ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

18 листопада 2019 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 743/116/16-ц

Головуючий у першій інстанції - Жовток Є. А.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/972/19

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД у складі:

головуючого - судді Скрипки А.А.

суддів: Іванової Г.П., Онищенко О.І.

секретар: Поклад Д.В.

сторони:

позивач ОСОБА_1

відповідач дочірне підприємство "Чернігівський облавтодор" відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України"

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ріпкинського районного суду Чернігівської області у складі судді Жовтка Є.А. від 06 грудня 2016 року, місце ухвалення рішення смт.Ріпки, дата складання повного тексту рішення 09 грудня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_1 до дочірнього підприємства "Чернігівський облавтодор" відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" про стягнення заборгованості з виплати заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, відшкодування моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до дочірнього підприємства "Чернігівський облавтодор" відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" про стягнення заборгованості з виплати заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування вимог заявленого позову ОСОБА_1 зазначав, що він з 21.08.2015 року по 06.11.2015 року працював на посаді інспектора з контролю за виконанням доручень та кадрової роботи філії "Ріпкинський райавтодор" ДП "Чернігівський облавтодор" відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України". Наказом начальника філії ''Ріпкинський райавтодор'' від 20.10.2015 року №14 його звільнено з указаної посади з 06.11.2015 року на підставі частини першої статті 36 КЗпП України за угодою сторін, проте, у день звільнення з ним не було проведено повного розрахунку. На його звернення до відповідача з вимогою провести з ним повний розрахунок, ДП "Чернігівський облавтодор" ВАТ "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" 25,26 листопада 2015 року перерахувало на його банківську картку грошові кошти в розмірі 4 750 грн. 82 коп., однак повний розрахунок не було проведено. Позивач вказував, що невиплата належних при звільненні грошових коштів потребувала від нього додаткових зусиль для організації життя, позбавила його можливості забезпечення ліками, як особу з інвалідністю ІІІ групи, що спричинило моральні страждання. З посиланням на наведене, з врахуванням уточнених позовних вимог (а.с.23-26, том1), ОСОБА_1 просив стягнути з відповідача заборгованість з виплати заробітної плати у розмірі 11 грн. 74 коп., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 27.11.2015 року по 14.03.2016 року у розмірі 6 430 грн. 88 коп. та 2 000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, також відшкодувати будь-які податки та відрахування, які можуть бути йому нараховані у зв`язку із вказаними сумами.

Рішенням Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 06.12.2016 року відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 до дочірнього підприємства "Чернігівський облавтодор" відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, відшкодування моральної шкоди та покладення на відповідача обов`язку відшкодувати податки та відрахування, які можуть бути нараховані у зв`язку із виплатою вказаних сум.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції від 06.12.2016 року, і направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції. Доводи апеляційної скарги вказують, що оскаржуване рішення суду першої інстанції від 06.12.2016 року ухвалено судом з неправильним застосуванням норм матеріального і процесуального права. В доводах апеляційної скарги ОСОБА_1 зазначає, що суд першої інстанції при вирішенні даного спору по суті необґрунтовано прийняв до уваги висновок судово-економічної експертизи №СЕ-3-5-23.16 від 19.09.2016 року, оскільки ОСОБА_1 заявляв клопотання про виключення із числа доказів вказаного висновку судово-економічної експертизи. Доводи апеляційної скарги стверджують, що суд прийняв до уваги недопустимий доказ, яким є висновок судово-економічної експертизи, виконаної у строк понад 30 днів, що не відповідає вимогам ЦПК України та п.1.13 Інстркуції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень. Доводи апеляційної скарги вказують, що проведення зазначеної експертизи було розпочато 31.05.2016 року, а висновок експерта надано суду 15.11.2016 року, що свідчить про порушення строків проведення експертизи. За даних обставин доводи апеляційної скарги зазначають, що висновок вказаної судово-економічної експертизи не є допустимим доказом по справі, і суд першої інстанції необґрунтовано прийняв його до уваги при вирішенні даного спору по суті.

Справа розглядалась судами неодноразово.

Ухвалою апеляційного суду Чернігівської області від 16.01.2017 року (а.с.201-203, том1), апеляційну скаргу ОСОБА_1 було відхилено, рішення Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 06.12.2016 року - залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21.06.2017 року (а.с.35-36, том2) касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Ухвалу апеляційного суду Чернігівської області від 16.01.2017 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постановою апеляційного суду Чернігівської області від 16.03.2018 року (а.с.66-69, том2), апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, рішення Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 06.12.2016 року залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 20.03.2017 року (а.с.105-109, том2) касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Постанову апеляційного суду Чернігівської області від 16.03.2018 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

В судових засіданнях апеляційного суду ОСОБА_1 підтримав доводи та вимоги поданої апеляційної скарги.

В судових засіданнях апеляційного суду представник відповідача Шокур А.Ю. просив залишити апеляційну скаргу без задоволення у зв`язку з її безпідставністю та залишити без змін обґрунтоване рішення суду першої інстанції від 06.12.2016 року.

В судове засідання апеляційного суду 18.11.2019 року представник відповідача, належним чином повідомлений про час і місце судового розгляду даної справи (а.с.153, том 2), не з`явився. Відповідно до приписів ч.2 статті 372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду даної справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступного висновку.

В ході судового розгляду даної справи судом встановлено, і вказані обставини підтверджуються її матеріалами, що з 21.08.2015 року по 06.11.2015 року ОСОБА_1 працював на посаді інспектора з контролю за виконанням доручень та кадрової роботи філії "Ріпкинський райавтодор" дочірнього підприємства "Чернігівський облавтодор" відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" (а.с. 92, 96, том1).

Як вбачається з наказу філії "Ріпкинський райавтодор" дочірнього підприємства "Чернігівський облавтодор" відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" №14 від 20.10.2015 року (а.с.96, том1), ОСОБА_1 , інспектора з контролю за виконанням доручень та кадрової роботи було звільнено з 06.11.2015 року за угодою сторін, відповідно до ч.1 статті 36 КЗпП України.

Судом в ході розгляду даної справи було встановлено, що станом на день звільнення - 06.11.2015 року з позивачем ОСОБА_1 повного розрахунку відповідно до положень статті 116 КЗпП України відповідачем проведено не було.

Належні звільненому працівнику суми відповідачем були частково виплачені ОСОБА_1 після звільнення, і останній платіж було здійснено 26.11.2016 року, що підтверджується наявними у справі документальними доказами, а саме, довідкою роботодавця про нарахування та оплату листка непрацездатності з 02.10.2015 року по 12.10.2015 року, нарахування та виплату заробітної плати ОСОБА_1 за період з 21.08.2015 року по 26.11.2015 року та платіжними дорученнями про зарахування коштів на картковий рахунок позивача (а.с.36-42,111,том 1).

Висновком судово-економічної експертизи №СЕ-3-5-23.16 від 19.09.2016 року встановлено наявність арифметичних помилок при нарахуванні позивачу заробітної плати, проте, заборгованість по заробітній платі по кожній із належних позивачу виплат станом на 26.11.2015 року документально не підтверджується, а має місце переплата в розмірі 453 грн. 05 коп. За результатами проведеного дослідження судовим експертом встановлено (по шостому питанню), що обґрунтованість проведених відрахувань профспілкових внесків із середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати ОСОБА_1 після його звільнення, оскільки ОСОБА_1 з 06.11.2015 року був звільнений, згідно довідки про нарахування та виплату заробітної плати філією ''Ріпкинський райавтодор'' ОСОБА_1 за період з 21.08.2015 року по 26.11.2015 року, не підтверджується (а.с.62-90, том1).

Як вбачається із оскаржуваного рішення суду першої інстанції від 06.12.2016 року, відмовляючи ОСОБА_1 у задоволенні вимог заявленого позову, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 не доведені обставини, на які він посилався, як на підставу своїх вимог, враховуючи те, що станом на 26.11.2015 року - день проведення останньої виплати позивачу, у відповідача не існувало заборгованості перед позивачем по належним йому виплатам.

Апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що в ході апеляційного розгляду даної справи знайшли своє часткове підтвердження доводи апеляційної скарги відносно того, що висновок суду першої інстанції про відмову у задоволенні вимог заявленого позову не узгоджується з фактичними обставинами справи та нормами матеріального права, які регулюють спірні правовідносини.

Відмовляючи у задоволенні вимог заявленого позову, суд першої інстанції послався на висновок судово-економічної експертизи №СЕ-3-5-23.16 від 19.09.2016 року (а.с.63-90, том1), яким встановлено наявність арифметичних помилок у розрахунку про нарахування і виплату заробітної плати позивачу та необґрунтованість утримання профспілкових внесків із заробітної плати ОСОБА_1 . Разом з тим, не підтверджено наявність заборгованості по належним до сплати позивачу виплатам, оскільки має місце переплата у розмірі 453 грн. 05 коп.

При цьому апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що відповідно до приписів ч.1 статті 110 ЦПК України, яка регламентує оцінку висновку експерта судом, висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу.

Згідно положень частин 1,2,3 статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

В ході судового розгляду даної справи судом встановлено, і вказані обставини підтверджуються її матеріалами, що з 21.08.2015 року по 06.11.2015 року ОСОБА_1 працював на посаді інспектора з контролю за виконанням доручень та кадрової роботи філії "Ріпкинський райавтодор" дочірнього підприємства "Чернігівський облавтодор" відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" (а.с.92, 96, том1).

Як вбачається з наказу філії "Ріпкинський райавтодор" дочірнього підприємства "Чернігівський облавтодор" відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" №14 від 20.10.2015 року (а.с.96, том1), ОСОБА_1 , інспектора з контролю за виконанням доручень та кадрової роботи було звільнено з 06.11.2015 року за угодою сторін, відповідно до ч.1 статті 36 КЗпП України.

Судом в ході розгляду даної справи було встановлено, що станом на день звільнення - 06.11.2015 року з позивачем ОСОБА_1 повного розрахунку відповідно до положень статті 116 КЗпП України відповідачем проведено не було.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги, апеляційним судом встановлено, що відповідач всупереч положенням ч.2 статті 7, ч.3 статті 42 Закону України ''Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності'', необґрунтовано проводив утримання профспілкових внесків із заробітної плати ОСОБА_1 . При цьому необхідно зазначити, що матеріали цивільної справи не містять в собі належних та достатніх доказів у розумінні статей 77,80 ЦПК України відносно того, що ОСОБА_1 звертався із письмовою заявою про вступ до профспілки, як це передбачено приписами ч.2 статті 7 Закону України ''Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності''. Також в ході судового розгляду даної справи не встановлено, що ОСОБА_1 подавав адміністрації роботодавця письмову заяву про утримання із його заробітної плати профспілкових внесків, як це регламентовано положеннями ч.3 статті 42 Закону України ''Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності''.

Як вбачається із довідки відповідача від 11.02.2016 року №10/1 (а.с.36, том 1) про нарахування та виплату заробітної плати ОСОБА_1 за період з 21.08.2015 року по 26.11.2015 року, розмір нарахованих профспілкових внесків становить 58 грн. 86 коп.

Згідно уточнених позовних вимог (а.с.23-26, том1), ОСОБА_1 просив стягнути з відповідача заборгованість з виплати заробітної плати у розмірі 11 грн. 74 коп. В судовому засіданні апеляційного суду позивач пояснив, що із всієї суми неправомірно утриманих відповідачем із його заробітної плати профспілкових внесків ОСОБА_1 просить стягнути на його користь 11 грн. 74 коп. - заборгованості з виплати заробітної плати.

Відповідно до ч.1 статті 13 ЦПК України, яка регламентує диспозитивність цивільного судочинства, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За даних обставин апеляційний суд вважає за необхідне стягнути з дочірнього підприємства "Чернігівський облавтодор" відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" на користь ОСОБА_1 11 (одинадцять) грн. 74 коп. - заборгованості з виплати заробітної плати.

Апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що висновок судово-економічної експертизи №СЕ-3-5-23.16 від 19.09.2016 року не може бути підставою для відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , оскільки вказаний висновок не спростовує факту неправомірного утримання відповідачем із заробітної плати позивача профспілкових внесків у розмірі 11 грн.74 коп., а також не спростовує тієї обставини, що вказана сума в подальшому не була виплачена ОСОБА_1 відповідачем.

Розглядаючи вимоги заявленого позову в частині стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 27.11.2015 року по 14.03.2016 року (хронологічний період в межах заявлених позовних вимог), апеляційний суд виходить із наступного.

Відповідно до приписів статті 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Згідно статті 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин апеляційний суд на підставі ч.4 статті 263 ЦПК України враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, є підставою для відповідальності, передбаченої частиною першою статті 117 цього Кодексу.

Право суду зменшити розмір відшкодування, що має сплатити роботодавець працівникові за час затримки виплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 КЗпП України, залежить від таких чинників: наявність спору між працівником та роботодавцем з приводу розміру належних до виплати працівникові сум за трудовим договором на день звільнення; виникнення спору між роботодавцем та працівником після того, коли належні до виплати працівникові суми за трудовим договором у зв`язку з його звільненням повинні бути сплачені роботодавцем; прийняття судом рішення щодо часткового задоволення вимог працівника про виплату належних йому при звільненні сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу.

У разі часткового задоволення позову працівника суд визначає розмір відшкодування за час затримки розрахунку з урахуванням спірної суми, на яку працівник мав право, частки, яку вона становила в заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин справи.

Зазначене відповідає правовому висновку Верховного Суду України, викладеному в постановах від 23.12.2015 року у справі №6-837цс15, від 27.04.2016 року у справі №6-113цс16, а також узгоджується із висновками щодо застосування відповідних норм права, викладеними в постанові Верховного Суду від 30.05.2018 року у справі №461/6803/16-ц.

Таким чином, застосування принципу співмірності при визначенні розміру відшкодування працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні є правом суду, але виключно при існуванні таких умов: наявність чи виникнення спору між працівником та роботодавцем з приводу розміру належних до виплати працівнику сум за трудовим договором на день звільнення, або коли вказані суми повинні бути сплачені роботодавцем та прийняття судом відповідного рішення щодо часткового задоволення вимог працівника про виплату належних йому при звільненні (цих) сум.

При цьому, принцип співмірності при визначенні розміру відшкодування працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні полягає у пропорційності частки суми, на яку той мав право, порівняно саме із середнім заробітком.

Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд приходить до висновку, що стягненню з відповідача на користь позивача підлягає 57 (п`ятдесят сім) грн. 56 коп. - середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 27.11.2015 року по 14.03.2016 року (хронологічний період в межах заявлених позовних вимог), виходячи із наступного.

Середній заробіток позивача становить 1 364 грн. 02 коп. (а.с.36, том1) (відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року №100). При цьому щоденний середній заробіток позивача становить 92 грн. 96 коп.

За період з 27.11.2015 року по 14.03.2016 року кількість робочих днів становить 23 робочі дні у 2015 році та 49 робочих днів у 2016 році. Загальна сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за вказаний хронологічний період становить: (23 + 49) х 92 грн. 96 коп. = 6 693 грн. 12 коп.

Враховуючи те, що середня заробітна плата позивача складала 1 364 грн. 02 коп., а заборгованість з виплати заробітної плати становить 11 грн. 74 коп., то приймаючи до уваги невелику істотність вказаної суми відносно розміру заробітку позивача, апеляційний суд вважає за справедливе застосувавти принцип співмірності та зменшити за таких обставин розмір відшкодування позивачу заробітку за час затримки розрахунку.

Розмір середньої заробітної плати позивача становив 1 364 грн. 02 коп., сума заборгованості невиплаченої заробітної плати складає 11 грн. 74 коп., що становить 0,86 % від заробітної плати, середній заробіток за час затримки за період з 27.11.2015 року по 14.03.2016 року становить 6 693 грн. 12 коп. За даних обставин, враховуючи принцип справедливості та співмірності, апеляційний суд приходить до висновку, що на користь позивача підлягає стягненню 57 грн. 56 коп. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 27.11.2015 року по 14.03.2016 року, виходячи із розрахунку: 6 693 грн. 12 коп. х 0,86 % = 57 грн.56 коп.

Приймаючи до уваги вищенаведене, а також приписи статті 237-1 КЗпП України, роз`яснення п.9, п.13 Постанови Пленуму Верховного Суду України ''Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди'' №4 від 31.03.1995 року, апеляційний суд вважає обґрунтованими доводи апеляційної скарги щодо безпідставної відмови судом першої інстанції позивачу у задоволенні вимог позову про відшкодування моральної шкоди.

Порядок відшкодування моральної шкоди у сфері трудових відносин регулюється статтею 237-1 КЗпП України, яка передбачає відшкодування власником або уповноваженим органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

За змістом вказаного положення закону, передумовою для відшкодування працівнику моральної шкоди на підставі статті 237-1 КЗпП України є наявність порушення прав працівника у сфері трудових відносин, яке призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

В ході судового розгляду даної справи судом встановлено факт порушення трудових прав позивача, і вказані обставини призвели до вимушених змін у його життєвих стосунках, а також такі дії є втручанням у право на майно. За даних обставин, з врахуванням засад розумності, виваженості та справедливості, апеляційний суд приходить до висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди, а саме, у розмірі 1 000 грн.

Заява ОСОБА_1 про стягнення на його користь з відповідача 3 000 грн. в рахунок відшкодування понесених судових витрат, пов`язаних із проведенням судово-економічної експертизи №СЕ-3-5-23.16 від 19.09.2016 року (а.с.149-151, том 2), задоволенню не підлягає, оскільки апеляційним судом при вирішенні даного спору по суті відхилено вказаний висновок експерта.

Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 необхідно задовольнити частково, при цьому рішення Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 06.12.2016 року - скасувати. За даних обставин апеляційний суд вважає за необхідне прийняти постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_1 до дочірнього підприємства "Чернігівський облавтодор" відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" про стягнення заборгованості з виплати заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, відшкодування моральної шкоди - задовольнити частково. Стягнути з дочірнього підприємства "Чернігівський облавтодор" відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" (14005, м.Чернігів, вул.Київська, 17, ідентифікаційний код 32016315) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ): 11 (одинадцять) грн. 74 коп. - заборгованості з виплати заробітної плати, 57 (п`ятдесят сім) грн. 56 коп. - середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 27.11.2015 року по 14.03.2016 року, 1 000 (одну тисячу) грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди. У задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_1 до дочірнього підприємства "Чернігівський облавтодор" відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" - відмовити.

Керуючись статтями: 367, 368, 374; п.1, п.4 ч.1,ч.2 статті 376, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 06 грудня 2016 року скасувати.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до дочірнього підприємства "Чернігівський облавтодор" відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" про стягнення заборгованості з виплати заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, відшкодування моральної шкоди - задовольнити частково.

Стягнути з дочірнього підприємства "Чернігівський облавтодор" відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" (14005, м.Чернігів, вул.Київська, 17, ідентифікаційний код 32016315) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) : 11 (одинадцять) грн. 74 коп. - заборгованості з виплати заробітної плати, 57 (п`ятдесят сім) грн. 56 коп. - середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 27.11.2015 року по 14.03.2016 року, 1 000 (одну тисячу) грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди.

У задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_1 до дочірнього підприємства "Чернігівський облавтодор" відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Дата складення повної постанови - 25.11.2019 року.

Головуючий: Судді: