Постанова

Іменем України

20 листопада 2019 року

м. Київ

справа № 219/2083/2014-ц

провадження № 61-32316св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Ступак О. В.,

суддів: Гулейкова І. Ю., Погрібного С. О., Усика Г. І. (суддя-доповідач),

Яремка В. В.,

учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство «Перший Український Міжнародний Банк»,

відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на рішення Апеляційного суду Донецької області від 23 травня 2017 року у складі колегії суддів: Курило В. П., Кішкіної І. В., Новосьолової Г. Г.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У квітні 2014 року Публічне акціонерне товариство «Перший Український Міжнародний Банк» (далі - ПАТ «ПУМБ», банк) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором та договорами поруки.

На обгрунтування позовних вимог зазначало, що 19 вересня 2008 року між Закритим акціонерним товариством «Перший Український Міжнародний Банк» (далі - ЗАТ «ПУМБ»), правонаступником якого є ПАТ «ПУМБ», та

ОСОБА_3 укладено кредитний договір № 6363825, відповідно до умов якого вона отримала кредит у розмірі 210 000,00 грн зі сплатою 18,49 процентів річних за користування кредитом, з кінцевим терміном повернення не пізніше

19 вересня 2019 року.

На забезпечення виконання ОСОБА_3 зобов`язань за кредитним договором, 19 вересня 2008 року між ЗАТ «ПУМБ», правонаступником якого є ПАТ «ПУМБ» та ОСОБА_1 , ОСОБА_2 укладено договори поруки № 6926354 та № 6926346, відповідно до яких поручителі поручилися перед кредитором за виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором

від 19 вересня 2008 року № 6363825 у повному обсязі як солідарні боржники.

Посилаючись на те, що ОСОБА_3 зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконує, внаслідок чого станом на 01 квітня 2014 року у неї виникла заборгованість у розмірі 309 329,39 грн, з яких: 181 142,46 грн - заборгованість за тілом кредиту, 94 292,49 грн - заборгованість зі сплати процентів за користування кредитом, 31 794,44 грн - пеня, 2 100,00 грн - штрафи, ПАТ «ПУМБ» просило стягнути з відповідачів зазначену суму заборгованості за кредитним договором.

Короткий зміст рішень попередніх інстанцій

Заочним рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області

від 09 вересня 2015 року позов ПАТ «ПУМБ» задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ПАТ «ПУМБ» заборгованість за кредитним договором від 19 вересня 2008 року

№ 6363825 у розмірі 309 329,39 грн, з яких: 181 142,46 грн - заборгованість за тілом кредиту, 94 292,49 грн - заборгованість зі сплати процентів за користування кредитом, 31 794,44 грн - пеня, 2 100,00 грн - штрафи.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Ухвалою Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 21 грудня

2015 року заяву ОСОБА_3 про перегляд заочного рішення задоволено, заочне рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області

від 09 вересня 2015 року скасовано, справу призначено до розгляду в загальному порядку.

Рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області

від 15 лютого 2017 року у задоволенні позову ПАТ «ПУМБ» відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що ПАТ «ПУМБ» не надало належних та допустимих доказів на підтвердження отримання ОСОБА_3 кредитних коштів та неналежного виконання відповідачем зобов`язань за кредитним договором, зокрема не надано заяви та договору про відкриття карткового рахунку та документів на підтвердження зарахування грошових коштів на погашення кредиту. Надана банком на підтвердження отримання ОСОБА_3 кредитних коштів копія меморіального ордеру від 19 серпня 2008 року № 499629744, не є належним доказом надання позичальнику кредиту, оскільки меморіальний ордер не містить обов`язкових реквізитів (підпису осіб, відповідальних за здійснення операції та правильність її оформлення, відбиток печатки та штампу), встановлених нормативно-правовими актами Національного банку України (далі - НБУ). Суд відхилив посилання банку на знищення оригіналу меморіального ордеру у зв`язку з закінченням терміну зберігання, оскільки відповідно до вимог пункту 676 Переліку документів, що утворюються в діяльності НБУ та банків України, із зазначенням строків їх зберігання, затвердженого постановою правління НБУ від 08 грудня 2004 року № 601 (далі - Постанова НБУ № 601) меморіальні ордери та платіжні доручення за довгостроковими кредитами повинні зберігатися п`ять років після погашення кредиту, як у банках України, так і у філіях, представництвах та відділеннях банків. Надана позивачем оборотно-сальдова відомість за договором

від 19 вересня 2008 року за період з 19 вересня 2008 року по 21 грудня

2015 року по рахунку: ART--UAH, не є допустимим доказом зарахування кредитних коштів на рахунок ОСОБА_3 за відсутності доказів на підтвердження відкриття карткового рахунку № НОМЕР_1 , видачі картки позичальнику ОСОБА_3 для можливості користування зазначеним рахунком, та відсутності бухгалтерських документів (меморіального ордеру, платіжного доручення тощо) про виконання зазначених банківських операцій. А тому сам по собі розрахунок заборгованості, підписаний представником ПАТ «ПУМБ», не є належним та допустимим доказом наявності у ОСОБА_3 заборгованості за кредитним договором.

Рішенням Апеляційного суду Донецької області від 23 травня 2017 року апеляційну скаргу ПАТ «ПУМБ» задоволено частково, рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 15 лютого 2017 року скасовано та ухвалено нове судове рішення, яким позов ПАТ «ПУМБ» задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ «ПУМБ» заборгованість за кредитним договором від 19 вересня 2008 року № 6363825 станом на 01 квітня 2014 року у розмірі 309 329,39 грн, з яких: 181 142,46 грн - заборгованість за тілом кредиту, 94 292,49 грн - заборгованість за процентами за користування кредитом, 31 794,44 грн - пеня, 2 100,00 грн - штрафи.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду апеляційної інстанції мотивовано тим, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про недоведеність позивачем існування між банком та ОСОБА_3 договірних відносин за договором кредиту

від 19 вересня 2018 року та отримання нею кредитних коштів. Суд безпідставно не взяв до уваги копію меморіального ордеру від 19 вересня 2008 року № 499629744, з якого вбачається, що у день підписання кредитного договору банк перерахував на зазначений у кредитному договорі картковий рахунок ОСОБА_3 грошові кошти у розмірі 210 000,00 грн. Крім того,

09 березня 2009 року, 25 серпня 2009 року, та 03 грудня 2009 року сторони підписали декілька додаткових угод до кредитного договору, якими були внесені зміни до кредитного договору щодо строку повернення кредиту, які свідчать про те, що ОСОБА_3 визнавала отримання кредитних коштів у розмірі 210 000,00 грн, розмір заборгованості за кредитним договором та погодилася щодо зміни строку їх повернення. Суд відхилив доводи ОСОБА_3 про те, що зазначені додаткові угоди підписані внаслідок зловживань з боку працівників банку і нею не перевірялися, вказавши на те, що кожна додаткова угода містить відомості про ідентифікацію кредитного договору, до якого сторони вносили зміни, і ОСОБА_3 їх не оскаржувала у встановленому законом порядку. З оборотно-сальдової відомості за період з 19 вересня

2008 року по 21 грудня 2015 року вбачається, що ОСОБА_3 виконувала зобов`язання щодо повернення кредитних коштів по 19 листопада 2010 року. Суд вважав непереконливими твердження ОСОБА_3 про те, що вона не виконувала грошових зобов`язань за кредитним договором та вважала, що такі зобов`язання виконані невідомою особою, можливо внаслідок зловживань та фальсифікацій з боку працівників банку. Про наявність між сторонами договірних відносин за кредитним договором, свідчить також укладений на його забезпечення договір іпотеки, відповідно до якого відповідачі передали в іпотеку банку житловий будинок з господарськими будівлями, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , з якого вбачається, що на час підписання договору іпотеки ОСОБА_3 визнавала факт отримання грошової суми у розмірі 210 000,00 грн та зобов`язалась їх повернути у строки та на умовах, визначених кредитним договором. Оскільки ОСОБА_3 умови кредитного договору від 19 вересня 2008 року належним чином не виконала, суд дійшов висновку про обгрунтованість вимоги позивача про стягнення з ОСОБА_3 заборгованості за кредитним договором у розмірі визначеному позивачем - 309 329,39 грн.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за кредитним договором з поручителів, апеляційний суд виходив з того, що строк виконання основного зобов`язання для поручителів настав 22 серпня 2011 року, а тому відповідно до частини четвертої статті 559 ЦК України банк мав право на пред`явлення вимоги про стягнення суми заборгованості за кредитним договором з поручителів протягом шести місяців, тобто до

22 лютого 2012 року, однак з позовом до суду банк звернувся лише 15 квітня 2014 року, тобто з пропуском визначеного частиною четвертою статті 559 ЦК України строку, а тому порука ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на забезпечення виконання ОСОБА_3 зобов`язань за кредитним договором від 19 вересня 2008 року припинилася, що є підставою для відмови у стягненні заборгованості за кредитним договором з поручителів.

Короткий зміст вимог та доводів касаційних скарг

У червні 2017 року до касаційного суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 , у якій заявник просив скасувати рішення Апеляційного суду Донецької області від 23 травня 2017 року та залишити в силі рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 15 лютого 2017 року, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

У червні 2017 року до касаційного суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_3 , у якій вона просила скасувати рішення Апеляційного суду Донецької області від 23 травня 2017 року, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційні скарги обгрунтовані тим, що суд апеляційної інстанції не з`ясував чи дійсно ОСОБА_3 отримала грошові кошти за кредитним договором

від 19 вересня 2008 року № 6363825, не перевірив факт відкриття та існування карткового рахунку на ім`я ОСОБА_3 , на який мали бути перераховані грошові кошти за кредитним договором, та дійшов передчасного висновку про вчинення будь-яких дій з боку ОСОБА_3 щодо погашення кредиту за кредитним договором лише з огляду на наданий банком розрахунок заборгованості, проте за відсутності квитанцій, касових ордерів та інших підтверджень здійснення відповідних дій, що узгоджується з правовим висновком Верховного Суду України, викладеним у постановах

від 09 листопада 2016 року у справі № 6-1457цс16 та від 23 листопада

2016 року у справі № 2104цс16. Крім того, суд апеляційної інстанції не надав належної правової оцінки доводам відповідача про фальсифікацію банком копії меморіального ордеру від 19 вересня 2008 року № 49962944, не з`ясував обставин надання банком копії цього ордеру за відсутності його оригіналу, не звернув увагу, що згідно з вимогами постанови НБУ № 601 оригінал меморіального ордеру за довгостроковими кредитами зберігається п`ять років після погашення кредиту в установах, філіях та відділеннях банків України, а тому доводи позивача про неможливість надання оригіналу меморіального ордеру у зв`язку з його знищенням за спливом строку зберігання є необгрунтованими. Суд апеляційної інстанції необгрунтовано прийняв надані банком оборотно-сальдові відомості, як докази надання та погашення кредиту, оскільки вони не є первинними документами у розумінні статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», а отже не можуть слугувати допустимим доказом на підтвердження фінансових операцій. Суд не звернув увагу, що укладення договору іпотеки та договору страхування іпотечного майна було істотною умовою надання кредиту та не свідчить про його фактичне надання. Суд апеляційної інстанції не надав належної правової оцінки тому, що акт обстеження нерухомого майна від 21 квітня 2008 року, на який позивач посилався як на підтвердження визнання позивачем отримання кредиту, містить відомості (дату та номер) кредитного договору та договору іпотеки, які були укладені лише 19 вересня 2008 року, у зв`язку з чим ОСОБА_3 заявляла клопотання про виключення зазначеного акту з числа доказів у справі, яке було задоволено судом першої інстанції, а тому посилання суду апеляційної інстанції на цей акт є безпідставними. Висновок суду апеляційної інстанції про те, що підтвердженням визнання ОСОБА_3 зобов`язань за кредитним договором є підписані нею додаткові угоди від 10 березня 2009 року,

від 25 серпня 2009 року, від 03 грудня 2009 року до кредитного договору є необгрунтованим, оскільки зазначені угоди підписані в результаті введення її в оману працівниками банку та за відсутності доказів продовження дії договорів страхування є недійсними відповідно до пункту 3.1 додаткових угод. Державна реєстрація змін умов обтяження майна іпотекою, що відбулись на підставі вказаних додаткових угод, у порушення статті 19 Закону України «Про іпотеку» проведена не була. Згідно з відомостями державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру іпотек, єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, зареєстроване обтяження у вигляді іпотеки на підставі договору іпотеки від 18 серпня 2006 року № 4927252 щодо належного відповідачам нерухомого майна розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , відомості про реєстрацію обтяжень щодо зазначеного нерухомого майна на підставі договору іпотеки від 19 вересня 2008 року № 6395625 відсутні. Апеляційний суд під час судових дебатів обмежив право представника

ОСОБА_3 - ОСОБА_4 на виступ, тим самим позбавив відповідача можливості спростувати обгрунтованість позовних вимог ПАТ «ПУМБ», що є порушенням принципу змагальності сторін. Суд апеляційної інстанції не розглянув зауваження на дії головуючого щодо порушення норм процесуального права і не постановив з цього приводу мотивовану ухвалу, що підтверджується технічним записом судового засідання від 23 травня

2017 року. На порушення вимог цивільного процесуального закону не зазначив у вступній частині рішення дані про імена інших осіб, які брали участь у розгляді справи, зокрема представників сторін, в описовій частині рішення не відобразив суть заперечень відповідачів на апеляційну скаргу, а в мотивувальній частині не зазначив мотивів неприйняття таких заперечень та наданих ОСОБА_3 доказів. Крім того, апеляційний суд безпідставно не урахував висновки, викладені у рішенні Конституційного Суду України

від 10 листопада 2011 року № 15-рп/2011 (справа про захист прав споживачів кредитних послуг).

Узагальнені вимоги та доводи відзиву на касаційну скаргу

У липні 2017 року до суду касаційної інстанції надійшли заперечення на касаційну скаргу від ПАТ «ПУМБ», у якій банк просив касаційну скаргу відхилити, посилаючись на те, що суд апеляційної інстанції повно і всебічно з`ясував обставини справи, та ухвалив законне і обгрунтоване судове рішення.

Рух справи у суді касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15 червня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Апеляційного суду Донецької області від 23 травня 2017 року.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27 червня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Апеляційного суду Донецької області від 23 травня 2017 року.

Згідно з статтею 388 ЦПК України, який набрав чинності з 15 грудня 2017 року, судом касаційної інстанції є Верховний Суд.

30 травня 2018 року справа передана до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 24 жовтня 2019 року справу призначено до судового розгляду колегією у складі п`яти суддів а порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у ній матеріалами.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

ОСОБА_2 рішення суду апеляційної інстанції не оскаржує, а тому в частині вирішення позовних вимог ПАТ «ПУМБ» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, рішення апеляційного суду в касаційному порядку не переглядається.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши наведені у касаційних скаргах та запереченнях доводи, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_3 підлягають задоволенню частково з таких підстав.

Установлені судами фактичні обставини справи

Судами попередніх інстанцій установлено, що 19 вересня 2008 року між ЗАТ «ПУМБ», правонаступником якого є ПАТ «ПУМБ», та ОСОБА_3 укладено кредитний договір № 6363825, відповідно до умов якого вона отримала кредит у розмірі 210 000,00 грн зі сплатою 18,49 процентів річних за користування кредитом, з кінцевим терміном повернення кредитних коштів не пізніше 19 вересня 2019 року.

За змістом статті 2 кредитного договору від 19 вересня 2008 року, кредит надається позичальникові лише після того, коли будуть виконані всі перераховані в цьому пункті умови, зокрема будуть укладені з банком договори поруки та іпотеки на забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, сплачена одноразова комісія за надання пакету послуг по видачі кредиту, отримання банком від позичальника належним чином оформленого платіжного доручення на переказ коштів в розмірі 40 486,87 грн з цільовим призначенням на дострокове погашення заборгованості за попереднім кредитним договором у повному обсязі.

Відповідно до пунктів 2.3.2., 2.3.3. кредитного договору від 19 вересня

2008 року, надання кредиту відбувається шляхом перерахування суми кредиту з позичкового рахунку № НОМЕР_2 в Артемівське відділення Філії ЗАТ «ПУМБ» в м. Донецьку, МФО 335537, який відкривається банком для обліку сум, наданих позичальнику в кредит за цим договором, на картковий рахунок позичальника № НОМЕР_1 , відкритий у валюті кредиту в Артемівське відділення Філії ЗАТ «ПУМБ» в м. Донецьку, МФО 335537, що відкривається позичальнику банком. Датою надання кредиту вважається дата списання коштів з позичкового рахунку.

На забезпечення виконання ОСОБА_3 зобов`язань за кредитним договором, 19 вересня 2008 року між ЗАТ «ПУМБ», правонаступником якого є ПАТ «ПУМБ», та ОСОБА_1 , ОСОБА_2 укладено договори поруки № 6926354 та № 6926346, за умовами яких поручителі поручилися перед кредитором за виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором

від 19 вересня 2008 року № 6363825 в повному обсязі, як солідарні боржники.

На забезпечення виконання ОСОБА_3 зобов`язань за кредитним договором, 19 вересня 2008 року між ЗАТ «ПУМБ», правонаступником якого є ПАТ «ПУМБ», та ОСОБА_3 , ОСОБА_1 укладено договір іпотеки № 6395625, за умовами якого вони передали в іпотеку нерухоме майно: житловий будинок з господарськими будівлями, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

10 березня 2009 року, 25 серпня 2009 року, 03 грудня 2009 року між ЗАТ «ПУМБ», правонаступником якого є ПАТ «ПУМБ», та ОСОБА_3 укладено додаткові угоди № 7468625, № 7954231, № 8429583 до кредитного договору від 19 вересня 2008 року № 6363825, якими внесені зміни до зазначеного кредитного договору, зокрема, до додатку № 1 «Графік повернення кредиту та сплати процентів за користування кредитом».

30 червня 2011 року банк на адресу ОСОБА_3 направив вимогу про дострокове повернення суми кредиту та процентів за користування кредитом

від 29 червня 2011 року № DON-44/846, відповідно до якої банк вимагав у тридцятиденний строк з моменту її отримання, достроково повернути заборгованість за кредитним договором від 19 вересня 2008 року у розмірі 187 656,20 грн.

10 серпня 2011 року банк на адресу ОСОБА_1 направив вимогу про виконання зобов`язань за договором поруки від 09 серпня 2011 року

№ DON-44/919, у зв`язку з порушенням ОСОБА_3 зобов`язань за кредитним договором, відповідно до якої банк вимагав у строк не пізніше трьох банківських днів з моменту її отримання, достроково повернути заборгованість за кредитним договором від 19 вересня 2008 року у розмірі 184 516,86 грн.

10 серпня 2011 року банк на адресу ОСОБА_2 направив вимогу про виконання зобов`язань за договором поруки від 09 серпня 2011 року

№ DON-44/918, у зв`язку з порушенням ОСОБА_3 зобов`язань за кредитним договором, відповідно до якої банк вимагав у строк не пізніше трьох банківських днів з моменту її отримання, достроково повернути заборгованість за кредитним договором від 19 вересня 2008 року у розмірі 184 516,86 грн.

Відповідно до наданого банком розрахунку заборгованості за кредитним договором від 19 вересня 2008 року станом на 01 квітня 2014 року,

ОСОБА_3 нараховано заборгованість у розмірі 309 329,39 грн, з яких: 181 142,46 грн - заборгованість за тілом кредиту, 94 292,49 грн - заборгованість за процентами за користування кредитом, 31 794,44 грн - пеня, 2 100,00 грн - штрафи.

Висновки Верховного Суду та нормативно-правове обґрунтування

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України, зараз і надалі у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Згідно із статтями 525 та 526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору і одностороння відмова від зобов`язання не допускається.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (частина перша статті 530 ЦК України).

Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.

Виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком (частина перша статті 546 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 553, частин першої та другої статті 554 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Кредитний договір укладається у письмовій формі (частина перша статті 1055 ЦК України).

Згідно із статтею 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до частини першої статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів цього виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди (частина перша та друга статті 638 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 57 ЦПК України 2004 року, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частиною першою статті 60 ЦПК України 2004 року передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до статті 179 ЦПК України 2004 року предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обгрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Для встановлення у судовому засіданні фактів досліджуються показання свідків, письмові та речові докази, висновки експертів.

Метою доказування є з`ясування дійсних обставин справи. Обов`язок доказування покладається на сторін, суд не може збирати докази за власною ініціативою.

На підтвердження укладеного між банком та ОСОБА_3 кредитного договору від 19 вересня 2008 року № 6363825 та надання відповідно до його умов грошових коштів, ПАТ «ПУМБ» надало письмові документи, зокрема, копію кредитного договору від 19 вересня 2008 року, копію меморіального ордеру від 19 вересня 2008 року № 499629744 про перерахування

210 000,00 грн, копії додаткових угод від 10 березня 2009 року № 7468625, від 25 серпня 2009 року № 6363825, від 03 грудня 2009 року № 8429583, копію договору іпотеки від 19 вересня 2008 року № 6395625, копії договорів поруки від 19 вересня 2008 року № 6926354 та № 6926346. Дослідивши наявні у матеріалах справи докази у їх сукупності, встановивши на їх підставі обставини справи, що мають значення для правильного вирішення справи, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про укладення між ЗАТ «ПУМБ», правонаступником якого є ПАТ «ПУМБ», та ОСОБА_3 кредитного договору від 19 вересня 2008 року № 6363825 та виникнення у позичальника зобов`язань відповідно до умов зазначеного договору.

Апеляційний суд правильно вказав, що наявність між сторонами додаткових угод від 10 березня 2009 року № 7468625, від 25 серпня 2009 року

№ 6363825, від 03 грудня 2009 року № 8429583 до кредитного договору, договорів поруки та іпотеки у сукупності з іншими доказами свідчать про те, що відповідач ОСОБА_3 визнавала отримання нею кредитних коштів в сумі 210 000,00 грн, та погодила з банком новий графік повернення кредиту.

Доводи касаційних скарг про те, що додаткові угоди до кредитного договору підписані ОСОБА_3 в результаті введення її в оману працівниками банку, є неспроможними, оскільки апеляційний суд відхиляючи такі твердження, правильно вказав, що кожна додаткова угода містить відомості про ідентифікацію кредитного договору, до якого сторонами договору вносилися зміни, зазначені угоди викладені доступно, зрозуміло та не викликають подвійних тлумачень.

Посилання заявників на те, що додаткові угоди до кредитного договору є недійсними з огляду на відсутність доказів продовження дії договорів страхування, що передбачено пунктом 3.1 додаткових угод, є безпідставними, оскільки зазначений пункт додаткових угод вказує на обов`язковість діючих договорів страхування майна, що було передано банку на забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором на момент укладення додаткових угод, яким був договір добровільного страхування майна фізичної особи, що є предметом іпотеки від 19 вересня 2008 року

№ 9858/396-01-08, строк дії якого визначено до 19 вересня 2009 року, тобто укладення додаткових угод від 10 березня 2009 року № 7468625,

від 25 серпня 2009 року № 6363825 було здійснено під час дії зазначеного договору страхування.

Разом з тим, апеляційний суд, скасовуючи рішення суду першої інстанції та задовольняючи позовні вимоги ПАТ «ПУМБ» про стягнення з ОСОБА_3 заборгованості за кредитним договором, не звернув увагу, що позивач не надав жодного первинного документу на підтвердження розміру заборгованості позичальника. Наданий банком розрахунок заборгованості станом на 01 квітня 2014 року та оборотно-сальдові відомості за період з

19 вересня 2008 року по 20 листопада 2013 року та за період з 19 вересня 2008 року по 21 грудня 2015 року не є такими доказами, а тому не можуть беззаперечно свідчити про існування у ОСОБА_3 заборгованості за кредитним договором у визначеному ПАТ «ПУМБ» розмірі, за відсутності інших допустимих доказів на підтвердження виконаних за день фінансових операцій чи руху грошових коштів за кредитним договором (виписки по рахунку чи інші документи).

Відповідно до пунктів 4.1. - 4.2. Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2013 року № 254, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, операції, які здійснюють банки, мають бути належним чином задокументовані. Підставою для відображення операцій за балансовими та/або позабалансовими рахунками бухгалтерського обліку є первинні документи.

З огляду на наведене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність у матеріалах справи належних та допустимих доказів на підтвердження наявності у ОСОБА_3 заборгованості за кредитним договором від 19 вересня 2008 року у заявленому банком розмірі та обгрунтовано відмовив у задоволенні позовних вимог банку до позичальника ОСОБА_3 та поручителя ОСОБА_1 у зв`язку з необгрунтованістю зазначених позовних вимог.

Відповідно до умов кредитного договору, кінцевий термін повернення кредиту - 19 вересня 2015 року, однак банк, скориставшись правом на дострокове повернення кредиту, 30 червня 2011 року направив на адресу ОСОБА_3 вимогу про дострокове повернення кредиту та процентів за користування кредитними коштами у тридцятиденний строк, а тому 31 липня 2011 року настав строк повного погашення кредиту.

Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку, припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені нормою частини другої статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Зазначене узгоджується з правовими висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постановах від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12-ц (провадження № 14-10цс18), від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 31 жовтня

2018 року у справі № 202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18).

Таким чином, право позивача нараховувати проценти за користування кредитом, комісію за обслуговування кредиту, пеню та штраф припинилося зі спливом строку кредитування - 31 липня 2011 року, а тому починаючи із зазначеної дати ПАТ «ПУМБ» не мало права нараховувати проценти за користування кредитом та неустойку (пеню та штрафи).

З урахуванням наведеного, посилання суду першої інстанції на необгрунтованість надання банком кредитних коштів ОСОБА_3 відповідно до умов кредитного договору від 19 вересня 2008 року, наслідком чого є відсутність у позичальника зобов`язань щодо повернення кредиту та зобов`язань у поручителя ОСОБА_1 за договором поруки, є помилковими.

Висновки Верховного Суду за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частин першої, четвертої статті 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

Ураховуючи наведене, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що рішення Апеляційного суду Донецької області від 23 травня 2017 року підлягає скасуванню, а рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 15 лютого 2017 року необхідно змінити, виключивши з його мотивувальної частини посилання суду на недоведеність ПАТ «ПУМБ» надання кредитних коштів ОСОБА_3 відповідно до умов кредитного договору від 19 вересня 2008 року № 6363825, наслідком чого є відсутність у позичальника зобов`язань щодо повернення кредиту, та відсутність у поручителя ОСОБА_1 зобов`язань за договором поруки від 19 вересня 2008 року № 6926354, а в іншій частині - залишити в силі.

Керуючись статтями 400, 402, 409, 412, 415, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Апеляційного суду Донецької області від 23 травня 2017 року скасувати, рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області

від 15 лютого 2017 року змінити, виключивши з його мотивувальної частини посилання суду на недоведеність Публічним акціонерним товариством «Перший Український Міжнародний Банк» надання кредитних коштів ОСОБА_3 відповідно до умов кредитного договору

від 19 вересня 2008 року № 6363825, наслідком чого є відсутність у позичальника зобов`язань щодо повернення кредиту та відсутність у поручителя ОСОБА_1 зобов`язань за договором поруки від 19 вересня 2008 року № 6926354.

В іншій частині рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області

від 15 лютого 2017 року залишити в силі.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий О. В. Ступак

Судді: І. Ю. Гулейков

С. О. Погрібний

Г. І. Усик

В. В. Яремко