Головуючий в 1 інстанції Писанець Н.В.
Доповідач: Мальцева Є.Є.
П О С Т А Н О В А

І м е н е м У к р а ї н и

14 березня 2019 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Донецького апеляційного суду у складі:

головуючого судді - Мальцевої Є.Є.

суддів - Мироненко І.П., Принцевської В.П.,

секретар - Тулянкіна М.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Маріуполі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області про визнання права на залишення автомобілю за апеляційною скаргою Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області на рішення Волноваського районного суду Донецької області від 17 жовтня 2018 року -

В С Т А Н О В И Л А:

24 квітня 2018 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із даним позовом, посилаючись на наступні обставини.

В квітні 2001 року батько позивача - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, був зарахований на облік у відділенні виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Волноваському районі Донецької області як отримувач страхових виплат у зв'язку з травмою на виробництві. За висновком МСЕК від 22.03.1982р. він мав право на забезпечення спецавтотранспортом. На підставі рішення Волноваського районного суду Донецької області від 10.11.2005р. та ухвали Апеляційного суду Донецької області від 19.01.2006р.- відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Волноваському районі Донецької області було зобов'язано перерахувати грошові кошти у розмірі 20499,00грн. Донецькому обласному відділенню Фонду соціального захисту інвалідів для придбання автомобіля. З 2006 року у користуванні ОСОБА_4 перебував автомобіль марки ЗАЗ 110270 реєстраційний номер НОМЕР_3, 2006 року випуску. 3 березня 2014 року стан здоров'я батька позивача значно погіршився, і ОСОБА_1 проживав з батьком у його будинку та доглядав за ним постійно, але реєстрацію місця проживання не змінював. Разом з батьком вели сумісне господарство, мали сумісний бюджет, права та обов'язки сім'ї. Також, за життя батька позивач неодноразово ремонтував його автомобіль за власний рахунок, здійснював його капітальний ремонт. ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 помер. Факт проживання однією сім'єю позивача ОСОБА_1 та ОСОБА_4, померлого ІНФОРМАЦІЯ_2, встановлений рішенням Волноваського районного суду Донецької області від 01.06.2017р., залишеним у цій частині без змін ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 12.07.2017р. 08 лютого 2016 року між позивачем та Відділенням виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Волноваському районі Донецької області укладений договір відповідального зберігання №ВБ/37-16/НЮ вищезазначеного автомобіля та у той же день ОСОБА_1 наголосив про намір залишити спірний автомобіль у сім'ї. 25.11.2016 року він звернувся до відділення із письмовою заявою про залишення спецавтомобіля в сім'ї. 16.12.2016 року його заява та надані документи були розглянуті на Комісії з організації роботи щодо забезпечення спецавтомобілями інвалідів праці при Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Донецькій області. Відповідно виписки з протоколу №12 від 16.12.2016 року позивачу відмовлено у залишенні спецавтомобіля у сім'ї у зв'язку із відсутністю спільної реєстрації його та батька, на момент смерті останнього, а також у зв'язку із зверненням з заявою про залишення автомобілю після встановленого законом строку. Позивач ОСОБА_1, не погоджуючись із такими висновками, просить суд визнати його право на залишення йому автомобіля марки ЗАЗ 110270 реєстраційний номер НОМЕР_3, 2006 року випуску, синього кольору, зареєстрованого у Волноваському МРЕВ Донецької області 29.08.2006р., за умови виплати ним на рахунок Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області - вартості автомобілю з урахуванням його розрахункової вартості та суми, сплаченої за нього інвалідом.

Рішенням Волноваського районного суду Донецької області від 17 жовтня 2018 року позов задоволено, визнано право ОСОБА_1 на залишення йому як члену сім'ї померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 автомобіля марки ЗАЗ 110270 реєстраційний номер НОМЕР_3, 2006 року випуску, синього кольору, номер кузова НОМЕР_2, зареєстрованого у Волноваському МРЕВ Донецької області 29.08.2006р. на ім'я ОСОБА_4, за умови виплати ОСОБА_1 на рахунок Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області вартості автомобілю з урахуванням його розрахункової вартості та суми, сплаченої за нього інвалідом.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, представник Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення Волноваського районного суду Донецької області від 17 жовтня 2018 року та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначив, що висновок суду першої інстанції про те, що позивач звернувся із усною заявою до відповідача щодо залишення йому автомобілю саме 08.02.2016 року не відповідає фактичним обставинам справи. Позивач звертався до відповідача 08.02.2016 року - повідомив працівника про смерть батька, але жодних заяв про залишення йому автомобілю (усних чи письмових) не надав. Поясненнями свідка такі обставини в суді не підтверджені.

Із письмовою заявою про залишення автомобілю, копія якої міститься в матеріалах справи, позивач звернувся 25.11.2016 року. На той момент вже сплинув строк у шість місяців з дня смерті інваліда для сплати вартості автомобіля з урахуванням розрахункової вартості автомобіля та суми, сплаченої за нього інвалідом. На даній заяві не зазначено, що вона подана повторно.

Апелянт звертає увагу суду на те, що ОСОБА_1 не наполягав на розгляді його усної заяви, не зміг вказати її реєстраційний номер, а також не оскаржував бездіяльність Фонду щодо ненадання йому відповіді. Вищевказане свідчить про те, що така заява ним не подавалася, та, відповідно, не була зареєстрована.

Щодо порушення норм матеріального права, апелянт зазначає, що суд першої інстанції не зробив жодного висновку щодо відсутності реєстрації за однією адресою позивача з батьком, а також щодо несплати позивачем протягом шести місяців з дня смерті інваліда розрахункової вартості автомобіля, посилаючись лише на рішення Волноваського районного суду від 12.07.2017 року, яким встановлено факт проживання однією сім'єю.

Виходячи з оскаржуваного рішення Волноваського районного суду Донецької області, суд, оцінюючи підстави відмови у залишенні автомобілю, дійшов висновку, що пропуск шестимісячного строку з дня смерті інваліда для звернення із заявою є необґрунтованою підставою, через те, що зміст Порядку забезпечення осіб з інвалідністю автомобілями №999 не містить обов'язкову вказівку про наявність саме письмової форми звернення осіб. Однак суд не взяв до уваги, що спірним питанням у даному випадку є не належна форма звернення (усна або письмова), а той факт, що позивачем протягом встановленого строку не сплачено розрахункову вартість автомобіля. В той час як Порядок № 999 вимагає не звернення особи, яка бажає залишити автомобіль протягом шести місяців, а саме - сплату розрахункової вартості автомобіля.

Позивачем ОСОБА_1 подано відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначено, що суд першої інстанції ухвалив законне рішення із врахуванням встановлених доказів та діючого законодавства. Просить рішення Волноваського районного суду Донецької області від 17 жовтня 2018 року залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника відповідача Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області Бурнадзе М.Є., який просив задовольнити апеляційну скаргу, заперечення позивача ОСОБА_1 і його представника адвоката Мірошнікової Т.А., які просили залишити рішення суду без змін, перевіривши законність і обґрунтованість рішення в межах апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.263 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення, згідно зі ст.264 ЦПК України, суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими ґрунтувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розділити між сторонами судові витрати та інше.

Проте рішення суду першої інстанції таким вимогам не відповідає.

Задовольняючи вимоги позивача, суд виходив з того, що позивач у передбачений законом строк звернувся до Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України. Суд вказав, що зміст спеціального закону в даному випадку не містить обов'язкову вказівку про наявність саме письмової форми звернення осіб, і вважав, що позивач поясненнями свідка і фактом укладання договору на зберігання спірного автомобіля 08.02.2016 року достатньо підтвердив такі обставини. Крім того, суд вказав, що позивачем вартість автомобілю протягом визначеного законом строку не проведена не з його вини, а у зв'язку із тим, що відповідачем така сума не визначена.

Колегія суддів не може погодитися з такими висновками суду, враховуючи наступне.

Судом першої інстанції встановлено, що батько позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, перебуваючи на обліку у відділенні виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Волноваському районі Донецької області як отримувач страхових виплат у зв'язку з травмою на виробництві, у 2006 році отримав у користування автомобіль марки ЗАЗ 110270 реєстраційний номер НОМЕР_3, 2006 року випуску, синього кольору, номер кузова НОМЕР_2, зареєстрований у Волноваському МРЕВ Донецької області 29.08.2006р.(а.с.9)

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 помер.

08.02.2016р. позивач ОСОБА_1 звернувся до Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Волноваському районі Донецької області, де повідомив працівника про смерть батька. В цей же день між ним та Відділенням виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Волноваському районі Донецької області укладений договір відповідального зберігання №ВБ/37-16/НЮ вищезазначеного автомобіля.

Згідно з п.16. Порядку забезпечення осіб з інвалідністю автомобілями, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 19 липня 2006 року №999, особі з інвалідністю, законному представнику недієздатної особи з інвалідністю чи дитини з інвалідністю автомобіль, виданий безоплатно чи на пільгових умовах, за її (його) бажанням може бути безоплатно переданий у власність після закінчення 10-річного строку експлуатації. Після смерті особи з інвалідністю, дитини з інвалідністю такий автомобіль може бути безоплатно переданий у власність члену її сім'ї (за бажанням такого члена сім'ї), який на час смерті особи з інвалідністю були зареєстровані за місцем реєстрації особи з інвалідністю, дитини з інвалідністю. Абзац перший пункту 16 в редакції Постанови КМ № 1149 від 30.12.2015; із змінами, внесеними згідно з Постановою КМ № 422 від 30.05.2018\

Іншому члену сім'ї померлої особи з інвалідністю, який зареєстрований за місцем реєстрації особи з інвалідністю на час смерті, автомобіль, строк експлуатації якого менше ніж 10 років, залишається у разі сплати ним протягом шести місяців з дня смерті особи з інвалідністю до державного бюджету на рахунки, відкриті в органах Казначейства, а членом сім'ї померлої особи з інвалідністю внаслідок трудового каліцтва - на рахунки відповідних управлінь виконавчої дирекції Фонду вартості автомобіля з урахуванням розрахункової вартості автомобіля та суми, сплаченої за нього особою з інвалідністю.Абзац дев'ятий пункту 16 із змінами, внесеними згідно з Постановами КМ № 939 від 14.12.2016, № 422 від 30.05.2018\

Розрахункова вартість автомобіля визначається структурним підрозділом з питань соціального захисту населення або управлінням виконавчої дирекції Фонду з урахуванням зносу автомобіля 0,84 відсотка за кожний повний календарний місяць, або 10 відсотків за кожний повний рік. Під час розрахунку неповний календарний місяць користування автомобілем (незалежно від кількості днів) зараховується як повний календарний місяць. За результатами розрахунку складається довідка-рахунок за формою, що затверджується Мінсоцполітики.Абзац десятий пункту 16 в редакції Постанови КМ № 939 від 14.12.2016\

При зверненні до суду з даним позовом ОСОБА_1 вказував, що зробив усну заяву про намір залишити спірний у автомобіль у власності ще 08.02.2016 року. На підтвердження таких обставин за його клопотанням судом першої інстанції була допитана свідок ОСОБА_5, яка дала пояснення про факт такої заяви позивача працівнику Фонду у присутності свідка.

Згідно з положеннями ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Законом України «Про звернення громадян» встановлено, що громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об'єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов'язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення. Звернення може бути усним чи письмовим. Письмове звернення - це викладені в письмовій формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) або скарги, які направлені поштою або передані громадянином, особисто чи через уповноважену особу, якщо ці повноваження оформлені згідно чинного законодавства.

Усне звернення - це звернення, як правило, висловлене громадянином на прийомі, зміст якого зафіксовано у відповідному журналі (книзі) особистого прийому посадовою особою, яка здійснює такий прийом або іншою уповноваженою особою, яка відповідає за організацію даного напрямку роботи. Усне звернення громадян підлягає обов'язковій фіксації. Особливістю усного звернення є оперативність його розгляду, оскільки не затрачається час на пересилання та одержання відповіді на нього через засоби поштового зв'язку. Крім того, в більшості випадків, відповідь може надаватись одразу в ході особистого прийому (у разі, якщо звернення не потребує додаткового вивчення та перевірки відповідних фактів, зазначених у ньому), не чекаючи закінчення строків розгляду звернень, які встановлені Законом України «Про звернення громадян. (стаття 40 ЗУ «Про звернення громадян»). В ході особистого прийому громадян у відповідному журналі обов'язково зазначаються: дата прийому; посадова особа, яка здійснює прийом; прізвище, ім'я, по батькові, адреса, категорія (соціальний стан) громадянина; короткий зміст звернення; категорія звернення (заява, скарга, пропозиція); наслідки розгляду звернення та дата відповіді на нього.

Належних підтверджень усного звернення до відповідача 08.02.2016 року з заявою про залишення спецавтомобіля у власності позивача матеріали справи не містять.

Крім того, позивач не надав переконливих пояснень, чому, у разі звернення з такою заявою і неотримання відповіді у передбачений законом строк, він не відшукував порушене право, не звертався з заявами про визначення вартості автомобіля для вирішення питання залишення йому транспортного засобу або зі скаргами на бездіяльність посадових осіб відповідача.

Укладання 08.02.2016 року між позивачем та Відділенням виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Волноваському районі Донецької області договору відповідального зберігання вищезазначеного автомобіля не є безумовним наслідком заяви про залишення автомобіля позивачу і визначення його вартості для сплати, оскільки право на таку виплату триває шість місяців, протягом яких місце знаходження автомобіля має бути визначено.

Отже, неможливо погодитися із висновками суду про те, що позивачем доведено факт його звернення з такою заявою протягом встановленого законом строку, оскільки обставини справи про це безумовно не свідчать. І судом взагалі не прийнято до уваги, що позивачем Фонду зовсім не сплачено розрахункової вартості автомобіля протягом шести місяців з дня смерті його батька, і звернень для визначення такої суми протягом цього строку від позивача не надходило, отже, виплатити суму вартості автомобіля ОСОБА_1 не намагався. Таким чином, доводи позивача про те, що відповідач нібито відмовив йому тільки у зв'язку із пропуском строку звернення з заявою про бажання залишити автомобіль, спростовуються матеріалами справи, зокрема, випискою з протоколу Комісії з організації роботи щодо забезпечення спецавтомобілями інвалідів праці від 16.12.2016 року (а.с.11), в якому є посилання на недотримання позивачем вимог п.16 Порядку забезпечення осіб з інвалідністю автомобілями, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 19 липня 2006 року №999.

Наступна заява про залишення автомобіля у власності позивачем була надана Фонду 28.02.2018 року. 30.03.2018 року йому знов було підтверджено про відмову в даному питанні на тих же підставах. (а.с.13-17). Незважаючи на те, що у своїх рішеннях Фонд посилався ще й на відсутність факту реєстрації позивача за місце проживання померлого, і на пропуск строку звернення з такою заявою, це не спростовує того факту, що позивачем не були виконані вимоги п.16 Порядку що сплати вартості автомобіля протягом шести місяців.

Позивач не був зареєстрований на час смерті батька за його адресою. Позивачем не доведено факту звернення з заявою про визначення вартості і сплати ним протягом шести місяців з дня смерті особи з інвалідністю до державного бюджету на рахунки, відкриті в органах Казначейства, а членом сім'ї померлої особи з інвалідністю внаслідок трудового каліцтва - на рахунки відповідних управлінь виконавчої дирекції Фонду вказаної вартості автомобіля з урахуванням розрахункової вартості автомобіля та суми, сплаченої за нього особою з інвалідністю.

На підставі викладеного колегія суддів вважає, що висновки суду не ґрунтуються на обставинах справи і не відповідають положенням закону.

Крім того, неможливо не звернути увагу на недотримання судом положень процесуального закону, оскільки п. 6 статті 265 ЦПК України врегульовано, що висновок суду про задоволення позову чи про відмову в позові повністю або частково щодо кожної з заявлених вимог не може залежати від настання або ненастання певних обставин (умовне рішення), в той час, як оскаржуваним рішенням визнано право ОСОБА_1 на залишення йому спірного автомобіля за умови виплати ОСОБА_1 на рахунок Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області вартості автомобілю з урахуванням його розрахункової вартості та суми, сплаченої за нього інвалідом.

Відповідно до вимог статті 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Зважаючи на викладене, враховуючи відсутність правових підстав у позивача для залишення у нього спірного автомобілю, апеляційний суд приходить до висновку про скасування судового рішення і необхідність постановлення нового рішення про відмову в таких позовних вимогах.

На підставі ст. ст. 141 ЦПК України апеляційний суд, задовольняючи апеляційну скаргу та ухвалюючи нове рішення у справі, вважає необхідним стягнути з позивача на користь відповідача судовий збір за розгляд апеляційної скарги - 1057,50 грн.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381-382 ЦПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області задовольнити.

Рішення Волноваського районного суду Донецької області від 17 жовтня 2018 року - скасувати.

В позовних вимогах ОСОБА_1 до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області про визнання права на залишення автомобілю - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області у відшкодування судових витрат 1057 (тисячу п'ятдесят сім) грн 50 коп..

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів до суду касаційної інстанції з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 19 березня 2019 року.

Судді :

Є.Є. Мальцева

І.П. Мироненко

В.П. Принцевська