Єдиний унікальний номер 235/7521/16-ц Номер провадження 22-ц/804/664/19
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 березня 2019 року

м. Бахмут

Справа № 235/752/16-ц

Провадження № 22-ц/804/664/19

Донецький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Біляєвої О.М. (суддя-доповідач),

суддів: Будулуци М.С., Новікової Г.В.,

за участю секретаря судового засідання Сергєєвої К.О.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1,

відповідач - ОСОБА_2,

особа, яка подала апеляційну скаргу, - ОСОБА_3,

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_4, яка не брала участі у справі, на заочне рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області в складі судді Філь О.Є. від 21 грудня 2016 року, ухвалене у м. Покровськ Донецької області,

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2016 року ОСОБА_1 пред'явила до суду позов до ОСОБА_5 про стягнення аліментів на дитину, в обґрунтування якого посилалась на те, що 09 вересня 2005 року сторони у справі зареєстрували шлюб, у якому ІНФОРМАЦІЯ_1 року народився син ОСОБА_6.

Посилаючись на те, що відповідач у добровільному порядку матеріальну допомогу на утримання дитини в розмірі, достатньому для її розвитку, не надає, ОСОБА_1 просила на підставі статей 180-184 СК України стягнути з відповідача на її користь аліменти на сина в розмірі 1/3 частини від доходу, але не менше 30% прожиткового мінімуму на кожну дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня пред'явлення позову до досягнення дитиною повноліття.

Рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 21 грудня 2016 року позов задоволений.

Рішення мотивовано тим, що відповідно до норм Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

У січні 2019 року ОСОБА_3, яка не брала участі у справі, звернулась до Донецького апеляційного суду з апеляційною скаргою, в якій просила скасувати судове рішення з підстав порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права і ухвалити нове рішення.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд прийняв судове рішення, яке може вплинути на права, свободи, інтереси та (або) обов'язки заявника та її неповнолітньої доньки, які не були залучені до участі у справі. Суд не урахував, що рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 16 травня 2001 року з ОСОБА_5 стягнуто на її користь аліменти на доньку ОСОБА_7, яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 року, у розмірі ? частини усіх доходів, але не менше ? частини неоподаткованого мінімуму доходів громадян, щомісячно, починаючи з 06 серпня 2001 року до повноліття дитини. Відповідач має заборгованість зі сплати аліментів, а також невиконане судове рішення про стягнення пені за прострочення сплати аліментів.

На час перегляду справи судом апеляційної інстанції сторони у справі, які 07.02.2019 отримали копію ухвали про відкриття апеляційного провадження разом з апеляційною скаргою (ас. 78, 79), не скористались правом подати відзив на апеляційну скаргу.

Учасники справи не з'явились у судове засідання, про дату, час і місце розгляду справи повідомлені. ОСОБА_3, яка подала апеляційну скаргу, звернулась із клопотанням про розгляд справи за її відсутності (ас. 82, 84, 85, 86). Неявка учасників справи, згідно з частиною другою статті 372 ЦПК України, не перешкоджає розгляду справи.

Перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України, провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частин першої-третьої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього.

Частиною першою статті 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Суд першої інстанції встановив, що 09 вересня 2005 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстрували шлюб, у якому ІНФОРМАЦІЯ_1 року народився син ОСОБА_6 (ас. 9, 10).

Відповідач у добровільному порядку матеріальну допомогу на утримання дитини, яка проживає разом з матір'ю, не надає.

Установивши ці обставини, суд з урахуванням вимог статті 182 СК України визначив розмір аліментів 1/3 частка від заробітку (доходу) батька дитини.

Відповідно до статті 51 Конституції України та статті 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно з частиною першою статті 141 СК України, мати та батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Частини перша, друга статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789ХІІ (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, наголошують, що держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Аналогічні положення закріплені у статті 8 Закону України «Про охорону дитинства».

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердий грошовій сумі (ч. 3 ст. 181 СК України).

Відповідно до частини першої статті 182 СК України (у редакції, чинній на час розгляду справи) при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу (ч. 2 ст. 182 СК в редакції, на час розгляду справи).

У силу положень статті 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Сімейний кодекс України передбачає підстави для визначення розміру аліментів, але не пов'язує їх виключно зі способом присудження (ч. 3 ст. 181 СК України).

З огляду на відсутність імперативної заборони, розмір аліментів і спосіб стягнення аліментів визначається судом з урахуванням фактичних обставин справи, які встановлені судом та на які посилався позивач.

Відповідна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 07 червня 2018 року у справі №233/6408/16-ц.

Керуючись наведеними нормами матеріального права, урахувавши інтереси дитини, на утримання якої будуть стягуватись аліменти, та правильно оцінивши зібрані у справі докази, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про стягнення з відповідача аліментів на сина ОСОБА_6 у розмірі 1/3 частки від заробітку (доходу) батька дитини щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку.

Згідно з пунктом 4 частини третьої статті 376 ЦПК України, порушення норм процесуального права є обов'язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо суд прийняв судове рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов'язки осіб, що не були залучені до участі у справі.

Пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» передбачено, що у разі пред'явлення до особи, яка вже сплачує аліменти, позову про стягнення їх на дитину (дітей) від іншої матері або утримання на інших осіб суд має вчинити передбачені ч. 3 ст. 36 ЦПК (2004 року) дії щодо залучення одержувача аліментів до участі у справі.

З матеріалів справи, зокрема позовної заяви, вбачається, що позивач ОСОБА_1 зазначила у заяві про те, що ОСОБА_2 вже сплачує аліменти на дитину від іншої матері.

Отже, суд мав вчинити передбачені ч. 2 ст. 35, ч. 3 ст. 36 ЦПК (2004 року) дії щодо залучення до участі у справі одержувача аліментів - ОСОБА_3

Проте сам по собі факт не залучення до участі у справі ОСОБА_4, яка подала апеляційну скаргу, не дає підстав для висновку, що суд прийняв судове рішення, яке переглядається судом апеляційної інстанції, про права, свободи, інтереси та (або) обов'язки заявника або ОСОБА_7, народження ІНФОРМАЦІЯ_2 року, на яку відповідач сплачує аліменти.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, ОСОБА_3 посилалась на те, що дане рішення може в майбутньому вплинути на права та інтереси неповнолітньої ОСОБА_7, а також на даний час порушує права через те, що для примусового виконання до відділу державної виконавчої служби пред'явлено декілька виконавчих документів про стягнення з боржника на користь особи, яка подала апеляційну скаргу, а тому стягнення на користь позивача у даній справі аліментів на дитину в розмірі 1/3 частки від доходу платника аліментів призводить до зменшення розміру відрахувань на користь заявника.

Однак суд апеляційної інстанції наведені доводи відхиляє, оскільки вони є хибними. З доданих до апеляційної скарги доказів не підтверджується порушення прав заявника або її дитини оскарженим рішенням суду. Наявність судових рішень про стягнення з боржника пені за прострочення сплати аліментів, штрафу тощо не дає підстав для висновку про порушення прав заявника. Дані про те, що платник аліментів пред'явив до ОСОБА_4 позов про зменшення розміру аліментів, визначеного судом, відсутні.

Також не приймається довід апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не дослідив питання, чи працює відповідач, які він отримує доходи, оскільки зазначені обставини не вплинули на правильність висновків суду попередньої інстанції, а відтак законність і обґрунтованість ухваленого ним рішення, і не призвело до порушення законних прав та інтересів заявника і її неповнолітньої дитини.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального й процесуального права.

Зазначене дає підстави для висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - без змін.

У зв'язку з цим слід відновити дію рішення, зупинене ухвалою Донецького апеляційного суду про відкриття апеляційного провадження.

Понесені ОСОБА_4 судові витрати не відшкодовуються.

Керуючись ст. 367, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 382 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4, яка не брала участі у справі, залишити без задоволення, рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 21 грудня 2016 року - без змін.

Відновити дію рішення.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий О.М. Біляєва

Судді: М.С. Будулуца

Г.В. Новікова

Дата складення повного судового рішення - 19 березня 2019 року

Суддя-доповідач О.М.Біляєва