Постанова

Іменем України

27 листопада 2019 року

м. Київ

справа № 757/4399/16-ц

провадження № 61-11878св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С.,

суддів: Грушицького А. І. (суддя-доповідач), Литвиненко І. В., Сердюка В. В., Фаловської І. М.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - товариство з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «ВАШ АВТО»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадженнякасаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «ВАШ АВТО» на заочне рішення Печерського районного суду м. Києва від 14 квітня 2016 року у складі судді Остапчук Т. В. та рішення Апеляційного суду м. Києва від 01 листопада 2016 рокуу складі колегії суддів: Мазурик О. Ф., Левенця Б. Б., Махлай Л. Д.,

у справі за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «ВАШ АВТО» про захист прав споживача, визнання договору недійсним та стягнення суми.

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог

У лютому 2016 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ТОВ «Лізингова компанія «ВАШ АВТО» про захист прав споживача, визнання договору недійсним та стягнення суми.

Позовна заява мотивована тим, що на початку грудня 2015 року позивач побачив рекламне оголошення у мережі Інтернет про продаж ТОВ «Лізингова компанія «ВАШ АВТО» автомобіля Кіа Sportage за 220 000,00 грн і забажав його придбати. Приїхавши 07 грудня 2015 року до офісу компанії відповідача у м. Суми, йому підтвердили можливість придбання вищезазначеного автомобіля за вказаною ціною і одразу запропонували внести за нього оплату. Позивач не передбачаючи можливих негативних наслідків вніс повністю суму у розмірі 220 000,00 грн на рахунок відповідача. Після внесення коштів йому запропонували підписати договір фінансового лізингу від 07 грудня 2015 року № 002455, який був незаповнений, тобто з порожніми графами і містом укладення Київ. Після підписання вказаного незаповненого договору сторонами, його почав заповнювати представник ТОВ «Лізингова компанія «ВАШ АВТО», вписавши у графи автомобіль Geely Emgrand Х7, про що не повідомив позивача, тобто умисно ввів його в оману, оскільки позивач вважав, що купує автомобіль Кіа Sportage, вартістю 220 000,00 грн. Після цього, позивач заповнив бланк на видачу автомобіля Кіа Sportage, але представником відповідача йому було повідомлено, що вказаного автомобіля наразі немає і його треба почекати близько десяти днів. Не дочекавшись вказаного автомобіля у встановлений період позивач почав телефонувати на адресу відповідача та питати про наявність автомобіля Кіа Sportage і коли його можна буде отримати, на що була відповідь про те, що автомобіль вже продано і позивач може отримати інший автомобіль. Не погодившись з вказаною пропозицією позивач звернувся до відповідача з письмовою вимогою про повернення суми сплачених коштів у повному обсязі, яку було відправлено рекомендованим листом 17 грудня 2015 року. У відповідь на вказану вимогу відповідач листом від 12 січня 2016 року № 1301 повідомив, що на підставі пунктів 9.7, 12, 12.1 договору фінансового лізингу від 07 грудня 2015 року № 002455 позивач може отримати лише суму внеску за вирахуванням адміністративного та 40 % авансового платежу, а саме 110 706,00 грн. Таким чином, позивачу не було роз`яснено призначення внесеного платежу, який виявився адміністративним платежем, тобто винагородою лізингодавцю за організаційні заходи, пов`язані з підготовкою та укладанням договору.

Посилаючись на те, що умови укладеного між сторонами договору фінансового лізингу є несправедливими, існує істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача, позивач просив визнати укладений між сторонами 07 грудня 2015 року договір фінансового лізингу № 002455 недійсним. У зв`язку з частковим поверненням відповідачем коштів, уточнивши позовні вимоги, просив стягнути з відповідача неповернуті кошти у розмірі 108 120,30 грн, з яких 107 620,30 грн - сплачений адміністративний платіж, 500,00 грн - комісія за внесення адміністративного платежу та моральну шкоду у сумі 10 000,00 грн.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Заочним рішенням Печерського районного суду м. Києва від 14 квітня 2016 року позов задоволено частково.

Визнано недійсним договір фінансового лізингу від 07 грудня 2015 року № 002455, укладений між ТОВ «Лізингова компанія«ВАШ АВТО» та ОСОБА_1 Стягнуто з відповідача на користь позивача 220 500,00 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення місцевого суду мотивоване тим, що договір містить умови, які є несправедливими, порушують принцип добросовісності, а також ТОВ «Лізингова компанія«ВАШ АВТО» не мало права на здійснення діяльності з надання будь-яких фінансових послуг. Позовні вимоги позивача про стягнення моральної шкоди є безпідставними, тому що не встановлено спричинення моральної шкоди відповідачем, яка б підлягала відшкодуванню.

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 01 листопада 2016 року апеляційну скаргу ТОВ «Лізингова компанія «ВАШ АВТО» задоволено частково.

Заочне рішення Печерського районного суду м. Києва від 14 квітня 2016 року в частині задоволення позовних вимог та стягнення судового збору скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення, яким стягнуто з ТОВ «Лізингова компанія «ВАШ АВТО» на користь ОСОБА_1 кошти в розмірі 108 120,30 грн.

Стягнуто з ТОВ «Лізингова компанія «ВАШ АВТО» в дохід держави судовий збір у розмірі 1 081,20 грн.

В іншій частині рішення суду залишено без змін.

Апеляційний суд погодився з висновками суду першої інстанції про недійсність договору фінансового лізингу, разом з тим апеляційний суд не погодився із висновком про стягнення з ТОВ «Лізингова компанія «ВАШ АВТО» на користь ОСОБА_1 коштів у розмірі 220 000,00 грн. 07 грудня 2015 року позивач дійсно здійснив перерахування через ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь відповідача 220 000,00 грн, за що сплатив комісію у розмірі 500,00 грн. У зв`язку з тим, що відповідач повернув частину коштів у розмірі 112 379,70 грн, позивач звернувся до суду з письмовою заявою про зменшення позовних вимог, в якій просив стягнути з відповідача сплачений адміністративний платіж у сумі 107 620,30 грн, комісію за сплату адміністративного платежу у розмірі 500,00 грн та моральну шкоду у розмірі 10 000,00 грн. Ураховуючи наведене з ТОВ «Лізингова компанія «ВАШ АВТО» на користь ОСОБА_1 підлягають стягненню неповернуті кошти в розмірі 107 620,30 грн.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у листопаді 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ТОВ «Лізингова компанія «ВАШ АВТО», посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення суду першої та апеляційної інстанцій скасувати, в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити та зупинити стягнення за виконавчим листом.

Рух касаційної скарги в суді касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26 січня 2017 року відкрито касаційне провадження у цивільній справі № 757/4399/16-ц, витребувано її з Печерського районного суду м. Києва, зупинено виконання рішення суду першої та апеляційної інстанцій.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

На підставі підпунктів 2.3.2, 2.3.4, 2.3.13, 2.3.49 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, затвердженого рішенням Ради суддів України від 26 листопада 2010 року № 30, зі змінами та доповненнями, постанови Пленуму Верховного Суду від 24 травня 2019 року № 8 «Про здійснення правосуддя у Верховному Суді» та рішення зборів суддів Касаційного цивільного суду від 28 травня 2019 року № 7 «Про заходи, спрямовані на своєчасний розгляд справ і їх вирішення у розумні строки» призначено повторний автоматизований розподіл цієї справи.

03 червня 2019 року справу розподілено колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду в складі суддів Грушицького А. І. (суддя-доповідач), Сердюка В. В., Фаловської І. М.

На підставі ухвали Верховного Суду від 18 вересня 2019 року справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження колегією в складі п`яти суддів.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що на момент укладання договору сторони бажали настання правових наслідків договору та мали наміри виконувати договір в повному обсязі, що сторонами було укладено цивільно-правовий договір з дотриманням усіх вимог законодавства, сторони в належній формі досягли згоди по всіх істотних умовах правочину та взяли на себе певні зобов`язання.

У касаційній скарзі зазначається, що в рішеннях суду першої та апеляційної інстанцій жодним чином не зазначено, які саме права та законні інтереси позивача були порушені відповідачем на вказаній стадії виконання сторонами договірних зобов`язань. Судами не надано правової оцінки юридично значущій поведінці позивача, який мав на момент укладання договору необхідний обсяг цивільної дієздатності.

Договір лізингу підписаний позивачем на кожній сторінці, а отже укладаючи договір, сторони з`ясували на яких умовах він укладався.

Доводи інших учасників справи

Інші учасники справи не надіслали заперечення (відзиву) на касаційну скаргу.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суд установив, що 07 грудня 2015 року між сторонами був укладений договір фінансового лізингу № 002455, відповідно до якого відповідач зобов`язаний придбати у свою власність транспортний засіб і надає його позивачу за плату у тимчасове володіння та користування на умовах договору.

У пункті 9.4 спірного договору зазначено, що у разі зміни вартості предмета лізингу з моменту укладення даного договору з метою виплати не менше ніж 50 % від вартості предмета та його передачі, лізингоодержувач зобов`язаний одноразово доплатити різницю такої вартості до вже сплачених авансових платежів до моменту підписання додатку № 3.

Згідно пункту 10.5 договору у випадку виникнення податкових та прирівняних до них платежів лізингодавець має право вимагати зміни розміру лізингових платежів, а лізингоодержувач зобов`язаний прийняти такі зміни.

Відповідно до пункту 10.14 договору дострокове погашення може відбуватися не раніше ніж через 12 календарних місяців після підписання акту прийому-передачі предмета лізингу між лізингодавцем та лізингоодержувачем. За дострокову сплату лізингових платежів в термін до 12 календарних місяців до моменту підписання акту прийому-передачі предмета лізингу, лізингоодержувач сплачує штраф за дострокове погашення в розмірі 10 % від суми дострокового погашення.

Пунктом 10.15 договору у разі неузгодженої у даному договорі зміни розмірів лізингових платежів лізингодавець та лізингоодержувач складають додаткову угоду до даного договору, а також на вимогу лізингодавця підписують акт коригування вартості предмета лізингу. У разі відмови лізингоодержувача від підписання такої додаткової угоди та/або акту коригування вартості предмета лізингу, лізингодавець має право розірвати даний договір, після чого лізингоодержувач зобов`язаний повернути лізингодавцю предмет лізингу протягом 5 (п`яти) календарних днів з моменту отримання від лізингодавця письмової пропозиції про зміну розмірів лізингових платежів.

Станом на 07 грудня 2015 року інформація про ТОВ «Лізингова компанія «ВАШ АВТО» до Державного реєстру фінансових установ та Реєстру осіб, які не є фінансовими установами, але мають право надавати окремі фінансові послуги, що веде Нацкомфінпослуг, не вносилась. Товариство статусу фінансової установи не набувало, ліцензії на здійснення діяльності з надання фінансових послуг не отримувало.

Станом на дату укладання між сторонами договору фінансового лізингу, відповідач не мав статусу фінансової установи, не мав ліцензії на здійснення діяльності з надання фінансових послуг.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція Верховного Суду

Відповідно до частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише у межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржуване заочне рішення суду першої інстанції у нескасованій частині та рішення суду апеляційної інстанції - без змін, оскільки їх ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з статтею 57 ЦПК України (в редакції на час розгляду справи судами першої і апеляційної інстанцій) доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Відповідно до статті 60 ЦПК України (в редакції на час розгляду справи судами першої і апеляційної інстанцій) кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Згідно з частиною другою статті 1 Закону України «Про фінансовий лізинг» за договором фінансового лізингу лізингодавець зобов`язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі).

Статтею 2 Закону України «Про фінансовий лізинг» встановлено, що відносини, які виникають у зв`язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями ЦК України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, поставку з урахуванням особливостей, що встановлюються цим Законом.

Положеннями статті 806 ЦК України передбачено, що за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов`язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі).

07 грудня 2015 року між ОСОБА_1 та TOB «Лізингова Компанія «ВАШ АВТО» укладено договір фінансового лізингу № 002455, за умовами якого лізингодавець зобов`язується придбати та передати на умовах фінансового лізингу у користування майно, а лізингоодержувач зобов`язується прийняти предмет лізингу та сплачувати лізингові платежі та інші платежі згідно з умовами договору.

Частиною першою статті 203 ЦК України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Відповідно до частин першої, другої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин).

Стаття 18 Закону України «Про захист прав споживачів» містить самостійні підстави визнання угоди (чи її умов) недійсною. Визначення поняття «несправедливі умови договору» закріплено в частині другій статті 18 цього Закону - умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача.

Відповідно до статті 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність, а відповідно до частини третьої статті 509 ЦК України зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Отже, для кваліфікації умов договору як несправедливих, необхідна наявність одночасно таких ознак: 1) умови договору порушують принцип добросовісності; 2) умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків сторін; 3) умови договору завдають шкоди споживачеві. Несправедливими є, зокрема, умови договору про: виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобов`язань, включаючи умови про взаємооблік, зобов`язання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника); встановлення жорстких обов`язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця (пункти 2, 3 частини третьої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів»); надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв`язку з розірванням або невиконанням ним договору (пункт 4 частини третьої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів»).

Вказана правова позиція узгоджується із усталеною судовою практикою.

Аналіз змісту спірного договору фінансового лізингу, укладеного між сторонами, дає підстави дійти висновку, що відповідач має право в односторонньому порядку змінювати розмір лізингових платежів, при цьому позивач при незгоді із такими змінами при розірванні вказаного договору позбавлений права вимагати повернення сплачених платежів. Крім того, у позивача за умовами договору відсутні права на одержання компенсації від відповідача у зв`язку із розірванням або невиконанням договору, позивач позбавлений права за наявності фінансової можливості достроково виконати умови договору без сплати штрафних санкцій.

З укладеного між сторонами договору вбачається виключення та обмеження прав лізингоодержувача як споживача, стосовно лізингодавця у разі неналежного виконання останнім своїх обов`язків, звужені обов`язки лізингодавця, встановлені в Законі України «Про фінансовий лізинг», ЦК України, повністю виключена відповідальність лізингодавця за невиконання та неналежне виконання обов`язків щодо передачі предмета лізингу, одночасно значно розширені права лізингодавця, що суперечать вимогам цивільного законодавства.

В укладеному договорі не конкретизований предмет лізингу (рік випуску, колір, індивідуальні технічні характеристики, індивідуальна комплектація тощо), що є порушенням частини другої статті 6 Закону України «Про фінансовий лізинг», статті 807 ЦК України. TOB «Лізингова Компанія «ВАШ АВТО» проігнорувало вимоги законодавства, встановлені статтею 11 Закону України «Про захист прав споживачів», що є однією з підстав визнання договору недійсним, адже згідно з частиною другою статті 19 Закону України «Про захист прав споживачів» підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору.

Таким чином, оспорюваний договір фінансового лізингу від 07 грудня 2015 року № 002455, укладений між сторонами, містить несправедливі умови, визначені частиною третьою статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів», якими виключені та обмежені права лізингоодержувача як споживача стосовно лізингодавця у разі неналежного виконання ним обов`язків, передбачених договором та законом, звужені обов`язки лізингодавця, виключена відповідальність лізингодавця за невиконання або неналежне виконання обов`язків щодо передачі предмета лізингу та передачі цієї речі неналежної якості, одночасно значно розширені права лізингодавця, які суперечать вимогам чинного законодавства, що призводить до істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків сторін.

Ураховуючи наведені положення закону та невідповідність положень договору фінансового лізингу вимогам ЦК України, Закону України «Про фінансовий лізинг», Закону України «Про захист прав споживачів», суди дійшли правильного висновку, що укладений між ОСОБА_1 та ТОВ «Лізингова компанія «ВАШ АВТО» договір фінансового лізингу є недійсним.

Враховуючи вищенаведене, суди першої та апеляційної інстанцій, дійшли обґрунтованого висновку про несправедливі відносно споживача умови оспорюваного договору фінансового лізингу та про наявність у зв`язку із цим підстав для визнання його недійсним відповідно до вимог статей 203, 215 ЦК України та Закону України «Про захист прав споживачів».

Такі висновки відповідають правовій позиції, викладеній у постановах Верховного Суду від 13 листопада 2019 року у справі № 185/2696/16-ц (провадження № 61-9499св18), від 14 березня 2018 року у справі № 173/124/16 (провадження № 61-8968св18).

07 грудня 2015 року позивач здійснив перерахування через ПАТ «ПриватБанк» на користь відповідача 220 000,00 грн, за що сплатив комісію у розмірі 500,00 грн. Відповідач повернув частину коштів у розмірі 112 379,70 грн.

Відповідно до частини першої статті 216 ЦК України у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину.

За таких обставин касаційний суд погоджується з висновками суду апеляційної інстанції про стягнення з відповідача на користь позивача коштів, які були сплачені на виконання оспорюваного правочину - договору фінансового лізингу.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Таким чином, наведені в касаційній скарзі доводи не дають підстав для висновку про наявність підстав для скасування оскаржуваних судових рішень у справі. Наведені у касаційній скарзі доводи були предметом дослідження в судах попередніх інстанцій із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства, і з якою погоджується суд касаційної інстанції.

Вищевикладене свідчить про те, що касаційна скарга є необґрунтованою, а тому не підлягає задоволенню.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на вищевказане колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване заочне рішення суду першої інстанції у нескасованій апеляційним судом частині та рішення апеляційної інстанції - без змін, оскільки доводи касаційної скарги правильних висновків судів першої та апеляційної інстанцій не спростовують.

Керуючись статтями 400, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «ВАШ АВТО» залишити без задоволення.

Заочне рішення Печерського районного суду м. Києва від 14 квітня 2016 року у нескасованій апеляційним судом частині та рішення Апеляційного суду м. Києва від 01 листопада 2016 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді:В. С. Висоцька А. І. Грушицький І. В. Литвиненко
В. В. Сердюк
І. М. Фаловська