Справа № 206/1584/19
Провадження № 2-о/206/238/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2019 року Самарський районний суд м. Дніпропетровська

у складі:

головуючий суддя Маштак К.С.

за участю:

секретаря с/з ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дніпро цивільну справу окремого провадження за заявою ОСОБА_2, заінтересована особа: Самарський районний у місті Дніпропетровську відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Дніпропетровській області про встановлення факту смерті,

ВСТАНОВИВ

ОСОБА_2 звернулась до Самарського районного суду м. Дніпропетровська з заявою про встановлення факту смерті особи.

Вимоги заявник обґрунтувала тим, що вона була донькою ОСОБА_3, який помер 23.01.2019 в м. Донецьк. Отримати свідоцтво про смерть у відділі державної реєстрації актів цивільного стану неможливо, оскільки факт смерті відбувся на тимчасово окупованій території України, на якій неможливо отримати медичний документ, що може бути прийнято відділом державної реєстрації актів цивільного стану для здійснення реєстрації смерті. В Самарському районному у м. Дніпрі відділі державної реєстрації актів цивільного стану її мати одержала відмову у проведенні реєстрації смерті. Визнання факту смерті ОСОБА_3 заявнику необхідне для одержання допомоги.

Заявник у судове засідання не зявився, подав заяву про розгляд заяви без її участі.

Представник заінтересованої особи в судове засідання не зявився, повідомлений належним чином про дату, час і місце судового засідання.

Вивчивши та дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги заявника підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження серії VI-HO № 328186 від 04.12.1984, ОСОБА_2 народилася 16.11.1984, в графі «батько» зазначено «Кальченко Володимира Олександровича». (а.с.6)

Відповідно до копії паспорту серії КС № 212061 виданого 05.02.2003 Кіровським РВ ДМУ УМВС України в Донецької області, ОСОБА_3, уродженець ІНФОРМАЦІЯ_1, народився 08.10.1948, місце проживання зареєстровано за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2. (а.с.4)

Відповідно до копії паспорту серії ВЕ № 505435 виданого 13.10.2001 Кіровським РВ ДМУ УМВС України в Донецької області, ОСОБА_2, уродженка міста Донецьк, народилася 16.11.1984, місце проживання зареєстровано за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2. (а.с.5)

Згідно свідоцтва про народження серії І-КИ № 719215, 14.02.2019 народився ОСОБА_4 у м. Дніпро, про що 18.02.2019 складено відповідний актовий запис № 330. Батьками зазначені: ОСОБА_5 та ОСОБА_2 (а.с. 8)

Згідно свідоцтва про народження серії І-КИ № 719216, 14.02.2019 народилася ОСОБА_6 у м. Дніпро, про що 18.02.2019 складено відповідний актовий запис № 331. Батьками зазначені: ОСОБА_5 та ОСОБА_2 (а.с. 9)

Згідно довідки від 21.11.2016 р. № НОМЕР_1 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, ОСОБА_7, зареєстроване місце проживання; АДРЕСА_1 взято на облік за адресою: АДРЕСА_2. (а.с. 10)

23.01.2019 помер ОСОБА_3 у віці 70 років в м. Донецьку, Кіровського району, про що складено відповідний запис у акті про смерть № 195, що підтверджується свідоцтвом про смерть виданим Кіровським відділом запису актів цивільного стану м. Донецька (а.с.3).

Крім цього, вказаний факт підтверджується довідкою про смерть № 246, згідно якої ОСОБА_3 помер 23.01.2019 у віці 70 років, причина смерті: хронічний пієлонефрит. (а.с. 11)

07.03.2019 Самарським районним у м. Дніпрі відділом державної реєстрації актів цивільного стану заявнику було відмовлено у проведенні державної реєстрації смерті ОСОБА_3 з підстав невідповідності предявлених документів, формі визначеній наказом Міністерства охорони здоровя України від 08.08.2006 № 545, а також те, що документ виданий на території, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження (а.с.2).

Дані правовідносини регулюються ЦПК України.

Так, ст. 293 ЦПК України встановлено, що окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Суди розглядають справи про встановлення факту смерті особи у певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного факту смерті, що відповідає п. 8 ч. 1 ст. 315 ЦПК України.

Особливості провадження у справах про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України визначені ст. 317 ЦПК України.

Так, ч. 3 ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» встановлено, що державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров'я або судово-медичною установою; рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою.

На підставі наказу Міністерства юстиції України від 17.06.2014 № 953/5 "Про невідкладні заходи щодо захисту прав громадян на території проведення антитерористичної операції" тимчасово призупинити проведення державної реєстрації актів цивільного стану, внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, повторну видачу свідоцтв про державну реєстрацію актів цивільного стану та видачу витягів з Державного реєстру актів цивільного стану громадян відділами державної реєстрації актів цивільного стану, що знаходяться на території Луганської області та Донецької області, в тому числі м. Донецьк.

Даючи оцінку допустимості свідоцтву про смерть ОСОБА_3, як документу, що виданий установою на тимчасово окупованій території України, суд керується ч. 2 ст. 19 Конституції України, якою передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України.

Крім того, суд враховує норму статті 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», якою встановлено, що будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків.

Разом з тим, вирішуючи питання щодо оцінки вищезазначеного доказу, суд приймає до уваги практику Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), яка відповідно до українського законодавства має застосовуватися судами при розгляді справ як джерело права. Так, суд враховує висновки ЄСПЛ у справах проти Туреччини, зокрема «Loizidou v.Turkev», «Cyprus v.Turkev», а також Молдови та Росії (зокрема, «Mozer v.the Republik of Moldova and Russia»), де ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони.

Такий висновок ЄСПЛ слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність може бути застосована до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі «Кіпр проти Туреччини», ЄСПЛ зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать.

Крім того відповідно до п. 18 Постанови Пленуму Верховного суду України № 5 від 31 березня 1995 року рішення суду про встановлення факту, що має юридичне значення, не змінює собою документів, що видають зазначені органи, а є лише підставою для їх одержання. Згідно зі ст. 18 ЦПК України, рішення про встановлення факту, що має юридичне значення, яке набрало законної сили, є обов'язковим для органів, які реєструють такі факти або оформлюють права, що виникають у зв'язку із встановленим судом фактом. В разі встановлення у судовому порядку факту реєстрації акту цивільного стану орган державної реєстрації актів цивільного стану проводить відповідний запис на підставі рішення суду.

Враховуючи наведену практику ЄСПЛ, а також ключове значення, яке має встановлення факту смерті ОСОБА_3 для реалізації майнових та особистих немайнових прав заявника ОСОБА_2 суд, як виняток, приймає до уваги надані заявником документи (свідоцтво про смерть ОСОБА_3, довідка про смерть ОСОБА_3О.) та оцінює їх в сукупності з копіями інших документів, та вважає, що заявлені вимоги слід задовольнити та встановити факт смерті ОСОБА_3, що надасть можливість заявнику отримати видане державним органом України свідоцтво про смерть рідного батька.

З огляду на встановлені у судовому засіданні обставини, суд приходить до висновку, що факт про встановлення якого просить заявник знайшов своє підтвердження в судовому засіданні. Встановлення зазначеного факту має для заявника юридичне значення. За таких обставин заява ОСОБА_2 підлягає задоволенню.

Згідно ч. 4 ст. 317 ЦПК України ухвалене судом рішення у справах про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, підлягає негайному виконанню.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст.ст. 3-8, 10, 18, 76-89, 95, 258, 259, 263, 264, 265, 315 - 319, п. 15, п.п. 15.5 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

Заяву ОСОБА_2, заінтересована особа: Самарський районний у місті Дніпропетровську відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Дніпропетровській області про встановлення факту смерті - задовольнити.

Встановити факт смерті 23.01.2019 ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, громадянина України, місце смерті: м. Донецьк.

Допустити негайне виконання рішення суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Дніпровського апеляційного суду через суд першої інстанції, що відповідає приписам пункту 15, підпункту 15.5 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складено 20.03.2019.

Головуючий суддя К.С. Маштак