Справа № 439/271/18 Головуючий у 1 інстанції: Бунда А.І.
Провадження № 22-ц/811/2234/18 Доповідач в 2-й інстанції: Савуляк Р. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 лютого 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: Савуляка Р.В.,

суддів: Мікуш Ю.Р., Приколоти Т.І.,

за участі секретаря: Фейір К.О.

з участю: представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3, розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 на рішення Бродівського районного суду Львівської області від 18 вересня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про зобов'язання повнолітньої доньки піклуватися про свою непрацездатну матір, проявляти про неї турботу та надавати їй допомогу, -

ВСТАНОВИЛА:

02 березня 2018 року представник ОСОБА_4 - ОСОБА_5 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про зобов'язання повнолітньої доньки піклуватися про свою непрацездатну матір, проявляти про неї турботу та надавати їй допомогу, шляхом вселення на свою житлову площу для догляду за нею та постійного надання немайнової допомоги.

В обгрунтування позову ОСОБА_5 покликався на те, що ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, є людиною похилого віку, зареєстрована та проживає у АДРЕСА_1 у житловому будинку, загальною площею 22,4 м.кв., який належить їй на праві приватної власності. Позивач отримує пенсію за віком при повному стажі у розмірі 1553 грн.74 коп. (до вересня 2017 року включно) та 1744 грн. 47 коп. (з жовтня 2017 року), земельними ділянками на території сільської ради не користується. ОСОБА_4 є матір'ю відповідачки ОСОБА_2, яка зареєстрована та проживає АДРЕСА_2. Зазначає, що ОСОБА_4 має місце постійного проживання, володіє житловою нерухомістю, має достатні кошти для забезпечення своєї життєдіяльності (пенсію), проте вона хоче отримувати немайнову турботу від своєї доньки, а саме - проживати з нею та спільно вести домашнє господарство, оскільки є людиною похилого віку та хвилюється про подальше своє проживання у будинку без будь-якої допомоги та піклування рідних.

14 травня 2018 року ОСОБА_5 подав заяву про зміну предмету позовної заяви та уточнення позовних вимог, в якій просив стягувати щомісяця з ОСОБА_2 на користь її матері - ОСОБА_4 грошові кошти в розмірі 50% прожитковий мінімуму для осіб, які втратили працездатність. У заяві зазначив, що ОСОБА_4 має достатні кошти для забезпечення своєї життєдіяльності (пенсію), проте вона хоче отримувати від своєї доньки додаткові кошти на покриття витрат, пов'язаних із наданням їй піклування з боку сторонніх осіб. Посилаючись на положення ст.51 Конституції України та ст.172 Сімейного кодексу України, якими встановлено обов»язок повнолітніх дітей піклуватися про своїх непрацезданих, немічних батьків, просив позов задовольнити.

Оскаржуваним рішенням Бродівського районного суду Львівської області від 18 вересня 2018 року в задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про зобов'язання повнолітньої доньки піклуватися про свою непрацездатну матір, проявляти про неї турботу та надавати їй допомогу відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_4 в користь держави 704.80 грн. судового збору.

Рішення суду оскаржив представник ОСОБА_4 - ОСОБА_5.

Вважає рішення суду незаконним, необгрунтованим, таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права та з неповним з»ясуванням усіх обставин справи.

Зазначає, що ОСОБА_4 з жовтня 2017 року отримує 1744,47 грн. пенсії, розмір якої є недостатнім для забезпечення належних умов проживання та харчування. Крім того, вона часто хворіє, а тому потребує додаткових витрат на ліки. Відповідач ухиляється від її утримання, не піклується про неї та не надає їй необхідної допомоги. У зв»язку з цим, вважає, що відповідно до чинного законодавства позивач має право на стягнення з відповідача коштів на покриття витрат, пов»язаних із наданням їй піклування.

Просить рішення Бродівського районного суду Львівської області від 18 вересня 2018 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким стягувати щомісяця з ОСОБА_2 на її користь грошові кошти в сумі достатній для придбання ліків від наявних у неї хронічних захворювань.

12 грудня 2018 року від представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на адресу суду надійшов відзив на апеляційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5

Вважає апеляційну скаргу безпідставною, необгрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню.

Зазначає, що ОСОБА_4 отримує пенсію, розмір якої перевищує прожитковий мінімум непрацездатної особи на момент звернення до суду з позовом.

Крім того позивач проживає разом з сином - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_4, який отримує пенсію та соціальну допомогу як інвалід з дитинства.

Таким чином, посилання позивача на відсутність у неї інших доходів, крім пенсії, не відповідають дійсним обставинам.

Також зазначає, що представником позивача не надано належних та достатніх доказів на підтвердження того, що відповідач працює, отримує дохід та має змогу сплачувати аліменти на користь позивача.

Просить апеляційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 залишити без задоволення, а рішення Бродівського районного суду Львівської області від 18 вересня 2018 рокузалишити без змін.

Позивач ОСОБА_4 та її представник ОСОБА_5 в судове засідання не з»явилися.

14 лютого 2019 року до Львівського апеляційного суду надійшла заява представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 про відкладення розгляду справи у зв» язку із його захворюванням. Зазначене клопотання колегією суддів було відхилено як необґрунтоване, оскільки не подано підтверджуючих доказів з приводу захворювання представника.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на спростування апеляційної скарги представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні враховуючи таке.

Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

На підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Частиною 6 цієї ж статті визначено, що в суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5, суд виходив з тих обставин, що розмір отримуваної ОСОБА_4 пенсії є вищим від прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, та такий є достатнім для забезпечення її особистих потреб у харчуванні, лікуванні тощо.

З такими висновком колегія суддів погоджується з наступних мотивів.

Згідно ст. 202 СК України, повнолітні дочка, син зобов'язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги.

Пунктом 21 Постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» передбачено, що обов'язок, передбачений ч.1 ст.202 СК України, не є абсолютним.

Таким чином, право на утримання від дочки, сина мати та батько матимуть за умови, якщо вони є непрацездатними та потребують матеріальної допомоги. Непрацездатними вважається той з батьків, хто досяг загального пенсійного віку або є інвалідом I, II чи III групи (ст.75 СК України).

Особа є такою, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання її майна, інші доходи не забезпечують їй прожиткового мінімуму, встановленого законом, про що зазначено у частині четвертій ст. 75 СК України.

Аналіз вказаних норм матеріального права дає підстави для висновку, що аліментні зобов'язання у дочки, сина на утримання батьків можуть бути призначені за наявності сукупності певних умов, а саме: мати, батько не були позбавлені батьківських прав та не ухилялися від виконання своїх батьківських обов'язків; непрацездатність матері, батька; потреба в матеріальній допомозі; нижчий від прожиткового рівень матеріального забезпечення батька, матері.

Сам факт непрацездатності батьків не зумовлює виникнення у дітей обов'язку надання їм утримання - стан непрацездатності має супроводжуватися необхідністю отримувати сторонню матеріальну допомогу. Свідченням такої потреби є отримання матір'ю чи батьком доходів, які є меншими за прожитковий мінімум для зазначеної категорії осіб, який визначається з врахуванням віку та працездатності такої особи. Згідно діючого законодавства, держава забезпечує необхідним утриманням непрацездатних осіб - пенсією за віком, пенсією з інвалідності, державною допомогою тощо. Тому при постановлені рішення слід зважати на розмір такого державного утримання і ставити його у залежність із прожитковим мінімумом.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 є матір»ю ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_5, що підтверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження № 5 від 20 грудня 2017 року (а.с.8).

ОСОБА_4 є непрацездатною особою та станом на листопада 2017 року отримує пенсію за віком в розмірі 1744,47 грн., що підтверджується довідкою Бродівського об'єднаного УПФУ Львівської області № 4598 від 20 грудня 2017 року (а.с.6).

Згідно довідки Заболотцівської сільської ради Бродівського району Львівської області № 2685 від 18 грудня 2017 року ОСОБА_4 зареєстрована у АДРЕСА_1 у будинку загальною житловою площею 22.4.кв.м., який належить їй на праві приватної власності (а.с.7).

Судом на підставі пояснень представника позивачки - ОСОБА_5 встановлено, що ОСОБА_4 має постійне місце проживання, володіє житловою нерухомістю, має кошти для забезпечення своєї життєдіяльності (пенсію), проте вона хоче утримувати від своєї дочки додаткові кошти на покриття витрат, пов'язаних із лікуванням, так як постійно в силу свого похилого віку проходить стаціонарне лікування, а коштів на ліки їй не вистачає. Крім того, ОСОБА_4 винаймає квартиру у м.Броди та оплачує за неї у літній період 500 грн., а у зимовий - до 1000 грн.

Відповідно до Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» прожитковий мінімум - це вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров'я набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості, а згідно з п.1.2. Методики визначення прожиткового мінімуму на одну особу та для осіб, які відносяться до основних соціальних і демографічних груп населення, затвердженої спільним Наказом Міністерства праці та соціальної політики України, Міністерства економіки України та Державного комітету статистики України від 17.05.2000 № 109/95/157 - прожитковий мінімум на одну особу та для осіб, які відносяться до основних соціальних і демографічних груп населення, складається з вартісних величин: набору продуктів харчування, достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров'я; мінімального набору непродовольчих товарів, необхідного для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості; мінімального набору послуг, необхідного для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості.

Згідно правової позиції Верховного Суду України, висловленої у постанові від 13 квітня 2016 року у справі № 6-3066цс15 право на утримання (аліменти) має непрацездатна особа, яка не забезпечена прожитковим мінімумом.

Враховуючи, що прожитковий мінімум з липня 2018 року Законом України «Про Державний бюджет України нa 2018 рік», для осіб, які втратили працездатність, визначений у розмірі 1435 грн., суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що пенсія, яку отримує позивач станом на листопада 2017 року в розмірі 1744,47 грн., повинна покривати її видатки на харчування та лікування.

Таким чином, оскільки пенсія позивача не є меншою, ніж встановлений законом прожитковий мінімум для категорії осіб, до якої вона відноситься, колегія суддів погоджується з висновком районного суду про те, що підстави вважати, що позивач є особою, яка потребує матеріальної допомоги, відсутні.

Крім того, позивачем ні в суді першої, ні в суді апеляційної інстанції не надано належних, допустимих та достатніх доказів, які б підтверджували ту обставину, що отримувана ОСОБА_4 пенсія не забезпечує її потреб на харчування, лікування та те, що нею витрачаються значні кошти на ліки.

Рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права. Наведені в апеляційній скарзі доводи правильних висновків суду не спростовують. Підстав для задоволення апеляційної скарги представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 та скасування рішення Бродівського районного суду Львівської області від 18 вересня 2018 року колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 ч.1 п.1, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 - залишити без задоволення.

Рішення Бродівського районного суду Львівської області від 18 вересня 2018 року- залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 18 березня 2019 року.

Головуючий : Савуляк Р.В.

Судді: Мікуш Ю.Р.

Приколота Т.І.