Єдиний унікальний номер справи 756/5985/17
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 листопада 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Журби С.О.,

суддів Таргоній Д.О., Приходька К.П.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Оболонського районного суду міста Києва від 20 жовтня 2017 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

В травні 2017 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» звернувся до суду з вище зазначеним позовом, обґрунтовуючи його наступним:

29 листопада 2011 року між банком та ОСОБА_1 був укладений договір б/н, відповідно до умов якого останній отримав кредит в розмірі 2000,00 грн. у вигляді встановлення кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків у розмірі 30.00% річних на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач зобов`язання щодо повернення кредитних коштів за вказаним договором належним чином не виконав, у зв`язку з чим за кредитом утворилася заборгованість. Станом на 31 березня 2017 року загальна сума заборгованості становила 11221,71 грн, з яких: 1449,00 грн - заборгованість за кредитом; 6159,28 грн - заборгованість за відсотками; 2602,00 грн - заборгованість за пенею та комісією; штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн - штраф (фіксована частина), 510,56 грн - штраф (процентна складова). Зважаючи на наведене, банк просив суд стягнути з відповідача на його користь вказану заборгованість та судові витрати по справі.

РішеннямОболонського районного суду міста Києва від 20 жовтня 2017 року позов задоволений, вирішено питання судових витрат.

В апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на незаконність та необґрунтованість судового рішення, неправильне застосування судом норм матеріального і процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову. Скаргу обґрунтовує тим, що судом першої інстанції не був досліджений факт дійсного укладення між сторонами кредитного договору, зокрема його умов. Вважає, що позовні вимоги не були доведені банком в частині нарахування відсотків, пені, комісії та штрафу. Крім того судом не перевірено дійсний розмір встановленого ліміту на платіжну картку. Крім того судом незаконно визначено суму штрафу, оскільки запропоноване позивачем стягнення штрафних санкцій створює подвійну відповідальність, на що суд першої інстанції також уваги не звернув. Вказує про те, що банк щомісячно з іншої зарплатної карти апелянта списував грошові кошти в рахунок погашення заборгованості по кредитній карті, про наявність будь-якої заборгованості не повідомляв, але суд не перевірив таке щомісячне списання коштів. Зазначає, що позивач звернувся до суду після спливу строку позовної давності, на що також не звернуто увагу судом першої інстанції. За таких умов рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову в повному обсязі.

У відповідності до положень ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів прийшла до висновку, що наведеним вимогам оскаржуване рішення не відповідає.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що між сторонами було укладено кредитний договір на зазначених банком умовах, який відповідач виконувала неналежним чином, що й стало підставою для нарахування та стягнення з неї заборгованості за тілом кредиту, відсотками, пенею, комісією та штрафами. З наведеною позицією суду першої інстанції колегія суддів апеляційного суду погодитися не може.

Свої позовні вимоги банк обґрунтовує кредитним договором без номера, який було укладено 29.11.2011 року шляхом підписання відповідачем відповідної анкети-заяви на видачу банківської карти. Згідно умов вказаного договору відповідачу була надана кредитна карта, за користування кредитними коштами банком нараховувалися відсотки на суму залишку заборгованості, а також штраф та пеню в зв`язку з несвоєчасним поверненням кредиту. При цьому банк посилався на те, що підстави для здійснення таких нарахувань, строки платежів, їх умови, як і умови відповідальності за невиконання договірних зобов`язань, передбачені «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які містяться на інтернет-сайті банку, і вимоги яких відповідач зобов`язався виконувати при підписанні відповідної анкети-заяви.

З точки зору колегії суддів апеляційного суду така позиція не може бути прийнята судом, оскільки вона не відповідає матеріалам та обставинам справи.

У відповідності до положень ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Як вбачається з матеріалів справи, 29.11.2011 року відповідачем було підписано лише відповідну заяву про видачу їй платіжної картки «Кредитка «Універсальна». Будь-які підписи відповідача на таких документах як «Умови та правила надання банківських послуг» та «Тарифи Банку» відсутні. Заперечує підписання таких документів й сама відповідач.

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Зважаючи на викладені норми, представлені банком умови, правила та тарифи надання кредиту не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору, якщо такі умови/правила/тарифи не містять підпису позичальника, не встановлено наявність належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці умови/правила/тарифи розумів позичальник при підписанні відповідної заяви позичальника, що умови/правила/тарифи містили в момент підписання заяви позичальника саме заявлені банківською установою розміри та підстави для нарахування відсотків, комісій та пені, або ж в подальшому такі умови/правила/тарифи не змінювались. Вказана правова позиція була висловлена Верховним Судом України в ряді постанов, зокрема у справах №6-16цс15, № 6-698цс15, № 6-757цс15.

Ст. 12 ЦПК України встановлено принцип змагальності сторін в цивільному процесі, який полягає в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, прямо встановлених Законом. При цьому сторона самостійно несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Обов`язок доведення своєї позиції за допомогою належних та допустимих доказів міститься і в ст. 81 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За таких умов суд може приймати та покладати в основу рішення по справі лише ті обставини, які були доведені сторонами. При цьому сторона сама визначає обсяг та достатність доказів, що надає до суду.

Враховуючи, що «Умови та правила надання банківських послуг» та «Тарифи Банку», на які посилався позивач, не містять підпису позичальника, такі умови/правила/тарифи не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами договору, відтак вони не можуть встановлювати зобов`язань сторін в рамках даних правовідносин. Не містить домовленості сторін щодо вказаних нарахувань й представлена до суду анкета-заява позичальника від 29.11.2011 року. Зважаючи на викладене, у колегії суддів апеляційного суду відсутні підстави для прийняття зазначених документів на підтвердження вимог позивача щодо стягнення заявлених відсотків за кредитом, а також нарахованої пені, комісії та штрафів. В той же час самим відповідачем не заперечується факт отримання банківської карти та отримання за її допомогою коштів, що у відповідності до положень ст. 82 ЦПК України є підставою для звільнення позивача від обов`язку доказування таких обставин.

Апелянт в якості доводу зазначає, що судом першої інстанції не звернуто увагу на те, що позивач звернувся до суду після спливу строку позовної давності. З наведеним доводом колегія суддів апеляційного суду погодитись не може.

Оскільки жодних інших документів щодо врегулювання договірних умов з приводу кредиту окрім вищевказаної анкети-заяви між сторонами підписано не було, лише умови, встановлені такою анкетою-заявою, можуть враховуватися при вирішенні даного спору. Так як термін дії кредиту (термін його повернення) у вищезгаданій заяві не встановлений, у відповідності до положень ст. 1049 ЦК України надані відповідачу кошти підлягали поверненню протягом тридцяти днів від дня пред`явлення банком вимоги про це (в даному випадку пред`явлення позову). За таких умов позивачем не було пропущено строк звернення до суду з вимогою стягнення суми основного боргу. Зважаючи на пред`явлені позивачем вимоги та недоведеність правових підстав для нарахування на суму кредиту заявлених відсотків, пені, комісії та штрафів, з відповідача на користь банку у разі безпідставного неповернення отриманих коштів можуть бути стягнуті лише фактично видані кошти, без здійснення заявлених банком нарахувань на них. При цьому не можуть бути взяті до уваги й посилання відповідача на те, що фактично нею було погашено більшу суму кредиту, ніж та яку зазначив сам позивач, оскільки належних та допустимих доказів з цього приводу до суду представлено не було, а додана до заяви про перегляд заочного рішення та апеляційної скарги копія виписки з рахунку не містить даних ні про рахунок, на якому проводилися такі операції, ні про його власника, ні про те, за яким правочином списувалися такі кошти та на погашення яких зобов`язань вони направлялися. Таким чином такі твердження апелянта не були належним чином підтверджені в ході розгляду справи.

Згідно положень ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю та ухвалення нового рішення серед іншого є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи викладене, зважаючи на невірне вирішення справи судом першої інстанції, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги, скасування рішення суду першої інстанції та часткового задоволення позовних вимог.

У відповідності до положень ст. 141 ЦК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Оболонського районного суду міста Києва від 20 жовтня 2017 року задовольнити частково.

Рішення Оболонського районного суду міста Києва від 20 жовтня 2017 року скасувати та ухвалити по справі нове судове рішення. Позов публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково. Стягнути із ОСОБА_1 на користь публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за тілом кредиту в розмірі 1449 (одна тисяча чотириста сорок дев`ять) грн. 87 коп. В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» частину судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а саме 906 (дев`ятсот шість) грн. 74 коп.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає крім випадків, передбачених п. 2 ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий С.О. Журба

Судді: Д.О. Таргоній

К.П. Приходько