Справа № 442/4427/18 Головуючий у 1 інстанції: Медведик Л.О.
Провадження № 22-ц/811/2777/19 Доповідач в 2-й інстанції: Цяцяк Р. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 листопада 2019 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Цяцяка Р.П.,

суддів: Крайник Н.П. та Шеремети Н.О.,

за участю: секретаря Куцика І.Б.;

прокурора Панькевича Р.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою заступника прокурора Львівської області на рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 25 жовтня 2018 року,

В С Т А Н О В И В:

У липні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Стебницької міської ради Львівської області, у якому просив визнати за ним право власності на нерухоме майно - нежитлову будівлю (літ. А-1) загальною площею 18,0 кв.м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Позовні вимоги обґрунтовувалися тим, що починаючи з 2011 року позивач на підставі договору оренди землі від 04.05.2011 року та додаткової угоди до даного договору від 28.04.2014 року володіє та користується на правах оренди земельною ділянкою площею 19 кв.м. за адресою: АДРЕСА_2 . На даний час право користування земельною ділянкою здійснюється на підставі договору оренди землі від 17.11.2017 року. На вказаній земельній ділянці ним самочинно, без належних дозволів та проектів, здійснено будівництво нежитлової будівлі загальною площею 18,0 кв.м., у зв`язку з чим у нього виникла необхідність у визнанні права власності на вказану будівлю шляхом звернення до суду (а.с. 2-3).

Оскаржуваним рішенням позов задоволено.

Визнано за ОСОБА_1 право власності на нерухоме майно - нежитлову будівлю (літ. А-1), загальною площею 18,0 кв.м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 47).

Дане рішення оскаржив заступника прокурора Львівської області.

Апелянт просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог, покликаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи та на порушення норм матеріального і процесуального права.

Звертає увагу на те, що спірна нежитлова будівля є самочинним будівництвом, а відтак вважає, що метою подання позивачем до суду даного позову є не визнання його права власності на цю будівлю, а набуття ним права власності на неї, що є неприпустимим.

Вважає, що суд не має права підміняти органи, які згідно чинного законодавства видать дозволи на будівництво, узгоджують таке та приймають його в експлуатацію (а.с. 50-55).

Позивач ОСОБА_1 , будучи своєчасно (24.09.2019 року) належним чином повідомленим про час і місце апеляційного розгляду справи (а.с. 66, 68), в судове засідання не з`явився і про причини такої неявки суд не повідомив, що (у відповідності до частини 2 статті 372 ЦПК України) не перешкоджає розгляду справи - на підставі наявних у ній даних та доказів.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення прокурора на підтримання доводів апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Статтями 12 і 81 ЦПК України встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом, і що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а частиною 1 статті 82 ЦПК України - що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.

Судами встановлено, стверджується матеріалами справи та визнається учасниками справи (в тому числі - і позивачем в поданій ним позовній заяві), що здійснене ним на АДРЕСА_1 будівництво нежитлової будівлі (під літ. А-1) загальною площею 18,0 кв.м. є самочинним будівництвом (будівництвом «без належного дозволу та належно затвердженого проекту») на земельній ділянці, що належить до комунальної власності міста Стебник і не була відведеною для цієї мети, а також з порушенням умов Договору оренди землі, укладеного 17 листопада 2017 року між Стебницькою міською радою та позивачем ОСОБА_1 , згідно якого за цій орендованій земельній ділянці проведення будівництва дозволяється виключно при отриманні дозволу відповідних інстанцій (пункт 19) і орендар має право зводити на цій земельній ділянці будівлі і споруди за згодою орендодавця (пункт 30; а.с. 6-8).

Статус самочинного будівництва регламентується статтею 376 ЦК України.

Однак, ЦК України регулює відносини суто приватно-правового характеру, а тому ст. 376 згаданого кодексу не можна вважати такою, що регламентує самочинне будівництво вичерпно та всебічно: зазначена стаття регулює лише один з аспектів самочинного будівництва, що пов`язаний з правом власності.

Згідно з пп.6 п. „б" ч.1 ст.31 Закону України „Про місцеве самоврядування в Україні", вирішення відповідно до законодавства спорів з питань містобудування належить до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад. Таким чином, загальною процедурою вирішення справ щодо самочинного будівництва є адміністративна процедура, передбачена відповідними нормативно-правовими актами, а компетентними органами для її здійснення є органи місцевого самоврядування.

Як визнається самим позивачем у поданому ним позові та як вбачається з мотивувальної частини самого оскаржуваного рішення, адміністративна процедура, передбачена чинними нормативно-правовими актами, позивачем дотриманою не була.

Як вбачається зі змісту ч.5 ст. 376 ЦК України, право власності на самочинне будівництво може бути визнане за особою, що вимагає такого визнання, виключно за умови наявності документів про право власності на землю або про право користування земельною ділянкою, що визначають цільове призначення такої земельної ділянки.

Такими документами є державні акти на право власності на землю або (відповідно) на право постійного користування землею, видачі яких передує відповідна процедура, яка передбачена чинним земельним законодавством, однак згаданих документів позивачами до суду подано не було (про що вже зазначалося вище), що само по собі виключає застосування до спірних правовідносин ч.5 ст. 376 ЦК України.

За вище наведених обставин оскаржуване рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення - про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про визнання за ним права власності на самочинне будівництво на АДРЕСА_1 .

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 п.2, 376 ч.1 п.п. 1-4, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу заступника прокурора Львівської області задовольнити.

Рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 25 жовтня 2018 року скасувати та ухвалити нову постанову, якою відмовити ОСОБА_1 у задоволенні його позову до Стебницької міської ради Львівської області про визнання за позивачем права власності на самочинне будівництво на АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 ; ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) на користь прокуратури Львівської області (79005, місто Львів, проспект Шевченка, 17/19, )1 057 грн. 20 коп. сплаченого судового збору за подачу апеляційної скарги.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повну постанову складено 26 листопада 2019 року.

Головуючий: Цяцяк Р.П.

Судді: Крайник Н.П.

Шеремета Н.О.