ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

Іменем України

03 грудня 2019 року

м. Харків

справа № 2-5780/10

провадження № 22-ц/818/5631/19

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого Хорошевського О.М.

суддів Кіся П.В., Яцини В.Б.

за участю секретаря: Брулевича В.В.

учасники справи:

заявник головний державний виконавець Міжрайонного відділу Державної виконавчої служби по Індустріальному та Немишлянському районах м. Харкова ГТУЮ у Харківській області Карпов Олександр Вікторович

боржник ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою Головного державного виконавця Міжрайонного відділу Державної виконавчої служби по Індустріальному та Немишлянському районах м. Харкова ГТУЮ у Харківській області Карпова Олександра Вікторовича на ухвалу Ленінського районного суду м. Харкова від 10 жовтня 2019 року у справі за поданням головного державного виконавця Міжрайонного відділу Державної виконавчої служби по Індустріальному та Немишлянському районах м. Харкова ГТУЮ у Харківській області Карпова Олександра Вікторовича про обмеження права виїзду за межі України ОСОБА_1 до розгляду,

в с т а н о в и в :

26 вересня 2018 року Головний державний виконавець Міжрайонного відділу Державної виконавчої служби по Індустріальному та Немишлянському районах м. Харкова ГТУЮ у Харківській області Карпов О.В. звернувся до суду з поданням про тимчасове обмеження боржника ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Харкова від 10 жовтня 2019 року у задоволенні подання відмовлено.

Не погоджуючись з ухвалою суду головний державний виконавець Міжрайонного відділу Державної виконавчої служби по Індустріальному та Немишлянському районах м. Харкова ГТУЮ у Харківській області Карпов О.В. звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить ухвалу скасувати та постановити нову ухвалу, якою задовольнити його подання.

В обґрунтування апеляційної скарги посилаються на те, що ухвала суду першої інстанції є незаконною, необґрунтованою, винесена з порушенням норм матеріального та процесуального права, як така що підлягає скасуванню.

Зазначає про те, що державним виконавцем вчинені всі необхідні дії щодо виконання рішення суду, проте боржником ухиляється від виконання покладених на нього обов`язків рішенням суду.

Звертає увагу суду на те, що у боржника у власності є транспортний засіб NISSAN PRIMERA, державний номер НОМЕР_1 на яку накладено арешт постановою, яка направлена на виконання до Регіонального сервісного центру МВС України в Харківській області.

Посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм процесуального права, зазначає, що державним виконавцем доведено факт ухилення ОСОБА_1 від виконання зобов`язань, та встановлено факт невиконання зобов`язань, що є підставою для обмеження боржника у праві виїзду за межі України. Крім того, за даними Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України боржник постійно перетинає кордон.

До апеляційного суду відзиву не надходило.

Перевіряючи законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Постановляючи ухвалу про відмову у задоволенні подання державного виконавця, суд першої інстанції виходив з того, що державним виконавцем не доведено умисне ухилення боржника від виконання зобов`язань покладених на нього судовим рішенням.

Судова колегія погоджується з такими висновками суду виходячи з наступного.

Судовим розглядом встановлено, що постановою старшого державного виконавця МВДВС по Індустріальному та Немишлянському районах м. Харкова ГТУЮ у Харківській області Карпова О.В. від 14.01.2016 було відкрито виконавче провадження №50498893 по виконанню виконавчого листа 2-5780/10, виданого 11.03.2015р. Ленінським районним судом м. Харкова про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «УкрСиббанк» грошових коштів у розмірі 431723,06 грн., яке на даний час перебуває на виконанні у Міжрайонному відділі Державної виконавчої служби по Індустріальному та Немишлянському районах м.Харкова ГТУЮ у Харківській області.

Постановами головного державного виконавця від 17.08.2018р. було оголошено розшук майна боржника автомобіля Nissan д.н. НОМЕР_2 , а також накладено арешт на цей автомобіль.

В процесі виконання, держаним виконавцем було направлено запити стосовно майнового стану боржника до різних установ, на які отримано наступні відповіді.

Згідно інформації Державної фіскальної служби України, боржник на обліку в органах ДФС не перебуває.

Нерухоме майно, яке б було зареєстроване на праві власності за ОСОБА_1 не виявлено, згідно до витягу з відповідних державних реєстрів прав власності.

Держаним виконавцем з офіційного сайту Міністерства юстиції отримано відомості про неодноразові перетини державного кордону боржником ОСОБА_2 в період з 2016р. по 2019р., а також, що ОСОБА_1 має зкордонний паспорт НОМЕР_3 , виданий 30.04.2013р.

Порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в`їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України, порядок вирішення спорів у цій сфері регулюється Законом України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України».

Відповідно до ст. 441 ЦПК України тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосовано судом як захід забезпечення виконання судового рішення. Тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України застосовується в порядку, визначеному цим Кодексом для забезпечення позову, із особливостями, визначеними цією статтею.

Пунктом 5 частиною першою статті 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» передбачено, що право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадках, коли він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом, - до виконання зобов`язань або сплати заборгованості зі сплати аліментів.

Отже, тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України - це певного виду санкція, яка може застосовуватися у зв`язку з ухиленням особи від виконання зобов`язання, зокрема виконання судового рішення.

Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням, на строк до повного виконання такого судового рішення. Ухвала про тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути постановлена за поданням державного або приватного виконавця, яким відкрито відповідне виконавче провадження. Суд негайно розглядає таке подання без повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного (приватного) виконавця.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначалися Законом України «Про виконавче провадження».

Зі змісту п.19 ч.2 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» вбачається, що виконавець зобов`язаний у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

В розумінні п. 19 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», ухиленням, є навмисне чи інше свідоме невиконання боржником обов`язків за рішенням суду, у зв`язку з чим і здійснюється примусове виконання та є підставою про застосування до боржника тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України.

Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

В силу ст. 13 Загальної декларації прав людини кожна людина має право вільно пересуватися й обирати собі місце проживання в межах любої держави. Кожна людина має право залишати будь-яку країну, включаючи свою власну, і повертатися у свою країну.

Також ст. 12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права передбачено, що кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну. Згадані вище права не можуть бути об`єктом ніяких обмежень, крім тих, які передбачено законом, які є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров`я чи моральності населення або прав і свобод інших і є сумісними з іншими правами, визначеними в цьому Пакті.

Закон України від 21 січня 1994 року «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» регулює порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в`їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, визначає випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і встановлює порядок розв`язання спорів у цій сфері.

Як вбачається з вище наведеного, законодавством встановлено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявності факту невиконання зобов`язань, а при ухиленні боржника від їх виконання. Право державного виконавця на звернення з поданням до суду про тимчасове обмеження права виїзду за межі України виникає винятково у випадку доведення фактів умисного ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням суду зобов`язань.

Ухилення боржника від виконання своїх зобов`язань покладених на нього рішенням є оціночним поняттям.

Задоволення такого подання можливе лише за умови доведення факту ухилення боржника від виконання зобов`язання.

Саме державний виконавець зобов`язаний довести суду з наданням відповідних матеріалів виконавчого провадження необхідність обмеження конституційного права боржника у виконавчому провадженні.

У зв`язку з цим з метою всебічного і повного з`ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов`язків учасників спірних правовідносин, суду належить з`ясувати, чи дійсно особа свідомо не виконувала належні до виконання зобов`язання в повному обсязі або частково.

На момент звернення до суду з поданням факт ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, повинен вже відбутися і бути об`єктивно наявним та вбачатися з матеріалів виконавчого провадження.

Наявність у боржника невиконаних зобов`язань за рішенням суду сама по собі, не є підставою для обмеження його права на виїзд за межі України, оскільки необхідною умовою для застосування такого обмеження, є навмисне та свідоме невиконання боржником рішення суду.

Між тим, матеріали справи не містять доказів того, що ОСОБА_1 умисно ухиляється від виконання рішення суду. Також, відсутні докази на підтвердження того, що боржник був обізнаний про відкриття виконавчого провадження, підтвердження його виклику до державного виконавця і т.і.

Статтею 375 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

З огляду на викладене, підстави для скасування оскаржуваної ухвали, з мотивів наведених в апеляційній скарзі, відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст. 367, 369, 374, 376, 381 - 384 ЦПК України,суд -

постановив:

Апеляційну скаргу Головного державного виконавця Міжрайонного відділу Державної виконавчої служби по Індустріальному та Немишлянському районах м. Харкова ГТУЮ у Харківській області Карпова Олександра Вікторовича залишити без задоволення.

Ухвалу Ленінського районного суду м. Харкова від 10 жовтня 2019 року- залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий О.М. Хорошевський

Судді П.В. Кісь

В.Б. Яцина

Повний текст постанови складено 05 грудня 2019 року.