Справа № 464/4373/18
пр.№ 2/464/159/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14.01.2019 м.Львів

Сихівський районний суд м.Львова

в складі: головуючого судді Мички Б.Р.

секретар судового засідання Шутяк М.В.

за участю:

представника третьої особи Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Львові в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу №464/4373/18 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_4, Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк», ОСОБА_5, про визнання недійсним договору дарування, визнання права власності на майно,

у с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_2 звернулась в суд з позовом до відповідача, в якому просить визнати недійсним договір дарування житлової квартири №45, яка знаходиться у м.Львові по вулиці Чукаріна, 7, укладений 04.11.2011 року за №4106 між позивачем та відповідачем, посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_4; визнати за нею право власності на 2/3 даної квартири; стягнути на її користь з відповідача понесені судові витрати. В обгрунтування позовних вимог покликається на те, що проживала за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1 разом із ОСОБА_3, який є її сином та був зареєстрованим у даній квартирі, а також був її співвласником. Після смерті ОСОБА_6, який був її чоловіком та був співвласником даної квартири, його частка перейшла їй у власність та 03.10.2001 видано реєстраційне посвідчення серії КММ №063688, внесене в реєстрову книгу №37 за №30711. Зазначає, що вказане житло є її єдиним місцем для проживання. Вказує, що у серпні 2011 року її син ОСОБА_7 запропонував їй допомогу по забезпеченню її доглядом, медикаментами, харчуванням, зобов'язувався оплачувати комунальні послуги та переконав її, що здійснюватиме догляд за нею на підставі договору довічного утримання. Стверджує, що 04.11.2011 уклала договір із сином ОСОБА_3, однак такий не перечитувала та підписуючи його була переконаною, що підписує договір про пожиттєве утримання. Приблизно через три роки після укладення договору відповідач, який до цього часу виконував свої зобов'язання, припинив забезпечувати її харчуванням і доглядом, поїхав на роботу до Росії та нещодавно повідомив їй, що вона підписала у нотаріуса договір дарування, а не договір пожиттєвого утримання, а відтак у такий спосіб він свідомо та цілеспрямовано ввів її в оману. Вкаузє, що була вимушена виїхати з даної квартири через постійні конфлікти із невісткою. З урахуванням викладеного просить позов задовольнити.

Ухвалою Сихівського районного суду м.Львова від 21 вересня 2018 року відкрито спрощене позовне провадження у зазначеній справі та призначено судове засідання для розгляду справи по суті, залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк».

Ухвалою Сихівського районного суду м.Львова від 26 листопада 2018 року залучено до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, ОСОБА_5.

У судовому засіданні 20.12.2018 позивач ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_8 позов підтримали у повному обсязі, надали пояснення, аналогічні викладеним у ньому. У судове засідання, призначене на 28.12.2018 та 14.01.2019 не з'явилися, від представника позивача надійшли клопотання про відкладення розгляду справи у зв'язку із зайнятістю у інших судових засіданнях, однак жодних документів, які б підтверджували поважність причин неявки у судові засідання представником позивача суду не надано, відтак суд визнає такі неповажними та вважає клопотання представника позивача про відкладення розгляду справи необгрунтованим та таким, що спрямоване на затягування строків розгляду справи, відтак таке не підлягає задоволенню. З огляду на викладене та враховуючи те, що у судовому засіданні 20.12.2018, судом закінчено з'ясування обставин справи та перевірку їх доказами, з урахуванням положень до ст.223 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності позивача та її представника.

Відповідач ОСОБА_7 у судове засідання не з'явився. До суду надійшла заява ОСОБА_7, посвідчена нотаріусом нотаріального округу Санкт-Петербурга ОСОБА_9 за №78/116-н/78-2018-4-1302 від 18.10.2018, в якій просить проводити розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнає у повному обсязі та просить такі задовольнити (а.с.50).

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_4 у судові засідання не з'являлася, хоча належним чином повідомлялася про дату, час та місце їх проведення, подала до суду письмові пояснення, в яких вказує, що 04.11.2011 нею було посвідчено Договір дарування 2/3 часток квартири за реєстровим №4106. Сумнівів щодо дієздатності дарувальниці, розуміння нею істотних умов договору та твердого волевиявлення на укладення такого договору у неї не виникало. Зазначає, що нею було перевірено відсутність заборон на відчуження за даними Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна на вказану квартиру, а також складений проект договору дарування 2/3 часток квартири, який був прочитаний і дарувальницею, і обдаровуваним та перевірено, що зміст договору дарування відповідає вимогам закону і дійсним намірам сторін, який був підписаний сторонами і посвідчений нею 04.11.2011 за реєстровим №4106. Просить здійснювати розгляд справи за її відсутності.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, ПАТ «Дельта Банк» - ОСОБА_1 у судовому засіданні 20.12.2018 щодо задоволення позову заперечила у повному обсязі, покликаючись на те, що 15.11.2013 між ПАТ «Дельта Банк» та приватним підприємством «Пересвіт 2» в особі директора ОСОБА_7 укладено кредитний договір №КЮ-ВКЛ-2023714, згідно якого Банк відкрив Позичальнику відновлювальну кредитну лінію та встановив Позичальнику кредитний ліміт у розмірі 230 000 грн. Позичальник своїх зобов'язань по своєчасному поверненню кредиту та нарахованих відсотках згідно умов кредитного договору не виконує, внаслідок чого станом на 25.03.2015 виникла заборгованість на загальну суму 266 675, 41 грн. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором із відповідачем 15.11.2013 укладено іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_10 та зареєстрований в реєстрі за №6085. Згідно даного договору відповідач надав в забезпечення банку нерухоме майно, а саме: квартиру АДРЕСА_1. Рішенням Сихівського районного суду м.Львова від 17.02.2016 у справі №464/3705/15, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 21.06.2016, позов ПАТ «Дельта Банк» до ОСОБА_3, третьої особи Приватне підприємство «Пересвіт 2» про звернення стягнення на предмет іпотеки задоволено, звернено стягнення на предмет іпотеки: квартиру АДРЕСА_2, що є власністю ОСОБА_3; визнано за ПАТ «Дельта Банк» право власності на вказану квартиру. 04.11.2011 між ОСОБА_2 та ОСОБА_7 було укладено договір дарування 2/3 часток квартири, який посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_4 та зареєстрований у реєстрі за №4106. Згідно з п.7 даного договору Дарувальниця та Обдарований підтверджують, що даний договір вчинено дійсним наміром і не носить характеру мнимого та удаваного, а також є законним, що свідчить про те, що при вчиненні оспорюваного правочину позивач не помилялася щодо його природи та мала намір на укладення саме договору дарування квартири, а не іншого правочину. Текст договору викладений чітко, однозначно, без можливості двоякого розуміння його змісту. Позивач власноруч зазначила своє прізвище і ініціали та поставила свій підпис, тим самим засвідчила, що текст договору їй повністю зрозумілий і її воля була направлена на укладення договору дарування квартири. Окрім цього, позивачем не надано жодного доказу, який би підтверджував її стан здоров'я, потребу у зв'язку із цим у догляді та сторонній допомозі, тобто відсутні обставини, які дійсно б встановлювали необхідність позивачки у її довічному утриманні. Просить застосувати строки позовної давності, оскільки договір дарування 2/3 часток квартири АДРЕСА_3 був укладений 04.11.2011, то спеціальна позовна давність закінчується 05.11.2012, а загальна 05.11.2014. З урахуванням доводів, наведених у позовній заяві та ухвалі Галицького районного суду м.Львова від 25.12.2014 спеціальна позовна давність закінчується 28.12.2015, а загальна 25.12.2017. З урахуванням викладеного у задоволенні позову просить відмовити у повному обсязі.

Представник третьої особи, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, ОСОБА_5 - ОСОБА_11 у судовому засіданні 20.12.2018 щодо задоволення позову заперечив у повному обсязі, покликаючись на те, що на підставі рішення Сихівського районного суду м.Львові від 17.02.2016, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 21.06.2016, у справі №464/3705/15-ц про звернення стягнення на предмет іпотеки, ПАТ «Дельта Банк» набуло права власності на квартиру №45, що розташована за адресою: м.Львів, вул.Чукаріна 7. В подальшому він придбав дану квартиру на прилюдних торгах на підставі договору кіпівлі-продажу квартири, серія та номер: 1108, посвідченого 01.11.2018 приватним нотаріусом Київського нотаріального округу ОСОБА_12 Вказує, що позивачем не надано доказів, які б підтверджували те, що вона часто хворіє та потребує стороннього догляду, як і не надано доказів, що на даний час за нею хтось здійснює догляд. Із змісту оспорюваного договору вбачається, що при його посвідченні нотаріусом роз'яснено сторонам всі умови укладеного договору, зміст ст.717, 721, 727 Цивільного кодексу України. Рішенням Сихівського районного суду від 17.02.2016 у справі №464/3705/15 встановлено, що відповідач ОСОБА_7 26.12.2014 доставлений до м.Харкова і обміняний на військовополонених Збройних Сил України, тобто інформація про від'їзд такого до Росії є недостовірною. Окрім цього, неправдивою є і вказана позивачем інформація про те, що квартира АДРЕСА_4 є її єдиним місцем проживання, оскільки їй на праві власності з 2003 року належить будинок №41, що знаходиться за адресою: Львівська обл., Буцький район, с.Соколівка, вул.Шевченка бічна. Просить застосувати наслідки спливу позовної давності, оскільки позивач не зверталась до суду через рік після укладення договору дарування, після видворення відповідача за межі України, що унеможливило догляд за нею, чого вона не могла не розуміти, а також і протягом трьох років після того, як за непідтвердженими даними позивача вона виїхала з квартири АДРЕСА_2. 28.12.2018 від третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, ОСОБА_13 надійшло клопотання про розгляд справи за його відсутності, у задоволенні позову просить відмовити у повному обсязі.

Зясувавши обставини, на які посилаються учасники справи, заслухавши показання свідка, та дослідивши докази, якими вони обґрунтовуються, суд дійшов до наступного висновку з огляду на таке.

Відповідно до ч.4 ст.206 Цивільного процесуального кодексу України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Допитаний у судовому засіданні у якості свідка ОСОБА_14 повідомив, що був присутний під час розмови ОСОБА_2 з ОСОБА_7 щодо укладення договору іпотеки відносно спірної квартири. ОСОБА_7 запевняв, що немає жодних ризиків та у будь-якому випадку завжди утримуватиме ОСОБА_2, надаватиме їй матеріальну та фізичну підтримку. ОСОБА_2 не погоджувалась на укладення договору іпотеки, оскільки у неї також виникали сумніви щодо такого. При підписанні договору у нотаріуса не був присутнім. Щодо укладення договору дарування йому не відомо жодної інформації.

Судом встановлено, що квартира №45, яка знаходиться за адресою: м.Львів, вул.Чукаріна, 7 належала на праві спільної часткової власності ОСОБА_2 (2/3 частки) та ОСОБА_7 (1/3 частки), що стверджується витягом з реєстру прав власності на нерухоме майно №31889365 від 02.11.2011 (а.с.76).

Згідно з договором дарування 2/3 часток квартири від 04.11.2011, посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_4 та зареєстрованого в реєстрі за №4106, ОСОБА_2 подарувала ОСОБА_3 2/3 частки квартири АДРЕСА_5. Згідно з положеннями даного договору сторони підтверджують, що такий відповідає дійсним намірам і не носить характеру мнимого та удаваного, а також не є зловмисним. Зміст ст.ст.717, 721, 727 Цивільного кодексу України сторонам роз'яснено. Особи сторін встановлено, їх дієздатність, а також належність ОСОБА_2 часток квартири, що відчужуються, перевірено (а.с. 13).

Згідно з інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №129321867 від 01.07.2018 станом на 1 липня 2018 року квартира АДРЕСА_6 належала на праві власності Публічному акціонерному товариству «Дельта Банк» на підставі рішення Сихівського районного суду м.Львова від 17.02.2016 у справі №464/3705/15-ц (а.с.9).

Так, згідно з Рішенням Сихівського районного суду м.Львова від 17.02.2016 позов Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_15 банк» задоволено, ухвалено в рахунок виконання основного зобов'язання щодо оплати заборгованості у розмірі 266 675 грн. 41 коп., з яких сума заборгованості за кредитом поточна 127 777 грн. 92 коп., сума заборгованості за кредитом прострочена - 76612 грн. 31 коп., розмір пені за несвоєчасне повернення кредиту 8392 грн. 76 коп., сума заборгованості за відсотками за період з 01.03.2015 по 25.03.2015 3918 грн. 41 коп., сума заборгованості за простроченими відсотками 43 576 грн. 99 коп., розмір пені за несвоєчасне повернення кредиту 5 053 грн. 63 коп., сума трьох процентів річних від суми простроченого кредиту 857 грн. 22 коп., сума трьох процентів річних від суми прострочених відсотків 486 грн. 16 коп. за Договором про надання споживчого кредиту, укладеним між Публічним акціонерним товариством «ОСОБА_15 банк» і Приватним підприємством «Пересвіт 2» звернути стягнення на предмет іпотеки: квартиру АДРЕСА_2, що є власністю ОСОБА_3. Предмет іпотеки, який належить ОСОБА_3 на праві приватної часткової власності: частка 1/3 - на підставі Свідоцтва про право власності на квартиру №Г-19006 від 10.03.1998 виконавчим комітетом Львівської міської ради народних депутатів Договору про визначення ідеальних часток від 25.10.2011, посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_4, зареєстрованого в реєстрі за №3863; зареєстровано в Державному реєстрі прав на нерухоме майно під №3236531, реєстраційний номер обєкта нерухомого майна №01; частка 2/3 - на підставі Договору дарування 2/3 часток квартири, посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_4, зареєстрованого в реєстрі за №4106, зареєстровано в Державному реєстрі прав на нерухоме майно під №3236565, шляхом визнання права власності на Предмет іпотеки за іпотекодержателем Публічним акціонерним товариством «ОСОБА_15 банк» (код ЄДРПОУ 3404702). Вартість предмета іпотеки - квартири АДРЕСА_2 становить 759 378 (сімсот п'ятдесят дев'ять тисяч триста сімдесят вісім) грн. Визнано за Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» право власності на квартиру АДРЕСА_2, що складається з трьох житлових кімнат та кухні, підвалу площею 1,2 кв.м, загальною площею 72,1 кв.м, житловою площею 41,6 кв.м. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь держави судовий збір у розмірі 4000 (чотири тисячі) грн. 13 коп (а.с. 124-126).

Ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 21.06.2016 дане рішення залишено без змін (а.с. 127-129).

Згідно з витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєтрацію права власності №146036021 від 20.11.2018 квартира №45, яка знаходиться за адресою: м.Львів, вул.Чукаріна, 7 належить на праві приватної власності ОСОБА_5 на підставі договору купівлі-продажу квартири, що продана на аукціоні, серія та номер:1108, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_12 01.11.2018 (а.с. 133, 134).

Враховуючи вищевикладене, судом достовірно встановлено, що на даний час квартира №45, яка знаходиться за адресою: м.Львів, вул.Чукаріна, 7 належить на праві приватної власності ОСОБА_5, відтак суд відмовляє у прийнятті визнання відповідачем позову, оскільки таке порушує права, свободи чи інтереси власника даної квартири.

Відповідно до ч.3 ст.267 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Третіми особами, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» та ОСОБА_5 заявлено клопотання про застосування строку позовної давності.

Згідно з ч.1 ст.48 ЦПК України сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач.

З урахування викладених положень, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, не в праві заявляти заяви про застосування строку позовної давності, відтак у задоволенні таких слід відмовити.

Згідно з ст. 717 Цивільного кодексу України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Договір, що встановлює обов'язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування.

Відповідно до ст. 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Статтею 204 Цивільного кодексу України передбачено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Згідно з ст.215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Статтею 203 Цивільного кодексу України визначено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом та має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно з роз'ясненнями, які містяться у пункті 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду справ про визнання правочинів недійсними» правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину, мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним.

Виходячи зі змісту статей 203, 717 Цивільного кодексуУкраїни договір дарування вважається укладеним, якщо сторони мають повну уяву не лише про предмет договору, а й досягли згоди про всі його істотні умови.

Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним на підставі статті 229 ЦК України повинна довести на підставі належних і допустимих доказів, у тому числі пояснень сторін і письмових доказів, наявність обставин, які вказують на помилку, - неправильне сприйняття нею фактичних обставин правочину, що вплинуло на її волевиявлення, і що ця помилка дійсно була і має істотне значення. Такими обставинами є: вік позивача, його стан здоров'я та потреба у зв'язку із цим у догляді й сторонній допомозі; наявність у позивача спірного житла як єдиного; відсутність фактичної передачі спірного нерухомого майна за оспорюваним договором дарувальником обдаровуваному та продовження позивачем проживати в спірній квартирі після укладення договору дарування.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 21.10.2015 у справі №6-202цс15 та 03.02.2016 у справі №6-1364цс15, а також у постановах Верховного Суду від 28.03.2018 №61-13652св18, 03.05.2018 № 61-745св17 та від 07.06.2018 №61-2785св18.

Суд критично оцінює пояснення свідка ОСОБА_14, оскільки обставини укладення між сторонами договору дарування останньому невідомі, зокрема такий не був присутнім під час реєстрації такого у нотаріуса.

Суд відхиляє покликання позивача та її представника на відсутність у неї іншого майна, окрім спірної квартири, оскільки згідно з даними інформаційної довідки з Реєстру прав власності на нерухоме майно №14520019 від 13.11.2018 ОСОБА_2 на праві приватної власності з 03.12.2003 належить будинок №41, що знаходиться за адресою: Львівська обл., Буцький район, с.Соколівка, вул.Шевченка бічна (а.с. 92, 93).

З урахування викладеного, твердження позивача про те, що вона підписуючи договір його не читала, свідчать про помилку з її боку в розумінні 229 ЦК України з власного недбальства, що не є підставою для визнання правочину недійсним.Разом із цим позивачем не надано жодного доказу, який би підтверджував її стан здоров'я та потребу у зв'язку з цим у догляді й сторонній допомозі станом на момент укладення спірного договору, відтак позивачем не доведено обставини, які дійсно встановлювали б необхідність у її довічному утриманні у 2011 році.

Частинами 1, 2 статті 12 ЦПК України встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.Частинами 5-7 даної статті встановлено, що докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов'язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позивачем не надано суду належних, допустимих та достатніх доказів, які в своїй сукупності дали б змогу дійти висновку про недійсність договору дарування житлової квартири №45, яка знаходиться у м.Львові по вулиці Чукаріна, 7, укладеного 04.11.2011 року за №4106 між позивачем та відповідачем, посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_4 ОСОБА_15 квартира перебуває у власності ОСОБА_15 З огляду на наведене у задоволенні позову слід відмовити.

На підставі ст.ст. 203, 204, 215, 267, 638, 717, ЦК України та керуючись ст. ст.10, 12, 48, 76-81, 223, 263, 265, 274, 279 ЦПК України, суд,-

у х в а л и в:

відмовити в позові повністю.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається з урахуванням Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття судом апеляційної інстанції постанови за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_2, ІПН НОМЕР_1, місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_2.

Відповідач: ОСОБА_3, серія та номер паспорта: КС438365, місце реєстрації: м.Львів, вул.Чукаріна, 7/45.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_4, місцезнаходження: м.Львів, вул.Наукова, 34.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк», , місцезнаходження: м.Київ, вул.Щорса, 36-Б.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_5, серія та номер паспорта АА405222, місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_3.

Повний текст судового рішення складено 18.01.2019.

Головуючий Б.Р. Мичка