнали з підстав, викладених у поданому до суду відзиві на позов. Просили відмовити в задоволенні позову.

Представник відповідача у судовому засіданні позов не визнала. Пояснила, що ОСОБА_2 , ОСОБА_1 добровільно з метою виконання рішення суду видали державним виконавцям велику кількість автозапчастин, які за своєю вартістю були рівнозначними сумі боргу. Однак, з вини державних виконавців рішення суду виконане не було, на даний час місце знаходження автозапчастин не відомо, у зв`язку з чим було порушено кримінальне провадження. Просила відмовити у задоволенні позову.

Заслухавши пояснення відповідачів, представника, дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до висновку, що позов необґрунтований та задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Так, судом встановлено, що рішенням Першотравневого районного суду м.Чернівці від 07.10.2015 року у справі №2-287/12 стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 2443127 гривень (а.с.6-9). Зазначене рішення є чинним та набрало законної сили (а.с.10-22).

Відповідно до ст.ст. 526, 527 Цивільного кодексу України, боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок у зобов`язанні належним чином.

Згідно ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлено строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Вказане рішення суду стягувачем було звернуто до виконання. Так, постановою від 10.12.2015 року було відкрито виконавче провадження №49618796 по виконанню виконавчого листа №2-287/12 (а.с.24).

Як вбачається з листа Другого відділу ДВС м.Чернівці ГТУЮ у Чернівецькій області №56325043 від 15.08.2019 року, на виконанні у відділі перебуває зведене виконавче провадження №56325043 щодо виконання виконавчого листа №2-287/12 від 09.12.2015 року, виданого Першотравневим районним судом м.Чернівці. Станом на 15.08.2019 року зведене виконавче провадження перебуває на виконанні, борги на користь ОСОБА_4 не погашені (а.с.23).

Таким чином, рішення суду від 07.10.2015 року залишається не виконаним.

Підстави припинення зобов`язання визначені главою 50 ЦК України.

Зокрема, за змістом ст.598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

За загальним правилом зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Належним виконанням зобов`язання є виконання, прийняте кредитором, у результаті якого припиняються права та обов`язки сторін зобов`язання.

Одночасно суд зауважує, що підстави зазначені у статтях 599, 600, 601, 604 - 609 ЦК України, які не передбачають підставою припинення зобов`язання ухвалення судом рішення про задоволення вимог кредитора.

Таким чином, факт ухвалення судом рішення про задоволення вимог кредитора, виконання якого не здійснене, не припиняє зобов`язальних правовідносин сторін договору й не звільняє боржника від відповідальності за невиконання ним грошового зобов`язання.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Згідно ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Звертаючись до суду з позовом, позивач виходив із положень ст.625 ЦК України та вважає, що має право на нарахування та одержання сум, передбачених статтею.

За змістом ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом зазначеної норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу і 3% річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання. Вони є способом захисту майнового права й інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів і отриманні компенсації (плати) від боржника, який користується утримуваними грошовими коштами, що належить сплатити кредиторові.

Правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625 ЦК дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання і не позбавляє кредитора права отримати за час прострочення суми, передбачені статтею 625 ЦК.

Разом із тим, за змістом ст.614 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання.

Отже, вина відповідача у зобов`язальних правовідносинах презюмується.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (а.с. 76 Кодексу).

Відповідачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 із позовними вимогами не погодились та вказували на те, що їх вини у порушенні зобов`язання та невиконанні рішення суду від 07.10.2015 року не має. На підтвердження своїх аргументів відповідачами було надано суду окремі матеріали виконавчого провадження №49618470 по виконанню виконавчого листа №20287/12 від 09.12.2015 року.

Як було встановлено судом та підтверджується дослідженими матеріалами виконавчого провадження №49618470, 15.07.2016 року державним виконавцем було складено акт опису й арешту майна, відповідно до якого у ОСОБА_1 , ОСОБА_2 було виявлено та вилучено для подальшої реалізацій автозапчастини у кількості 135 товарних позицій, кількість предметів не визначена (а.с.25-30 в.п.).

Також, згідно актів від 18.07.2016 державним виконавцем було виявлено та вилучено у боржників для подальшої реалізацій автозапчастини у кількості 40 та 151 товарні позиції, кількість предметів не визначена (а.с.31-40 в.п.).

Крім того, по акту від 22.06.2016 року у відповідачів державним виконавцем було виявлено та вилучено для подальшої реалізацій автозапчастини у кількості 402 товарні позиції, кількість предметів не визначена (а.с.40-52 в.п.).

Відповідно до акту опису й решту майна від 23.06.2016 року у ОСОБА_1 , ОСОБА_2 було виявлено та вилучено для подальшої реалізацій автозапчастини у кількості 733 товарних позицій, кількість предметів не визначена (а.с.53-70 в.п.).

У подальшому, на підставі акту опису й арешту майна від 08.07.2016 року у боржників по виконавчому провадженню було виявлено та вилучено для подальшої реалізацій автозапчастини у кількості 85 товарних позицій, кількість предметів не визначена (а.с.71-74 в.п.).

Також, згідно акту від 13.07.2016 державним виконавцем було виявлено та вилучено у боржників для подальшої реалізацій автозапчастини у кількості 186 товарних позицій, кількість предметів не визначена (а.с.75-82 в.п.).

Вилучене майно державними виконавцями було передано на зберігання фізичній особі ОСОБА_8 .

Усього державними виконавцями було вилучено 1732 позиції автозапчастин. Загальна кількість запчастин не визначена, однак із досліджених актів опису й арешту видно, що за кожною позицією була зазначена різна кількість запчастин, що вказує на те, що загальна кількість вилучених запчастин була значно більшою ніж 1732.

Вище вказане майно було видане відповідачами добровільно та з метою погашення заборгованості по рішенню суду від 07.10.2015 року перед стягувачем ОСОБА_4 .

Однак, державним виконавцем лише 30.05.2017 року з метою визначення вартості автомобільних запчастин, згідно актів опису й арешту майна боржників, було винесено постанову про призначення суб`єкта оціночної діяльності (а.с.88 в.п.)

Таким чином, майже протягом року після вилучення майна у відповідачів, державними виконавцями будь-які дії по його реалізації не вчинялись.

Судом також встановлено, що 16.01.2017 року стягувач ОСОБА_4 звертався до ЧМВ ДВС ГТУЮ в Чернівецькій області з заявою на бездіяльність посадових осіб у процесі виконавчого провадження, яка полягала у не переданні вилученого майна на експертизу для проведення його оцінки (а.с.87 в.п.)

У подальшому, було проведено оцінку та передано на реалізацію до Чернівецької філії ДП «Сетам» лише 257 товарних позицій вилученого майна, однак торги не відбулись у зв`язку допущених учасників торгів (а.с.122 в.п.)

Державним виконавцем було запропоновано стягувачу ОСОБА_4 залишити за собою нереалізоване майно, проте останній відмовився (а.с.125 в.п.).

Окрім того, з матеріалів дослідженого судом виконавчого провадження встановлено, що відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_1 неодноразово звертались до органу ДВС з клопотаннями про реалізацію, решти вилучених у них, автозапчастин, а також транспортного засобу марки ГАЗ д.н. НОМЕР_1 (а.с.145 в.п.), проте будь-які дії державним виконавцем не проводились.

Натомість, 02.11.2018 року державним виконавцем було складено акт про відсутність частини вилученого у боржників майна (а.с.194-197 в.п.).

На даний час, за заявою ОСОБА_1 до ЄРДР було внесено відомості про вчинення кримінального правопорушення за №001123, передбаченого ч.2 ст.364 КК України, щодо зловживання службовим становищем державними виконавцями ЧМВ ДВС ГТУЮ в Чернівецькій області щодо вилученого майна. Досудове розслідування по кримінальному провадженню триває.

З урахуванням зазначеного, суд вважає аргументи відповідачів щодо відсутності їх вини у порушенні зобов`язання та невиконанні рішення суду від 07.10.2015 року обґрунтованими. ОСОБА_1 та ОСОБА_2 належними та допустимими доказами довели, що вживали усіх можливих дій для виконання рішення суду, добровільно надали державному виконавцю майно, яке за своєю вартістю було достатнім для погашення заборгованості за рішенням суду.

Суд наголошує, що сама по собі тривалість виконавчого провадження не є достатньою підставою для покладання вини за це на боржників у виконавчому провадженні, якщо не встановлені конкретні факти, винні дії, бездіяльність боржників, що свідчать про їх ухилення від виконання рішення, вчинення перешкод у виконанні, що спричинили продовження тривалості виконання тощо.

За таких обставин, суд, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, а також враховуючи те, що вини відповідачів у не виконанні рішення суду від 07.10.2015 року встановлено не було, приходить до висновку, що позов ОСОБА_4 є необґрунтованим та задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст.526, 536, 610, 611, 614, 625, 626, 653, 1046, 1049 Цивільного кодексу України, ст.ст.60, 61, 65 СК України, ст.ст. 4, 12, 13, 76-83, 130, 131, 259, 263-265, 280-282 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ :

У задоволенні позову ОСОБА_4 (РНОКПП - НОМЕР_2 ), який проживає по АДРЕСА_1 до ОСОБА_1 (РНОКПП - НОМЕР_3 ), ОСОБА_2 (РНОКПП - НОМЕР_4 ), які проживають в АДРЕСА_2 а про стягнення трьох відсотків річних та інфляційних втрат за період прострочення грошового зобов`язання - відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом 30 днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Першотравневого

районного суду м.Чернівці Л. А. Стоцька