КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 грудня 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді - доповідача Слюсар Т.А.,

суддів: Волошиної В.М., Мостової Г.І.,

за участю секретаря судового засідання Макаренко О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 11 жовтня 2019 року у складі судді Фролової І.В.,

у справі за заявою ОСОБА_2 про забезпечення позову до пред`явлення позову шляхом накладення арешту у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя,-

В С Т А Н О В И В :

У жовтні 2019 року ОСОБА_2 звернувся у суд із заявою про забезпечення позову та зазначив, що планує звернутися до суду із позовною заявою до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя.

Заява обґрунтована тим, що 13 жовтня 2015 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було укладено шлюб, за час перебування у якому сторонами за спільні кошти придбано нежитлове приміщення, загальною площею 66,2 кв.м, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Посилаючись на те, що нежитлове приміщення зареєстроване за ОСОБА_1 , однак протягом останнього часу між подружжям виникли серйозні непорозуміння щодо визначення порядку володіння, користування та розпорядження нежитловим приміщенням, крім цього, як повідомляє заявник, ОСОБА_1 уклала договір оренди нежитлового приміщення з правом його викупу, а отже, існує реальна загроза його відчуження в майбутньому, ОСОБА_2 просив :

забезпечити позов шляхом накладення арешту на нежитлове приміщення, загальною площею 66,2 кв.м, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 000, номер запису про право власності № 32658466 від 02.08.2019).

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 11 жовтня 2019 року заяву задоволено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення норм процесуального права, неповне з`ясування обставин справи, просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та постановити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви про забезпечення позову.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що судом першої інстанції не досліджено, що на момент подання заяви про забезпечення позову (до пред`явлення позову) у провадженні Ірпінського міського суду Київської області перебувала позовна заява, між тими самими сторонами, про той самий предмет та з тих самих підстав, за для забезпечення якого позивач звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва, а отже, було порушено правило виключної підсудності.

Посилаючись на вказане, відсутність у матеріалах справи документальних підтверджень щодо можливості відчуження належного відповідачу майна та доказів виникнення спору між сторонами щодо поділу вищезазначеного майна, а також те, що оскаржувана ухвала обмежує та порушує законні права власника об`єкта нерухомого майна - нежитлового приміщення, скаржник просить апеляційну скаргу задовольнити.

Колегія суддів, вислухавши представника ОСОБА_1 , яка підтримала апеляційну скаргу, представника ОСОБА_2 , який просив апеляційну скаргу задовольнити, вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає скаргу такою, що не підлягає задоволенню.

Задовольняючи заяву ОСОБА_2 та вживаючи відповідні заходи забезпечення позову, місцевий суд з посиланням на статті 149-151 ЦПК України, виходив з того, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити або унеможливити виконання рішення суду у справі.

Такі висновки суду першої інстанції колегія суддів визнає законними й обґрунтованими. Вони повністю узгоджуються з сукупністю зібраних у справі й належно оцінених в ухвалі доказів.

Відповідно до ч. 1 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Частиною 2 ст. 149 ЦПК України визначено, що забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Пунктом ч. 1 ст. 150 ЦПК України встановлено, що позов забезпечується, зокрема:

1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб;

2) забороною вчиняти певні дії;

3) встановленням обов`язку вчинити певні дії;

4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання;

5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту;

6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку;

7) передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам, які не мають інтересу в результаті вирішення спору;

8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів;

9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги;

10) іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини.

Забезпечення позову спрямоване насамперед проти несумлінних дій відповідача, який за час розгляду справи може приховати майно, продати, знищити чи знецінити його тощо.

Таким чином, умовою застосування заходів до забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання судового рішення, а також унеможливити ефективний захист прав чи інтересів позивача.

Згідно абзацу 1 п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Зі змісту заяви про забезпечення позову убачається, що ОСОБА_2 має намір звернутися у суд із позовом до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя, предметом якого буде :

визнання нежитлового приміщення, загальною площею 66,2 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , придбане ОСОБА_1 за час перебування у шлюбі із ОСОБА_2 , об`єктом спільної сумісної власності подружжя;

в порядку поділу майна подружжя визнання за ОСОБА_2 права власності на Ѕ частини нежитлового приміщення загальною площею 66,2 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ;

в порядку поділу майна подружжя визнання за ОСОБА_1 права власності на Ѕ частини нежитлового приміщення загальною площею 66,2 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ;

припинення права спільної сумісної власності майна подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на житлове приміщення, загальною площею 66,2 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.2).

Відповідно до справи, позов про поділ майна подружжя ОСОБА_2 до Шевченківського районного суду м. Києва подано 21.10.2019року (а.с.87).

З урахуванням матеріалів справи та заяви позивача про забезпечення позову, колегія суддів вважає обґрунтованими висновки районного суду про наявність правових підстав до задоволення заяви про забезпечення позову.

Відповідно до частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Твердження апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції не досліджено, що на момент подання заяви про забезпечення позову (до пред`явлення позову) у провадженні Ірпінського міського суду Київської області перебувала позовна заява, між тими самими сторонами, про той самий предмет та з тих самих підстав, за для забезпечення якого позивач звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва, колегія суддів визнає такими, що не вказують на незаконність постановленої по справі ухвали.

Так, відповідно до вимог ч. 1 ст. 30 ЦПК України, позови, що виникають із приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням майна або основної його частини. Якщо пов`язані між собою позовні вимоги пред`явлені одночасно щодо декількох об`єктів нерухомого майна, спір розглядається за місцезнаходженням об`єкта, вартість якого є найвищою.

Встановлено, що нежитлове приміщення, загальною площею 66,2 кв.м, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та є предметом вжиття заходів забезпечення позову, за адміністративно-територіальним поділом м. Києва знаходиться у Шевченківському районі.

При цьому, колегія суддів враховує й те, що в матеріалах справи не міститься доказів накладення арешту на вищевказане нерухоме майно в рамках іншого судового провадження.

За таких обставин, районний суд обґрунтовано дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення заяви про вжиття заходів до пред`явлення позовної заяви ОСОБА_2 .

Доводи скаржника про відсутність у матеріалах справи документальних підтверджень щодо можливості відчуження належного відповідачу майна та доказів виникнення спору між сторонами щодо поділу вищезазначеного майна, а також те, що оскаржувана ухвала обмежує та порушує законні права власника об`єкта нерухомого майна - нежитлового приміщення, колегія суддів визнає безпідставними.

Не дає правових підстав до скасування оскаржуваної ухвали і та обставина, що 03 грудня 2019року ОСОБА_2 до Шевченківського районного суду м. Києва подано заяву про відкликання позовної заяви про поділ майна подружжя, остільки апеляційний суд перевіряє законність постановленої ухвали на день її прийняття, а питання скасування заходів забезпечення позову у випадку повернення позовної заяви врегульовано положеннями ч.13 ст.158 ЦПК України.

Не знайшли свого підтвердження в суді апеляційної інстанції й посилання апеляційної скарги на порушення судом норм процесуального права при розгляді справи.

Ухвала суду першої інстанції постановлена з дотриманням норм процесуального права.

Викладені в ухвалі висновки відповідають обставинам справи та зібраним доказам.

Враховуючи, що визначений ухвалою суду спосіб забезпечення позову є тимчасовою мірою, яка застосовується до вирішення спору по суті, а правомірність вимог позивача підлягає вирішенню за результатами розгляду справи, колегія суддів приходить до висновку про відхилення апеляційної скарги й залишення ухвали суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 11 жовтня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з моменту складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 05 грудня 2019 року.

Суддя-доповідач:

Судді: