Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" березня 2019 р.

м. Київ

справа № 755/2285/19

провадження № 2-о/755/196/19

Дніпровський районний суд м. Києва в складі: головуючого судді Галагана В.І., за участю секретаря Проценко Н.А.,

учасники розгляду:

представник заявника ОСОБА_1,

представник заінтересованої особи ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Дніпровського районного суду м. Києва цивільну справу за заявою ОСОБА_3, заінтересована особа: Центральне міжрегіональне управління державної міграційної служби у м. Києві та Київській області, про встановлення факту постійного проживання на території України, -

ВСТАНОВИВ:

Заявник ОСОБА_3 звернувся до суду із заявою про встановлення факту її постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року та 13 листопада 1991 року, мотивуючи тим, що заявник народився ІНФОРМАЦІЯ_1 року у місті Могильові Білоруської РСР. Ц 1991 році, коли заявнику виповнилось 17 років, він вирішив продовжити займатися спортом, тому в літку 1991 року заявник переїхав до місті Тальне Черкаської області, де займався тренуванням у Тальнівській дитячо-юнацькій спортивній школі, проживаючи без реєстрації у близьких знайомих ОСОБА_4. На початку 1992 року заявник змушений був тимчасово повернутись до рідного міста для підготовки документів для вступу до вищого навчального закладу.

Факт постійного проживання на території України заявнику потрібен для прийняття заінтересованою особою рішення про встановлення належності заявника до громадянства України та отримання паспорта громадянина України.

Представник заявника адвокат ОСОБА_1 в судовому засіданні заяву підтримав з підстав, що містить її зміст.

Представник заінтересованої особи Центрального міжрегіонального управління державної міграційної служби у м. Києві та Київській області ОСОБА_2 в судовому засіданні проти вимог заперечував, просив відмовити у задоволенні заяви в повному обсязі, вважаючи її такою, що не підтверджена належними та допустимими доказами з підстав, що містять письмові пояснення, долучені до матеріалів справи.

Вислухавши пояснення представника заявника ОСОБА_1, уповноваженого представника заінтересованої особи - ОСОБА_2, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд приходить до наступного.

Як убачається з матеріалів справи, громадянин Республіки Білорусь ОСОБА_3 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 року у м. Могильові Білоруської РСР, що підтверджено свідоцтвом про народження від 02 серпня 1974 року, актовий запис № 2778. (а.с. 5).

За даними Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 11.02.2016 року, ОСОБА_3 має на праві власності двокімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_1. (а.с. 8)

За даними довідки від 28.12.2018 року № 27/Л-14аз, виданої Головним управлінням національної поліції в Черкаській області, згідно оперативно-довідкових обліків УІАП ГУНП в Черкаській області станом на 27.12.2018 року ОСОБА_3 на території області до кримінальної та адміністративної відповідальності не притягувався та засудженим не значиться. (а.с. 16)

Згідно посвідки на тимчасове проживання, ОСОБА_3 має право тимчасового проживання на території України з 26 квітня 2017 року по 20 березня 2019 року. (а.с. 9-10)

Крім того, відповідно до положень ч. 2 ст. 78, ст. 79 Цивільного процесуального кодексу України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Разом з тим, надавши оцінку, суд не приймає до уваги письмові пояснення ОСОБА_7 від 16.01.2019 року, ОСОБА_8 від 20.01.2019 року, ОСОБА_4 від 20.01.2019 року, надані на підставі адвокатського запиту адвоката ОСОБА_1, в якості доказів по справі на підтвердження або спростування фактів, що обґрунтовують вимоги заяви, які мають значення для вирішення даного справи, оскільки дані особи не були допитані в судовому засіданні в якості свідків із дотриманням процесуального порядку допиту свідків, суду невідомо джерело обізнаності осіб про факти зазначені ними у заявах, тому дані заяви не можуть належати до доказової бази в розрізі даного спору, з огляду на відсутність в них ознак допустимості та достовірності доказів по справі. (а.с. 18, 20, 22)

Згідно ч. 1, п. 5. ч. 2 ст. 293 Цивільного процесуального кодексу України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Згідно ст. 315 Цивільного процесуального кодексі України , у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про громадянство України» громадянами України є усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України.

Згідно ч. 1 ст. 8 Закону України «Про громадянство України», особа, яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра, син чи дочка, онук чи онука народилися або постійно проживали до 24 серпня 1991року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», або яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра народилися або постійно проживали на інших територіях, що входили на момент їх народження або під час їх постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), і є особою без громадянства або іноземцем, який подав зобов'язання припинити іноземне громадянство, та подала заяву про набуття громадянства України, а також її неповнолітні діти реєструються громадянами України.

Указом Президента України № 215 від 27 березня 2001 року, в редакції Указу Президента України № 588/2006 від 27 червня 2006 року, затверджений Порядок провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень (далі Порядок).

Згідно пункту 8 Порядку для встановлення належності до громадянства України відповідно до пункту 1 частини першої статті 3 Закону особа, яка за станом на 24 серпня 1991 року постійно проживала на території України і перебувала у громадянстві колишнього СРСР, але не має у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт її постійного проживання на території України на зазначену дату, подає: а) заяву про встановлення належності до громадянства України; б) копію паспорта громадянина колишнього СРСР. У разі відсутності паспорта громадянина колишнього СРСР подається довідка територіального органу Державної міграційної служби України про встановлення особи та про те, що за станом на 24 серпня 1991 року особа перебувала в громадянстві колишнього СРСР (за наявності документів, що підтверджують зазначений факт); в) судове рішення про встановлення юридичного факту постійного проживання особи на території України за станом на 24 серпня 1991 року.

Пунктом 25 Порядку визначено, що для оформлення набуття громадянства України за територіальним походженням особа, яка постійно проживала до 24 серпня 1991 року на території, що стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», або на інших територіях, що входили під час постійного проживання особи до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР) (частина перша статті 8 Закону,) подає документи, передбачені підпунктами «а» - «в» пункту 24 цього Порядку, а також документ, що підтверджує факт постійного проживання особи на зазначених територіях.

Пунктом 44 Порядку визначено, що у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання чи народження особи до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», або на інших територіях, що входили на момент її народження чи під час її постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), або документів, що підтверджують відповідні родинні стосунки, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду.

Згідно Порядку оформлення і видачі паспорта громадянина України, затвердженого наказом МВС України від 13.04.2012 № 320, якщо втрачений паспорт був отриманий у територіальному підрозділі, до якого подано заяву про втрату паспорта, здійснюється звірка даних особи та її фотозображення з даними і фотокарткою, уклеєною до заяви про видачу попереднього паспорта. У разі отримання паспорта в іншому територіальному підрозділі для підтвердження видачі втраченого паспорта саме тій особі не пізніше наступного дня після надходження заяви про втрату паспорта здійснюється звернення до цього територіального підрозділу.

Проаналізувавши наявні в матеріалах справи докази, приймаючи до уваги пояснення учасників справи, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для встановлення юридичного факту постійного проживання заявника ОСОБА_3 на території України станом на 24 серпня 1991 року та 13 листопада 1991 року, оскільки даний факт не є доведеним наявними в матеріалах справи доказами, зокрема відсутні докази того, що заявник особисто чи хоча б один з його батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра, син чи дочка народилися або постійно проживали до 24 серпня 1991року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», та доказів того, що заявник є особою без громадянства або іноземцем, який подав зобов'язання припинити іноземне громадянство, та подав заяву про набуття громадянства України, а також докази того, що його неповнолітні діти реєструються громадянами України.

Відповідно до положень ч. 1, 3 ст. 89 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З огляду на вищевикладене, заява ОСОБА_3, заінтересована особа: Центральне міжрегіональне управління державної міграційної служби у м. Києві та Київській області, про встановлення факту постійного проживання на території України є необґрунтованою та такою, що не підлягає до задоволення.

Враховуючи викладене та керуючись п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що має юридичне значення», ст.ст. 258, 259, 263-265, 293, 315-319, 352, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_3, заінтересована особа: Центральне міжрегіональне управління державної міграційної служби у м. Києві та Київській області, про встановлення факту постійного проживання на території України - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Київського апеляційного суду через Дніпровський районний суд м. Києва протягом тридцяти днів з дня його складення.

Учасники справи мають право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення даного рішення суду.

Повний текст рішення суду складено 20 березня 2019 року.

Суддя: В.І. Галаган