Дата документу 06.12.2019 Справа № 328/1141/19
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 328/1141/19 Головуючий у 1-й інстанції Коваленко П.Л.
Провадження №22-ц/807/3518/19 Суддя-доповідач Подліянова Г.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 грудня 2019 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді-доповідача суддів: за участю секретаряПодліянової Г.С., Гончар М.С., Кочеткової І.В., Бабенко Т.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Токмацького районного суду Запорізької області від 04 вересня 2019 року у справі за позовом Запорізької місцевої прокуратури № 2 в інтересах держави в особі Управління соціального захист населення Запорізької районної державної адміністрації до ОСОБА_1 про стягнення виплаченої тимчасової державної допомоги дітям, батьки яких ухиляються від сплати аліментів, -

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2019 року Запорізька місцева прокуратура № 2 в інтересах держави в особі Управління соціального захист населення Запорізької районної державної адміністрації звернулася до Токмацького районного суду Запорізької області з позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення виплаченої тимчасової державної допомоги дітям, батьки яких ухиляються від сплати аліментів.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що у зв`язку з ухиленням відповідача від сплати аліментів, на підставі заяви ОСОБА_2 , останній була призначена тимчасова допомога на дітей щомісячно з травня 2012 року по квітень 2018 року, так як відповідач рішення суду про сплату аліментів не виконував, ухилявся від сплати аліментів.

У травні 2018 року на адресу Управління соціального захисту населення Запорізької районної державної адміністрації надійшла заява від ОСОБА_2 про те, що з травня 2018 року вона отримує аліменти від ОСОБА_1 .

З урахуванням вищевказаного Запорізька місцева прокуратура № 2 в інтересах Управління соціального захисту населення Запорізької районної державної адміністрації просила стягнути з ОСОБА_1 на користь позивача 20242.98 грн виплаченої тимчасової державної допомоги та вирішити питання судових витрат в сумі 1921 грн.

Рішенням Токмацького районного суду Запорізької області від 04 вересня 2019 року позовну заяву Запорізької місцевої прокуратура № 2 в інтересах держави в особі Управління соціального захист населення Запорізької районної державної адміністрації задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на корить держави в особі Управління соціального захисту населення Запорізької районної державної адміністрації сплачену тимчасову державну допомогу у сумі 20242,98 гривень.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь прокуратури Запорізької області в особі Запорізької місцевої прокуратури №2 судовий збір в розмірі 1921,00 гривень.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення Токмацького районного суду Запорізької області від 04 вересня 2019 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким повністю відмовити в задоволенні позову.

Узагальненими доводами апеляційної скарги є то, що суд першої інстанції не дослідив наявність підстав для здійснення судового захисту інтересів Управління соціального захисту населення Запорізької районної державної адміністрації, саме Запорізькою місцевою прокуратурою № 2 та не дослідив питання наявності обставин, які перешкоджають здійснення захисту прав та інтересів позивачем особисто. Суд першої інстанції не звернув увагу на положення статті 1215 ЦК України, якою визначено, що не підлягає поверненню безпідставно набуті, заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, інших ушкоджень здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі, як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача. Враховуючи зазначене вважає, що перерахована сума не підлягає поверненню, оскільки виплати здійснено добровільно, за відсутності рахункової помилки та за відсутності недобросовісності з боку набувача. Вважає, що суд першої інстанції не звернув увагу на належне застосування строку позовної давності, оскільки позивач взагалі не просив суд подовжити строк позовної давності. Зазначає, що він не порушував нічиїх прав, а тому вважає, що він є неналежним відповідачем у цій справі.

Запорізька місцева прокуратура № 2 Запорізької області подала до суду відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначила, що відповідно до ст. 131-1 Конституції України на органи прокуратури покладено функцію представництва інтересів держави у суді. Вважає, що прокуратура набула права визначати наявність інтересів держави в конкретних спірних відносинах, які підлягають захисту та вирішенню в судовому порядку. Позовна заява, як виключний захід прокурорського реагування була подана, оскільки Управління соціального захисту населення Запорізької області належним чином не здійснював захист економічних інтересів держави, що полягав у бездіяльності щодо стягнення з відповідача державної допомоги, останнім своєчасно не перевірено матеріальний стан відповідача упродовж тривалого періоду часу, не встановлено можливості стягнення з відповідача суми сплаченої тимчасової державної допомоги, та не подано відповідної позовної заяви до суду, що в свою чергу вказує на неналежний захист порушених інтересів держави. Вважає, що звернувшись до суду з цим позовом, Запорізька місцева прокуратура № 2 реалізувала свої повноваження з представництва законних інтересів держави у сфері охорони дитинства з бюджетних питань. Крім того, позивач вважає, що твердження апелянта про те, що тимчасова державна допомога дітям, батьки яких ухиляються від сплати аліментів є безпідставно набутим майном, що не підлягає поверненню є невірною, оскільки відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки повинні утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а згідно з ч. 10 ст. 181 Сімейного кодексу України суми наданої дитині тимчасової державної допомоги підлягають стягненню з платника аліментів до Державного бюджету України у судовому порядку. Суд дійшов вірного висновку про те, що позивачем не пропущено трирічного строку позовної давності.

Враховуючи викладене просила апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Токмацького районного суду Запорізької області від 04.09.2019 року без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що відповідач ОСОБА_1 є батьком неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Рішенням Запорізького районного суду Запорізької області від 18.01.2006 року з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 стягнуто аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 в розмірі 1/4 частини усіх видів його заробітку (прибутку), але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 05.12.2005 року та до його повноліття. Відповідач був обізнаний щодо ухвалення судом рішення про стягнення з нього аліментів на дитину і протягом 2012 2018 років не сплачував аліментів на дитину. Дані кошти перераховувалися дитині в порядку тимчасової державної допомоги управлінням соціального захисту населення Запорізької районної державної адміністрації на підставі Порядку призначення та виплати тимчасової державної допомоги дітям, батьки яких ухиляються від сплати аліментів, не мають можливості утримувати дитину або місце проживання (перебування) їх невідоме, затвердженого постановою Кабінету міністрів України від 22 лютого 2016 року № 189 (далі - Порядок) відтак, підлягають стягненню.

Судом вірно з`ясовані фактичні обставини справи та дана їм належна оцінка в частині необхідності стягнення заборгованості за виплату соціальної допомоги, а його висновки підтверджуються матеріалами справи і ґрунтуються на нормах діючого законодавства.

Встановлено, що рішенням Запорізького районного суду Запорізької області від 18.01.2006 з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 стягнуто аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 в розмірі 1/4 частини усіх видів його заробітку (прибутку), але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 05.12.2005 та до його повноліття ( а.с. 15).

Протягом 2012-2018 років ОСОБА_1 періодично ухилявся від сплати цих аліментів, унаслідок чого за період з 1 травня 2012 року по 01.04.2018 року Управління соціального захисту населення Запорізької районної державної адміністрації на підставі Порядку призначив і виплачував на дитину тимчасову державну допомогу в сумі 20242.98 грн. ( а.с. 18-24) внаслідок чого і виникла оспорювана сума, яку позивач намагався стягнути.

Зазначені обставини визнані сторонами та підтверджуються наявними у справі письмовими доказами .

Встановлено, що з травня 2018 року відповідач почав погашати заборгованість по аліментам та їх сплачувати (а. с. 60-61).

Обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття визначений статтею 180 СК України.

Згідно з частиною восьмою статті 181 СК України якщо місце проживання чи перебування батьків невідоме, або вони ухиляються від сплати аліментів, або не мають можливості утримувати дитину, дитині призначається тимчасова державна допомога з урахуванням матеріального стану сім`ї, у якій виховується дитина. Виплата тимчасової державної допомоги здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.

Частиною десятою статті 181 СК України передбачено, що суми наданої дитині тимчасової державної допомоги підлягають стягненню з платника аліментів до Державного бюджету України у судовому порядку.

Механізм надання вказаної допомоги визначений Порядком призначення та виплати тимчасової державної допомоги дітям, батьки яких ухиляються від сплати аліментів, не мають можливості утримувати дитину або місце проживання їх не відоме, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 22 лютого 2006 року № 189 (далі Порядок ) .

В силу п. п. 5, 7 Порядку тимчасова допомога призначається і виплачується за місцем проживання ( перебування ) одного з батьків, який утримує дитину, управлінням праці та соціального захисту населення районної, районної у містах Києві та Севастополі держадміністрації, структурним підрозділом з питань праці та соціального захисту населення виконавчого органу міської, районної у місті ради ( далі орган праці та соціального захисту населення ). Рішення про призначення або відмову в призначенні тимчасової допомоги приймається органом праці та соціального захисту населення протягом десяти календарних днів після надходження усіх необхідних документів.

У відповідності до п. 12 Порядку якщо виникла можливість стягнення аліментів з одного з батьків, виявлено, що один з батьків може утримувати дитину або місце проживання (перебування) одного з батьків встановлено, у зв`язку з чим можливе стягнення з нього коштів на утримання дитини, орган праці та соціального захисту населення звертається до суду із заявою про стягнення суми сплаченої тимчасової допомоги. Стягнуті кошти зараховуються до Державного бюджету України.

Досліджені судом першої інстанції матеріали вказують на те, що ОСОБА_1 був обізнаний щодо ухвалення судом рішення про стягнення з нього аліментів на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Протягом 2012 - 2018 років він не сплачував аліментів ОСОБА_2 на утримання неповнолітнього сина, внаслідок чого станом на 1 травня 2018 року виникла заборгованість у сумі 20242.98 грн.

У зв`язку з цим управління призначило і виплатило ОСОБА_2 тимчасову державну допомогу на дитину.

Лише з травня 2018 року ОСОБА_1 почав погашати заборгованість по аліментам та їх сплачувати .

Оцінивши в сукупності досліджені докази, суд першої інстанції правомірно виходив з того, що відповідач ухилявся від сплати аліментів, тому він має відшкодувати державі суми наданої дитині тимчасової державної допомоги .

В той же час, стягуючи кошти в сумі 20242 гривні 98 коп. судом невірно застосовано норми матеріального закону .

Частиною п`ятою статті 261 ЦК України передбачено, що за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку.

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться в статтях 252-255 ЦК України.

При цьому початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України).

З матеріалів вбачається, що з позовом керівник Запорізької місцевої прокуратури № 2 в інтересах Управління соціального захисту населення Запорізької районної державної адміністрації звернувся 24 квітня 2019 року, однак кошти просив стягнути за період з травня 2012 року.

Відповідач у відзиві на позовну заяву заявив про застосування строку позовної давності до даних правовідносин ( а.с. 84-89).

Дослідивши матеріали, колегія суддів прийшла до висновку про наявність підстав для застосування строку позовної давності. З справи вбачається, що прокурор в інтересах держави в особі Управління соціального захисту населення Запорізької районної державної адміністрації просив стягнути кошти в сумі 20252 грн. 98 коп. за період з лютого 01.05.2012 року по 01.05.2018 року. З позовом прокурор в інтересах держави в особі управління соціального захисту населення Запорізької районної державної адміністрації звернувся в квітні 2019 року, тобто з травня 2012 року по квітень 2016 року пропущено строк позовної давності. Будь яких підстав для застосування ст.. 264 ЦК України ні представником прокуратури ні судом першої інстанції в рішенні не наведено. Позивачем не було надано суду належних та допустимих доказів щодо поважності причин пропуску звернення до суду з указаним позовом,а тому судом безпідставно відмовлено у застосуванні строку позовної давності.

Перераховуючи розмір заборгованості за весь період, встановлено, що ця сума складає 20424 грн. 98 коп, а не 20242 грн. 98 коп., як зазначено у вимозі. Застосовуючи норми ст.. 257 ЦК України, колегія суддів прийшла до висновку, що стягненню підлягає сума 3818 грн. 48 коп. ( 20424 грн. 98 коп всього сплачених коштів, мінус 16606 гривень 50 коп. пропущено строк ) .

Враховуючи вище викладене, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково, а рішення суду першої інстанції змінити в частині розміру стягнення коштів, так як судом неправильно застосовано норми матеріального права .

Доводи апеляційної скарги про те, що прокурором в судовому засіданні не доведено наявність підстав для представництва інтересів держави в особі Управління соціального захисту населення Запорізької районної державної адміністрації не заслуговують на увагу, оскільки відповідно до положень ст. 131-1 Конституції України , ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» передбачено, що на органи прокуратури покладено функцію представництва інтересів держави в суді. Відповідно до рішення Конституційного Суду України № 3 рп/99 від 08.04.1999 року, поняття «інтереси держави» є оціночним, і в кожному окремому випадку прокурор самостійно визначає, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних чи інших інтересів держави, тобто, прокуратура набула права визначити наявність інтересів держави в конкретних спірних відносинах, які підлягають захисту та вирішенню в судовому порядку.

Доводи апеляційної скарги про те, що тимчасова державна допомога дітям, батьки яких ухиляються від сплати аліментів є безпідставно набутим майном, що не підлягає поверненню, не заслуговує на увагу, оскільки згідно з ч. 10 ст. 181 СК України суми наданої дитині тимчасової державної допомоги підлягають стягненню з платника аліментів до Державного бюджету України у судовому порядку.

Інші доводи, наведені в обґрунтування апеляційної скарги, не можуть бути підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи, ґрунтуються на неправильному тлумаченні заявником норм матеріального та процесуального права й зводяться до переоцінки судом доказів, якім судом першої інстанції дана належна оцінка.

Згідно з п. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки, суд апеляційної інстанції змінює судове рішення та зменшує розмір стягнутих коштів з відповідача, тому судовий збір за подачу позовної заяви позивачем, який був стягнутий з відповідача в сумі 1921 грн підлягає зменшенню до 362 грн. 36 коп. пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За подачу апеляційної скарги з позивача на користь відповідача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 2336 грн. 96 коп. пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно з п. 10 ст. 141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

Отже із Запорізької місцевої прокуратури № 2 на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1975 гривень 60 коп. ( 2336.96 362.36).

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Токмацького районного суду Запорізької області від 04 вересня 2019 року у цій справі змінити.

Зменшити розмір стягнутих коштів з ОСОБА_1 з 20242 гривень 98 коп. до 3818 гривень 48 коп.

Стягнути з Запорізької місцевої прокуратури № 2 судовий збір на користь ОСОБА_1 в розмірі 1975 гривень 60 коп.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повна постанова складена 06 грудня 2019 року.

Головуючий суддяСуддяСуддя
Подліянова Г.С.Гончар М.С.Кочеткова І.В.