ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2336/19 Справа № 185/265/17 Суддя у 1-й інстанції - Головін В. О. Суддя у 2-й інстанції - Куценко Т. Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2019 року Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

Головуючого - Куценко Т.Р.

суддів - Демченко Е.Л., Макаров М.О.

за участю секретаря - Синенко Є.А.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу

за апеляційною скаргою

ОСОБА_1,

на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 08 жовтня 2018 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа Завідуюча Другої Павлоградської державної нотаріальної контори Дутчак Юлія Сергіївна про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину та перерозподіл часток спадкового майна, -

ВСТАНОВИЛА:

У січні 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 та просив визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину та провести перерозподіл часток спадкового майна.

В обгрунтування своїх вимог посилається на те, що ІНФОРМАЦІЯ_4 померла його бабуся ОСОБА_4. Після її смерті відкрилась спадщина, яка складається з домоволодіння АДРЕСА_1. Позивач є спадкоємцем за правом представлення щодо майна бабусі, так як ІНФОРМАЦІЯ_5 померла його мати, донька спадкодавця, ОСОБА_5 (дівоче прізвище ОСОБА_5).

Позивач, 18.03.2016 року звернувся до Другої Павлоградської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті бабусі, але йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину через те, що спадщина видана та належним чином зареєстрована за відповідачем ОСОБА_1. Позивач просить суд визнати свідоцтво про право на спадщину недійсним та перерозподілити спадщину визнавши за ним право власності на 1/3 частину спадщини та 2/3 частини за відповідачем.

Відповідач позов не визнала з тих підстав, що позивачем пропущено строк прийняття спадщини, так як зі спадкодавцем він не проживав та на отримання спадщини ніколи не претендував.

Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 08.10.2018 року позовні вимоги задоволено частково.

Визнано частково недійсним свідоцтво про право власності на спадкове майно за законом від 18.02.2015 року за реєстровим номером 258 на домоволодіння АДРЕСА_1 в частині 1/6 частки, яка належить ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_1.

Перерозподілено спадкове майно та визнано право власності на 1/3 частину домоволодіння АДРЕСА_1 за ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_1.

2/3 частини частину домоволодіння АДРЕСА_1 за ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2, РНОКПП НОМЕР_2.

В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовлено. Вирішено питання щодо судових витрат /а.с. 108-112/.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що на час смерті доньки спадкодавця ОСОБА_5, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_6, позивач ОСОБА_2 не досяг повноліття і тому мав право, незалежно від змісту заповіту, на половину частки, яка б належала кожному з них у разі спадкування за законом (обов'язкова частка), що зазначене право позивача на спадщину, не втратило своєї сили і на час смерті спадкодавця ОСОБА_4, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4, крім того, на момент смерті позивач був зареєстрований та проживав разом з нею в житловому будинку АДРЕСА_1 і тому, відповідно до приписів ст. 1268 ЦК України, вважається таким, що прийняв спадщину. Заяв до нотаріуса про відмову від спадщини не подавав.

З рішенням суду не погодилася відповідач ОСОБА_1, яка подала апеляційну скаргу в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права /а.с. 118-119/.

Перевіривши законність та обгрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, рішення суду скасуванню, з наступних підстав.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_4, у віці 75 років, померла ОСОБА_4, про що виконкомом Межиріцької сільської ради Павлоградського району Дніпропетровської області 16.01.2014 року зроблено актовий запис № 6 /а.с. 61/.

27.06.2008 року ОСОБА_4 склала заповіт, яким зробила заповітне розпорядження, а саме належний їй будинок в АДРЕСА_1 та все належне їй майно заповідала своїй онукі ОСОБА_6 /а.с. 63/.

25.03.2014 року ОСОБА_6, яка проживає у Російській Федерації, м. Москва, звертається до Другої Павлоградської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області з заявою про відмову від прийняття спадщини за заповітом на користь іншого спадкоємця ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 /а.с. 60/.

15.04.2014 року донька померлої - ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3, також звертається до Другої Павлоградської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області з заявою в якій відмовляється від прийняття своєї частки у спадщині за законом, в тому числі від обов'язкової долі у спадщині після померлої на користь іншого спадкоємця ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 /а.с. 64/.

18.02.2015 року ОСОБА_1 отримує свідоцтво про право на спадщину за законом, а саме на домоволодіння АДРЕСА_1 /а.с. 66/.

07.07.2015 року ОСОБА_1 отримує свідоцтво про право на спадщину за законом, яка складається з земельної ділянки, розташованої на території Межиріцької сільської ради Павлоградського району Дніпропетровської області /а.с. 68, 69/.

18.03.2016 року ОСОБА_2 звертається до Другої Павлоградської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області з заявою про фактичне прийняття спадщини, посилаючись на те, що його мати ОСОБА_5, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_5, є донькою ОСОБА_4, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4, а тому він є спадкоємцем за правом представлення відповідно до п.1 ст. 1266 ЦК України, спадщину після смерті бабусі прийняв фактично, згідно ст. 1268 ЦК України, на підставі сумісного проживання з померлою на момент смерті /а.с. 70/.

Постановою від 28.07.2016 року йому було відмовлено у вчиненні нотаріальних дій - видачі свідоцтва на ім'я ОСОБА_2 про право на спадщину за законом на належну йому частку спадкового майна, у зв'язку з тим, що спадщина вже була видана і проведена державна реєстрація спадкового майна, також відсутня згода спадкоємиці ОСОБА_1 на внесення змін до свідоцтва про право на спадщину за законом після померлої ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_4 /а.с. 74/.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції помилково прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з підстав передбачених статтею 1266 ЦК України.

Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавець), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ч.1 статті 1235 ЦК України заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин.

За змістом частини першої статті 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Відповідно до частини першої статті 1273 ЦК України спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заяву про відмову від прийняття спадщини подається до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини.

Згідно частини першої статті 1266 ЦК України внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини.

Спадкування за правом представлення - це спадкування за законом, яке передбачає появу в певних спадкоємців права на спадкування за умови смерті до відкриття спадщини того з їхніх родичів, хто був би спадкоємцем.

Таким чином, його власні спадкоємці ніби представляють у спадкових відносинах особу, яка б одержала права на спадкування.

Як вбачається з матеріалів справи, мати позивача ОСОБА_5, померла ІНФОРМАЦІЯ_5 /а.с. 10, 71/.

Бабуся позивача ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_4, але ще 27 червня 2008 року розпорядилася своїм майном та зробила заповіт на свою онуку ОСОБА_6 /а.с. 63/.

Таким чином, якби на день смерті спадкодавця ОСОБА_4 була жива мати позивача, то при наявності заповіту який зробила ОСОБА_4, ОСОБА_5 могла претендувати тільки на обов'язкову частку у спадщині, як донька тільки у разі непрацездатності.

Відповідно до частини 1 статті 1241 ЦК України малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка б належала кожному з них у разі спадкування за законом (обов'язкова частка).

Таким чином, право на обов'язкову частку у спадщині пов'язане зі статусом певної особи, оскільки у даній нормі застосовані терміни "неповнолітні" та "непрацездатні".

Як вбачається з матеріалів справи, мати позивача ОСОБА_5 народилася ІНФОРМАЦІЯ_7 /а.с. 10/, і якби вона була жива на час відкриття спадщини, а саме ІНФОРМАЦІЯ_8 їй виповнилося би 55 років та 7 місяців. Відповідно до умов призначення пенсії за віком відповідно до Закону України "Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи", починаючи з 01.10.2011 року жінкам її віку призначалася пенсія по досягненню 57 років, тому вона не могла б претендувати на обов'язкову частку як непрацездатна донька померлої, а тому і позивач не може претендувати на спадщину за правом представлення.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції - скасуванню, з постановою нового рішення про відмову ОСОБА_2 у задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 08 жовтня 2018 року - скасувати.

ОСОБА_2 у задоволенні позовних вимог до ОСОБА_1 про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину та перерозподіл часток спадкового майна - відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Постанова суду може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий: Т.Р. Куценко

Судді: Е.Л. Демченко

М.О. Макаров