ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Постанова

Іменем України

Справа № 645/5543/18

Провадження № 22-ц/818/2561/19

28 травня 2019 року

м. Харків

Харківський апеляційний суд в складі колегії:

головуючого - Сащенко І.С.

суддів - Коваленко І.П.,Овсяннікової А.І.,

за участю секретаря - Іманвердізаде А.А.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Харківська міська рада,

третя особа - ОСОБА_2 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в місті Харкові апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Фрунзенського районного суду міста Харкова від 11 лютого 2019 року (суддя Горпинич О.В.)

по справі за позовом ОСОБА_1 до Харківської міської ради, третя особа - ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю та визнання права власності в порядку спадкування за законом, -

встановив:

У вересні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просив суд:

- встановити факт його проживання однією сім`єю з листопада 2002 року по 02.05.2017 року зі ОСОБА_3 ;

- визнати за ним право власності в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 на 1/3 частину будинку АДРЕСА_1 , яка була зареєстрована за ОСОБА_4 ;

- визнати за ним право власності в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 на грошові вклади з відповідними відсотками та компенсаціями, що знаходяться у ПАТ "Мегабанк" в сумі 43415,84 грн., у ПАТ "Укрсиббанк" в сумі 26900,82 грн. та ПАТ КБ "ПриватБанк" в сумі 13916,79 грн. на рахунках, які були відкриті на ім`я ОСОБА_4

В обґрунтування позовних вимог зазначав, що 23.11.2002 року між позивачем та ОСОБА_4 було укладено шлюб, після одруження позивач проживав зі своєю дружиною за адресою: АДРЕСА_1 , разом з ними проживав однією сім`єю син дружини позивача від попереднього шлюбу ОСОБА_3 З 21.01.2010 року позивач зареєстрований за вищевказаною адресою. За час спільного проживання позивач, його дружина та її син від першого шлюбу були однією сім`єю, вели спільне господарство, мали спільний бюджет, піклувались один про одного, спільно святкували родинні свята. Позивач вказує, що він сприймав ОСОБА_3 як свого сина, коли останній перебував в місцях позбавлення волі, позивач та його дружина готували та відвозили йому передачі, їздили на побачення. ІНФОРМАЦІЯ_1 дружина позивача ОСОБА_4 померла. За вищевказаною адресою залишились проживати позивач та його пасинок ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 помер, позивач займався його похованням. Після смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина на 1/3 частки в праві власності на будинок АДРЕСА_1 та грошові вклади з відповідними відсотками та компенсацією, що знаходяться в ПАТ "Мегабанк" в сумі 43415,84 грн., у ПАТ "Укрсиббанк" в сумі 26900,82 грн. та ПАТ КБ "ПриватБанк" в сумі 13916,79 грн. Вказане майно належить ОСОБА_3 в порядку спадкування за законом після смерті його матері ОСОБА_4 , яку він прийняв в порядку ч. 3 ст. 1268 ЦК України, оскільки постійно проживав разом із спадкодавицею на час відкриття спадщини та не заявив про відмову від неї, але за життя не встиг оформити свої права документально та отримати свідоцтво про право на спадщину. Позивач вказує, що оскільки він проживав зі ОСОБА_3 однією сім`єю не менше як п`ять років, він є спадкоємцем за законом четвертої черги, інших спадкоємців не має. Позивач звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, проте постановою державного нотаріуса від 23.11.2017 року отримав відмову у вчиненні нотаріальних дій через відсутність рішення суду про встановлення факту проживання однією сім`єю з померлим ОСОБА_3 .

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_5 підтримали заявлені позовні вимоги в повному обсязі.

Представник відповідача - Харківської міської ради в судове засідання не з`явився.

Рішенням Фрунзенського районного суду міста Харкова від 11 лютого 2019 року в задоволенні позову відмовлено. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Не погодившись з вказаним рішенням суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення скасувати та постановити нове рішення, яким позов задовольнити у повному обсязі.

Скарга мотивована неповним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи; порушенням норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що до спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем та були пов`язані спільним побутом.

Правом на надання відзиву сторони по справі не скористались.

Вислухавши доповідь судді, пояснення осіб, що з`явилися, вивчивши апеляційну скаргу та матеріали справи, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Встановлено, що 23.11.2002 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 укладено шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 від 23.11.2002 року.

ОСОБА_4 на підставі договору дарування від 18.12.1996 року, посвідченого Дванадцятою Харківською державною нотаріальною конторою, на праві власності належить 2/3 частки житлового будинку літ . " А1", загальною площею 110,1 кв.м., житловою площею 56,1 кв.м. з надвірними будівлями та спорудами.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 померла.

ОСОБА_1 вказує, що з 2002 року з часу його одруження зі ОСОБА_4 та проживання за адресою АДРЕСА_1 , разом з ним та ОСОБА_4 проживав однією сім`єю та вів спільне господарство та спільний побут син його дружини від першого шлюбу ОСОБА_3

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 помер.

Згідно зі ст.1220 Цивільного кодексу України (надалі ЦК України) спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно зі ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Статтею 1258 ЦК України визначено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від прийняття, крім випадків, встановлених ст. 1259 цього Кодексу.

Постановою завідувача Дванадцятої Харківської державної нотаріальної контори Хлистун О.В., ОСОБА_1 . відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно, яке залишилось після смерті ОСОБА_3 , 1975 року народження, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , оскільки ОСОБА_1 не надав до нотаріальної контори рішення суду про встановлення факту проживання однією сім`єю зі ОСОБА_3 .

За змістом частин другої-четвертої статті 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Права члена сім`ї має одинока особа. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Відповідно до статті 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Пленум Верховного Суду України у пункті 21 постанови від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснив, що при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом.

До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім`ї, тощо.

Враховуючи наведене, до спадкоємців четвертої черги можуть належати не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу і не перебували у зареєстрованому шлюбі з іншою особою, а і інші особи, які не перебували зі спадкодавцем у безпосередніх родинних зв`язках.

Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї, крім власне факту спільного проживання, є ведення з спадкодавцем спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

З відповіді ДУ "Харківський слідчий ізолятор" за № 24633 від 27.12.2018 року вбачається, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , утримувався в установі з 20.10.2007 року по 2013 рік. Засуджений 13.08.2008 року Червонозаводським районним судом м. Харкова за ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 309, ч. 2 ст. 309, ч. 2 ст. 289, ст. 70 КК України до 6 років позбавлення волі з конфіскацією майна. Вирок набрав законної сили 31.08.2008 року. Вибув 23.09.2008 року до Темнівської ВК (№ 100 ) Харківської області.

Згідно відповіді з ДУ "Темнівська виправна колонія (№100)" за № 712/1-541/6р від 06.02.2019 року, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , відбував строк покарання в установі з 23.09.2008 року по 18.10.2013 року. Був засуджений 13.08.2008 року Червонозаводським районним судом м. Харкова за ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 309, ч. 2 ст. 309, ч. 2 ст. 289, ст. 70 КК України до 6 років позбавлення волі. 18.10.2013 року був звільнений з установи за відбуттям строку покарання. Вибув за адресою: АДРЕСА_1 .

Як на підтвердження своїх вимог ОСОБА_1 зазначав, що навіть коли ОСОБА_3 в 2008 - 2013 роках перебував в місцях позбавлення волі, він та його дружина готували та відвозили йому передачі, їздили на побачення - що на його думку є підтвердженням постійного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до його смерті.

Проте, доказів на підтвердження ведення з ОСОБА_3 спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини позивачем та його представником не надано.

За таких умов, виходячи з недоведеності постійного проживання ОСОБА_3 та ОСОБА_1 на час відкриття спадщини, позивач не може вважатись таким, що прийняв спадщину відповідно до положень частини третьої статті 1268 ЦК України.

Що стосується позовних вимог про визнання за ОСОБА_1 права власності на спадкове майно та на грошові вклади з відповідними відсотками та компенсаціями, то такі вимоги також не підлягають задоволенню, оскільки є похідними від вимоги про встановлення факту проживання однією сім`єю.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а стосуються переоцінки доказів.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, тому відповідно до ст.375 ЦПК України апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду залишається без змін.

Керуючись ст.ст.367, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Фрунзенського районного суду міста Харкова від 11 лютого 2019 року -залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 31 травня 2019 року.

Головуючий І.С. Сащенко

Судді А.І. Овсяннікова

І.П. Коваленко