Справа № 375/1900/19
Провадження № 2/375/651/19
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.12.2019 Рокитнянський районний суд Київської області в складі: головуючого судді - Литвина О.В. за участі секретаря - Юрченко Л.В., розглянувши у приміщенні суду в смт Рокитне в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін цивільну справу за позовом акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, посилаючись, що відповідно до укладеного з відповідачем договору б/н від 15.01.2009 остання отримала кредит у розмірі 12000.00 грн. у вигляді встановленого ліміту на картковий рахунок.

Зазначає, що відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана нею заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між нею та банком договір про надання банківських послуг і що підтверджується підписом відповідача у заяві. Також відповідач на час укладення кредитної угоди дала свою згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою Банку.

Посилається, що відповідач не виконує належним чином умови укладеного договору, що спричинило виникнення заборгованості за кредитом станом на 15.08.2019 на загальну суму 24054.14 грн., в тому числі: тіло кредиту 13558.63 грн., 2633.22 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту, 0.00 грн. - заборгованість за нарахованими відсотками, 6240.66 грн. - нарахована пеня за прострочене зобов`язання, 0.00 грн. - нарахована пеня за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100.00 грн., штраф (фіксована частина) 500.00 грн., штраф (процентна складова) - 1121.63 грн.

Просить стягнути на свою користь з відповідача вказану загальну суму заборгованості, а також понесені судові витрати по оплаті судових витрат в сумі 1921.00 грн.

У відповідності до положень ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Заперечення проти розгляду справи в порядку спрощено позовного провадження від сторін не надходили.

Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу у відповідності до вимог частини другої статті 247 вказаного Кодексу не здійснюється.

Дослідивши надані суду позивачем письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню, виходячи із наступного.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з вимогами ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Судом встановлено, що 15.01.2009 ОСОБА_1 було підписано заяву, якою остання виявила бажання оформити на своє імя кредитку "55 днів пільгового періоду" з бажаним кредитним лімітом 500.00 грн.

Згідно викладеної у вказаній заяві інформації ОСОБА_1 висловила свою згоду з тим, що ця заява разом із Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між нею та банком договір про надання банківських послуг. При цьому вона вона зазначила, що ознайомилася та згідна з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, які були надані їй для ознайомлення в письмовому вигляді.

Цього ж дня ОСОБА_1 було підписано довідку про умови кредитування з використанням кредитки "Універсальна, 55 пільгового періоду", згідно якої: базова відсоткова ставка за місяць (нараховується на залишок заборгованості виходячи із розрахунку 360 днів на рік) становить 2.5%; за несовєчасне погашення заборгованості стягується пеня (1) - базова відсоткова ставка по договору / 30 - нараховується за кожен день прострочки кредиту, та пеня (2) - 1% від заборгованості, але не менше 10 грн. в місяць, нараховується один раз на місяць при наявності прострочення по кредиту або процентам 5 і більше днів при виникненні прострочки на суму більше 50 грн.; при порушенні строків плітежів по будь-якому із грошових зобов`язань, передбачених договором більше ніж на 120 днів сплачується штраф у розмірі 500 грн +5% від суми позову.

Згідно поданого ПАТ КБ «Приватбанк» розрахунку відповідач станом на 15.08.2019 має заборгованість за кредитним договором на загальну суму 24054.14 грн., в тому числі: тіло кредиту 13558.63 грн., 2633.22 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту, 0.00 грн. - заборгованість за нарахованими відсотками, 6240.66 грн. - нарахована пеня за прострочене зобов`язання, 0.00 грн. - нарахована пеня за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100.00 грн., штраф (фіксована частина) 500.00 грн., штраф (процентна складова) - 1121.63 грн.

Згідно з частиною 1 статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірах та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Кредитний договір укладається у письмовій формі (частина перша статті 1055 ЦК України).

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору, істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Доводи позивача про те, що підписана заява разом з Умовами та Тарифами, які викладені на банківському складають між ним та відповідачем договір про надання банківських послуг з огляду на зміст наявної у матеріалах копії Анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку не знаходять свого підтвердження.

Дійсно, відповідач підписано анкету-заяву про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг. Разом із тим, із наявних в матеріалах справи доказів, не вбачається підтвердження того, що відповідач отримав та ознайомився за особистим підписом з «Умовами та правилами надання банківських послуг».

Дані документи є складовою договору про надання банківських послуг, а отже на підставі наявних в матеріалах справи доказів не можна встановити, що сторони дійшли згоди із усіх істотних умов договору.

Зазначення в анкеті-заяві про ознайомлення відповідача з Умовами та Правилами надання банківських послуг, без ідентифікації самих умов, як таких, що погоджені підписом відповідача, не може бути належним доказом ознайомлення та погодження відповідача саме з тією редакцією умов, на якій наполягає банк.

Наявні в матеріалах справи Умови та Правила надання банківських послуг не містять підпису відповідача. На виконання вимог статті 81 ЦПК України позивач не надав належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме надані суду Умови є складовою частиною укладеного між сторонами договору і що саме ці Умови мав на увазі відповідач, підписуючи заяву позичальника.

Надані позивачем Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Аналогічні висновки викладені Великою Палатою Верховного Суду у справі №342/180/17 від 03 липня 2019 року.

У даній справі, судом встановлено, що звернувшись до банку із вищезгаданою заявою позичальника, відповідач висловив пропозицію на отримання кредиту на загальну суму 500.00 грн. В той же час доказів того, чи було задоволено таку його заяву матеріали справи не містять. Із наданих позивачем копії такої заяви неможливо встановити, який саме вид банківської платіжної карти отримав відповідач після підписання цієї анкети-заяви та у якому розмірі було встановлено на його карті кредитний ліміт. Звідси, суд позбавлений можливості перевірити, на якій підставі відповідач отримував кошти, вказані банком у розрахунку заборгованості та на яких умовах.

Стверджуючи про факт надання відповідачу кредиту та передачі останньому кредитної картки, позивач тим не менш не надав до суду жодного доказу з приводу того, що така картка взагалі коли-небудь видавалася відповідачу, адже жодний з наданих до суду документів не містить жодного посилання на це. Звернувшись до банку із вищезгаданою заявою-анкетою, відповідач висловив пропозицію на отримання банківської картки. В той же час доказів того, чи було задоволено таку його заяву, чи було видано йому платіжний інструмент (банківську картку), матеріали справи не містять. Не містять матеріали справи й визнання такого факту відповідачем.

Суд також звертає увагу, що на час розгляду справи в суді позивачем не було надано суду відомостей, що підтверджують тип і строк дії картки, якщо вона видавалась, що є істотними умовами договору, доказів зарахування кредитних коштів на картку, а також розміру заборгованості відповідача за кредитним договором у розмірі 24054.14 грн., враховуючи, що згідно анкети-заяви, розмір кредитного ліміту визначено в сумі 500.00 грн., а відповідно до позовної заяви позивачем зазначено про отримання відповідачем кредиту в розмірі 12 000.00 грн. Не надано суду і доказів про надання згоди відповідачем на зміну кредитного ліміту.

Відповідно до положень ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу, відповідно до пункту першого частини другої якої такою є також договори та інші правочини.

За вимогами статті 510 вказаного Кодексу сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор. У справах про стягнення кредитної заборгованості кредитор повинен довести виконання ним своїх обов`язків за кредитним договором, а саме: надання грошових коштів (кредиту) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник - повернення грошових коштів у розмірі та на умовах, визначених договором.

Відповідно до ст. ст. 1048, 1054 ЦК України кредитний договір є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками, а отже банк має довести надання позичальникові грошових коштів у розмірі та на умовах, встановлених договором.

Суд вважає, що позивачем в порушення ст.81 ЦПК України не надано доказів того, що платіжна банківська карта, була видана відповідачу, як і не надано суду відомостей, що підтверджують тип та строк її дії, що є істотними умовами договору, доказів зарахування кредитних коштів на картку. Не містить жодного посилання на це і жодний з наданих до суду документів як і не містять матеріали справи й визнання такого факту відповідачем.

На час розгляду справи позивачем не було надано доказів відкриття на ім`я відповідача рахунку, виписки по даному рахунку, який і мав би підтвердити рух грошових коштів, наявність або відсутність заборгованості, та з якого суд мав би встановити який саме розмір грошових коштів було отримано позичальником.

Наданий же позивачем розрахунки заборгованості за договором б/н від 31.05.2015 та від 15.08.2019 не є належним та допустимими доказами наявності цивільно-правових відносин між сторонами у справі, оскільки по суті є калькуляцією, якою позивач обґрунтовує розмір своїх вимог.

Відповідно до ч. 6 ст.81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Так, доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно із вказаною нормою закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це не можливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Відповідно до пункту 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Разом з тим, у матеріалах справи міститься лише нічим не обгрунтований розрахунок заборгованості (який не є первинним документом, що підтверджує укладення договору на умовах зазначених у позовні заяві), а отже в силу принципу змагальності сторін, визначеного ст..12 ЦПК України, позивач мав надати належні та допустимі докази о обгрунтування позовних вимог.

Позаяк, заявляючи вимогу про стягнення заборгованості за кредитним договором, АТ КБ "ПриватБанк" не надало суду жодного належного та допустимого доказу наявності зазначеної у позові кредитної заборгованості та обгрунтування її розміру.

Підсумовуючи викладене, оцінюючи за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні кожного отриманого у справі доказу зокрема та належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що викладені у позові обставини не знайшли свого належного підтвердження, а тому підстави для задоволення позову відсутні.

У відповідності до ч.1 ст. 141 ЦПК України понесені позивачем судові витрати у вигляді судового збору у разі відмови в позові відшкодуванню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 15, 16, 207, 509, 510, 626, 628, 633, 634, 638, 1048, 1054 ЦК України, ст. ст. 4, 12, 13, 19, 76-83, 141, 263-265, 279 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається через суд першої інстанції протягом тридцяти днів з дня його ухвалення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.В. Литвин

Рішення набуло законної сили ____________________20___