Дата документу 28.11.2019 Справа № 314/1369/19
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 314/1369/19 Головуючий у 1-й інстанції:Беспалько Т.Д.
провадження № 22-ц/807/2511/19 Суддя-доповідач: Маловічко С.В.

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 листопада 2019 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого: Маловічко С.В.

суддів: Гончар М.С.

Онищенко Е.А.

розглянувши у порядку спрощеного письмового провадження без виклику учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 у особі представника ОСОБА_2 на рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 15 травня 2019 року у справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

У березні 2019 року АТ КБ «Приватбанк» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що з метою отримання банківських послуг ОСОБА_1 підписав заяву б/н від 28.11.2016 року, згідно якої отримав кредит у розмірі 700,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговим зобов`язанням, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором, у зв`язку з чим станом на 20.02.2019 року у нього утворилась заборгованість у розмірі 19 690,68 грн., яка складається з наступного: 6 177,58 грн. тіла кредиту, 4 601,70 грн. простроченого тіла кредиту, 6 547,56 - пені за прострочене зобов`язання, 950,00 грн. пені за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100,00 грн., 500,00 грн. - штраф (фіксована частина), 913,84 грн. - штраф (процентна складова), яку позивач просив суд стягнути з відповідача на свою користь.

Рішенням Вільнянського районного суду Запорізької області від 15 травня 2019 року позовні вимоги задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість по кредитному договору № б/н від 28.11.2016 року у розмірі 19 690,68 грн., яка складається з наступного: 6 177,58 грн. тіло кредиту, 4 601,70 грн. прострочене тіло кредиту, 6547,56- пеня за прострочене зобов`язання, 950,00 грн. пеня за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100,00 грн., 500,00 грн. - штраф (фіксована частина), 913,84 грн. - штраф (процентна складова).

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» судові витрати у розмірі 1921,00 гривень.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_1 у особі представника

ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на його незаконність і

необгрунтованість, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги у розмірі 4007,72 грн., що є неповернутим тілом кредиту.

У відзиві на апеляційну скаргу АТ КБ «Приватбанк» зазначає, що суд правильно встановив всі обставини у справі та обгрунтовано задовольнив позов, тому просить залишити скаргу без задоволення, а рішення без змін.

В подальшому з боку відповідача надійшла заява про долучення постанови ВП ВС від 03 липня 2019р. у справі № 342/180/17 та вирішення цієї справи апеляційним судом з урахуванням викладеної в ній правової позиції.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням ст. 369 цього Кодексу.

Згідно із ст. 7 п. 13 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно із ст. 274 ч. 1, п.1 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

Відповідно до пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Таким чином, даний спір за визначеними статтями 19, 274 ЦПК України критеріями відноситься до категорії малозначних.

Судом встановлено, що між АТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 укладено договір № б/н від 28.11.2016 року, згідно якого ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 700,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

При цьому, як вбачається зі змісту рішення, суд, посилаючись на вимоги Умов та правил надання банківських послуг, вважав, що вони складають між сторонами разом з анкетою-заявою кредитний договір, умови якого щодо повернення кредитних коштів та сплати відсотків не виконані відповідачем.

Оскільки відповідач не надав банку своєчасно грошові кошти на погашення кредиту та відсотків, що підтверджується розрахунком заборгованості за договором, суд визнав вимоги банку обґрунтованими та стягнув визначену банком станом на 20.02.2019р. суму заборгованості у загальному розмірі 19 690,68 грн., яка складається з наступного: 6 177,58 грн. тіло кредиту, 4 601,70 грн. прострочене тіло кредиту, 6547,56- пеня за прострочене зобов`язання, 950,00 грн. пеня за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100,00 грн., 500,00 грн. - штраф (фіксована частина), 913,84 грн. - штраф (процентна складова).

В апеляційній скарзі відповідач в особі представника адвоката Кузьмінова Д.В. наголошує на неправильному встановленні судом дійсних умов договору, що потягло за собою стягнення необґрунтовано завищеної суми заборгованості, яку вважає доведеною лише за тілом кредиту у розмірі 4007,72 грн. Також, долучивши до справи постанову ВП ВС від 03.07.2019р., вважає, що саме викладену в ній правову позицію слід застосувати до спірних правовідносин, оскільки відповідач ОСОБА_1 також як у тій справі, яка переглядалась Великою Палатою, не був обізнаний з долученими позивачем до позовної заяви Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами банку.

Отже, з огляду на зміст апеляційної скарги, відповідач не заперечує отримання платіжної картки на підставі підписаної ним анкети-заяви від 28.11.2016р. та користування кредитним лімітом за допомогою цієї картки.

Колегія вважає, що попри те, що в скарзі адвокатом Кузьміновим Д.В. ретельно аналізуються Умови та правила надання банківських послуг, фактично відповідачем визнається лише користування кредитним лімітом, а розмір визначеної заборгованості за ним, за підрахунком відповідача, становить 4007,72 грн.

Розраховуючи цю суму, згідно з Випискою про рух коштів по рахунку, сторона відповідача в скарзі зазначає, що за час користування карткою він витратив 9 394,70 грн., з яких 1600 грн. були його особистими коштами, а сплатив на картку 3 787 грн. Тому саме різниця між цими сумами у розмірі 4007,72 грн. і становить його заборгованість перед банком.

Для перевірки доводів апеляційної скарги щодо розміру заборгованості необхідно з`ясувати, на яких умовах існували відносини між банком та ОСОБА_1 .

Із письмової анкети-заяви, підписаної ОСОБА_1 28.11.2016р., вбачається, що він взагалі не зазначив, яку послугу у Приватбанку він мав намір отримати ( а.с. 7). Але визнав, що карку у Приватбанку отримав, кредитним лімітом та карткою деякий час користувався.

Разом з тим, зазначив, що не був обізнаний з Умовами та правилами надання банківських послуг, Тарифами банку.

З анкети-заяви від 28.11.2016р., підписаної ОСОБА_1 вбачається, що у ній зазначено друкованим стандартним текстом «Я согласен с тем, что данное заявление вместе с Условиями и правилами предоставления банковских услуг с тарифами, правилами пользования, основными условиями обслуживания и кредитования, расположенными в рекламном буклете, составляют между мной и банком договор о предоставлении банковских услуг. Я ознакомился с договором о предоставлении банковских услуг до его заключения и согласен с его условиями, экземпляр договора о предоставлении банковских услуг согласен получить путем самостоятельной распечатки с официального сайта www.privatbank.ua. Я обязуюсь выполнять требования Условий и Правил предоставления банковских услуг, а также регулярно самостоятельно знакомиться с их изменениям на сайте www.privatbank.ua» ( а.с. 7).

До кредитного договору банк додав Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт "Універсальна": "Універсальна, 30 днів пільгового періоду", "Універсальна, 55 днів пільгового періоду", "Універсальна "GOLD» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті https://privatbank.ua/terms/(а.с. 8-23).

Саме на цьому наголошував в позовній заяві банк, вважаючи, що в такий спосіб відповідач приєднався до договору, складовими якого є вищезазначені Умови та правила надання банківських послуг, а також Тарифи банку.

Між тим, вказані надані банком Умови та правила надання банківських послуг та Тарифи не підписані відповідачем. Відтак, колегія не погоджується з висновками суду в тій частині, що банком доведено, що Умови та правила надання банківських послуг і Тарифи, надані ним до позовної заяви, є складовими кредитного договору, укладеного з ОСОБА_1 , зважаючи на те, що вони не підписані останнім, який заперечує ознайомлення саме з цими редакціями, які долучені до справи.

Оскільки за положеннями статті 1055 ЦК України передбачена письмова форма кредитного договору, то у відповідності до ст.. 207 ЦК України умови договору про надання кредиту вважаються узгодженими лише будучи викладеними у письмовій формі, яку підписано сторонами.

Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Отже, тільки ті умови, які викладені у анкеті-заяві, вважаються погодженими позичальником, який своїм підписом підтвердив цей факт.

Проте суд першої інстанції безпідставно визнав, що Умови та правила надання банківських послуг і Тарифи, надані банком до позовної заяви, можна вважати складовими кредитного договору. А тому необґрунтовано визнав доведеним розмір заборгованості, яку банком нараховано відповідачу на підставі вказаних Умов та правил і тарифів.

У цьому сенсі колегія вважає, що договору приєднання, на чому наполягає банк, не відбулось.

Таких висновків колегія дійшла з урахуванням матеріалів справи та правової позиції ВП ВС, висловленої у постанові від 03.07.2019р., на яку просив звернути увагу відповідач у письмовому клопотанні.

Так, Велика Палата у зазначеній постанові вказувала, що без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

А тому на їх підставі не можна визначати заборгованість по відсоткам, пеню, штрафи.

Не узгоджені також в анкеті-заяві і строки повернення кредитного ліміту, але з правової позиції ВП ВС у тій же постанові слідує, що в такому випадку, оскільки фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ "ПриватБанк" не повернуті, то згідно з частиною другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, банк вправі вимагати захисту своїх прав через суд шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.

Тобто в даному випадку позичальник має повернути банку ту суму кредитних коштів, яку отримав, але не погасив.

З наданої відповідачем до апеляційної скарги виписки про рух коштів по картрахунку відповідача вбачається, що 28.11.2016р. ним внесено на свою карту, надану банком відповідно до анкети-заяви від 28.11.2016р., суму у розмірі 1600 грн., яку протягом 28.11-29.11.2016р. він використав на свої потреби. Та 29.11.2016р. відповідач розпочав користуватись кредитним лімітом, знявши готівку у банкоматі понад залишок власних коштів на рахунку. З цієї дати і по 04.04.2018р. з картки відбувались регулярні платежі відповідача за рахунок кредитного ліміту за товар в розстрочку у сумі 583,20 грн. та страхові внески в сумі 20 грн. на загальну суму 7 358,67 грн. В той же час відповідач періодично здійснював поповнення рахунку у цей період на загальну суму 3 787 грн.

Таким чином, сума непогашеного кредитного ліміту відповідачем становить: 7 358,67 грн. 3 787 = 3 271,67 грн., яка і підлягає стягненню з відповідача на користь банку за цими правовідносинами. А всі решта складових заборгованості є необґрунтованими, оскільки, як вже встановлено вище, кредитного договору між сторонами у справі на визначених банком умовах укладено не було.

Зважаючи на встановлені в ході апеляційного розгляду обставини, колегія визнає частково обґрунтованою апеляційну скаргу, тому у відповідності до вимог п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України скасовує рішення суду першої інстанції та ухвалює нове судове рішення про часткове задоволення позову банку.

Постановляючи нове рішення, колегія вирішує питання про розподіл судових витрат у справі у відповідності до положень статті 141 ЦПК України.

Так, банком за подання позову з ціною 19 690,68 грн. сплачено судовий збір в сумі 1921 грн., а задоволено позов на суму 3 271,67 грн. Тому на його користь з боку відповідача підлягає компенсації судовий збір у сумі: 1921 х 3271,67 : 19690,68 = 319,18 грн.

Відповідачем за подання апеляційної скарги сплачено судовий збір в сумі 2881,50 грн., а відмовлено в задоволенні позову банку на суму: 19690,68 3271,67 =16 419,01 грн. Тому відповідачеві з боку банку належить до компенсації судовий збір у сумі: 2881,50 х 16419,01 : 19690,68 = 2 402,73 грн.

Здійснивши взаємозалік належних кожній із сторін сум судового збору, колегія визначила, що з банку на користь відповідача підлягає стягненню сума судового збору у розмірі: 2 402,73 319,18 = 2 083,55 грн.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 у особі представника ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 15 травня 2019 року у цій справі скасувати.

Постановити нове судове рішення про часткове задоволення позову АТ КБ «ПРИВАТБАНК».

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» заборгованість за договором згідно з анкетою-заявою від 28.11.2016р. в загальній сумі 3 271 (три тисячі двісті сімдесят одна) гривня 67 копійок.

В стягненні решти заборгованості відмовити.

Стягнути з АТ КБ «ПРИВАТБАНК» на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 2083 (дві тисячі вісімдесят три) гривні 55 копійок.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення лише у випадку, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Постанова прийнята, складена та підписана 28 листопада 2019 року.

Головуючий:

Судді: