ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 січня 2019 року

м.Суми

Справа №589/1440/17

Номер провадження 22-ц/816/50/19

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Собина О. І. (суддя-доповідач),

суддів - Криворотенко В. І. , Левченко Т. А.

за участю секретаря судового засідання - Назарової О.М.

у присутності :

позивача ОСОБА_1, його представника ОСОБА_2,

представника відповідача Публічного акціонерного товариства «Бель Шостка Україна» Федченка Андрія Олександровича,

розглянув у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Бель Шостка Україна» на рішення Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 11 вересня 2018 року в складі судді Курбанової А.Р., ухваленого в м. Шостка, повний текст якого складений 08 жовтня 2018 року,

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Бель Шостка Україна», треті особи: Первинна профспілкова організація працівників Відкритого акціонерного товариства «Шосткинський міськмолкомбінат», генеральний директор Приватного акціонерного товариства «Бель Шостка Україна» ОСОБА_15, директор з управління персоналом Приватного акціонерного товариства «Бель Шостка Україна» ОСОБА_6,

про визнання недійсним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

в с т а н о в и в :

25 квітня 2017 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до Приватного акціонерного товариства «Бель Шостка Україна» (далі - ПАТ «Бель Шостка Україна»), вимоги якого неодноразово уточнював та просив визнати недійсним і скасувати наказ про його звільнення від 03 квітня 2017 року № 78-к, поновити його на роботі на посаді водія автотранспортних засобів молоковозу МАЗ 2 класу транспортного департаменту ПАТ «Бель Шостка Україна». Крім того, просив стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу та допустити негайне виконання судового рішення в частині поновлення та стягнення середнього заробітку у межах платежу за один місяць.

Вказані вимоги позивач обґрунтував тим, що звільнення за п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України у зв'язку зі скороченням штату вважає незаконними, оскільки йому не було запропоновано іншу роботу на цьому ж підприємстві. Крім того, на думку заявника, не існувало об'єктивних причин для скорочення його посади, так як змін в організації виробництва і праці не відбулося, а при звільненні не було дотримано вимоги ст. 42 КЗпП України щодо переваги в залишенні на роботі. До того ж, позивач вважає, що відповідач залишив без уваги обґрунтовану відмову профспілкового комітету у наданні згоди на його звільнення.

Рішенням Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 11 вересня 2018 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано незаконним наказ № 78-к від 03 квітня 2017 року, виданий начальником управління по роботі з персоналом ПАТ «Бель Шостка Україна» ОСОБА_6, про звільнення ОСОБА_1 з посади водія автотранспортних засобів молоковозу МАЗ 2 класу транспортного департаменту на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України;

Поновлено ОСОБА_1 на роботі у ПАТ «Бель Шостка Україна» на посаді водія автотранспортних засобів молоковозу МАЗ 2 класу транспортного департаменту.

Допущено негайне виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на роботі.

Стягнуто з ПАТ "Бель Шостка Україна" на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 110668,54 грн без утримання податків та інших обов'язкових платежів.

Стягнуто з ПАТ "Бель Шостка Україна" на користь держави судовий збір в сумі 2386,68 грн.

В апеляційній скарзі ПАТ «Бель Шостка Україна» посилаючись на неповне з'ясування судом обставин у справі, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову.

При цьому зазначає, що суд першої інстанції не з'ясував, чи була вакантною посада водія молоковоза ОСОБА_7, який 31 грудня 2016 року звільнився за згодою сторін, ще до моменту звільнення позивача. Зокрема, письмовими доказами підтверджується, що у штаті відповідача вільної посади водія молоковоза на день звільнення позивача не було, оскільки після звільнення ОСОБА_7 вільну посаду було виключено зі штату. Крім того, суд помилково вважав вакантною посаду водія молоковоза, яка була утворена для поновлення на роботі водія ОСОБА_8 на виконання судового рішення, тобто, посаду було введено у штат для виконання рішення суду. На думку відповідача, звільнення позивача уповноваженою генеральним директором товариства особою за довіреністю, тобто директором з управління персоналом ОСОБА_6, законом і статутом товариства не заборонена та, крім того, така можливість вже була підтримана апеляційним судом у справі № 589/4033/16. Вважає, що суд, частково задовольняючи позов, вийшов за межі заявлених вимог, оскільки визнав незаконним наказ про звільнення позивача, однак останній просив визнати спірний наказ недійсним і скасувати його. Відтак, суд не мав повноважень скасовувати спірний наказ, оскільки не має таких повноважень у розумінні п. 2 ст. 232 КЗпП України. Також, на думку відповідача, суд вийшов за межі заявлених позивачем вимог в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, оскільки, як вбачається з уточнених позовних вимог у редакції заяви від 10 вересня 2018 року, ОСОБА_1 просив стягнути 69212,99 грн., проте суд стягнув 110359,41 грн. заявник апеляційної скарги також зазначає, що у порушення вимог ст. 259 ЦПК України суд першої інстанції повний текст оскаржуваного рішення виготовив лише на 20 день.

Відзив на апеляційну скаргу від учасників справи не надходив.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника ПрАТ «Бель Шостка Україна» Федченка А.О. про скасування оскаржуваного рішення, пояснення позивача ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_2 про залишення рішення суду без змін, а скарги без задоволення, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції за наявними в справі і додатково поданими доказами в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 з 05 квітня 1996 року перебував у трудових відносинах з ПАТ «Бель Шостка Україна» на посаді водія, а з 04 липня 2016року був переведений на посаду водія автотранспортних засобів молоковоза МАЗ (17 т) 2 класу транспортного департаменту на постійній основі (т.1 а.с. 21, 31).

На підставі наказу ПАТ «Бель Шостка Україна» № 320-к від 20 грудня 2016 року було скорочено, зокрема, 13 штатних одиниць посад водія автотранспортних засобів молоковоз МАЗ 2 класу у зв'язку із залученням зовнішніх автотранспортних підприємств, що спеціалізуються на перевезеннях молочної сировини з метою зменшення витрат на автотранспорт (т.1 а. с. 32).

Наказом ПАТ «Бель Шостка Україна» № 21-к від 26 січня 2017 року, з яким ОСОБА_1 ознайомився того ж дня, позивача було попереджено про наступне вивільнення через два місяці з дати попередження, тобто з 26 березня 2017 року (т.1 а. с. 60-62).

Оскільки ОСОБА_1 є членом профспілкового комітету первинної профспілкової організації працівників ВАТ «Шосткинський міськмолкомбінат» (т.2 а.с. 77-80), тому 15 березня 2017 року у відповідь на подання відповідача про надання згоди на звільнення позивача, профспілка відмовила у наданні такої згоди, мотивуючи своє рішення економічною недоцільністю використання товариством залученого автотранспорту і фактичною відсутністю змін в організації виробництва і праці (т.1 а.с. 63, 64, 71-72, 73-74).

Наказом директора з управління персоналом ПАТ «Бель Шостка Україна» ОСОБА_6 № 78-к від 03 квітня 2017 року позивача ОСОБА_1 було звільнено із займаної посади за п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України у зв'язку зі скороченням штату (т.1 а. с. 2).

Вирішуючи спір, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що відмова профспілкового органу у наданні згоди на звільнення позивача є необґрунтованою. Водночас, суд вважав, що відповідач при звільненні позивача не дотримався вимог ч. 3 ст. 49-2 КЗпП України, оскільки з моменту попередження і до звільнення ОСОБА_1 існувала вакантна посада водія автотранспортних засобів молоковоза МАЗ 2 класу, яка позивачу не була запропонована. Крім того, суд першої інстанції вважав, що наказ про звільнення позивача був підписаний неповноважною особою. Таким чином, суд першої інстанції вважав звільнення заявника незаконним та поновив його на роботі, а також стягнув середній заробіток за час вимушеного прогулу з моменту незаконного звільнення до дня ухвалення судового рішення у даній справі. При цьому, суд не врахував суму виплаченої позивачу допомоги по безробіттю.

З такими висновками колегія суддів в повному обсязі погодитись не може, виходячи з наступного:

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності може бути розірваний власником або уповноваженим ним органом у випадку, зокрема, змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Звільнення з вказаної вище підстави допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу (ч. 2 ст. 40 КЗпП України).

Відповідно до ст. 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

Отже, однією з гарантій для працівників при скороченні чисельності або штату є обов'язок власника підприємства чи уповноваженого ним органу працевлаштувати працівника. Власник вважається таким, що належно виконав вимоги ч. 2 ст. 40, ч. 3 ст. 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо.

Як вбачається з довідки відповідача № 348 від 23 травня 2017 року станом на 26 січня 2017 року, тобто на день попередження позивача про наступне звільнення, у штатному розписі товариства були відсутні вакантні посади за професією, а також інша робота, яку б позивач міг виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації та досвіду роботи (т.1 а.с. 78).

Крім того, у період з 26 січня 2017 року по 03 квітня 2017 року відповідач не подавав до Шосткинського міськрайонного центру зайнятості інформації про наявні вакантні місця (т.1 а.с. 155).

Водночас, відповідачем було направлено на адресу позивача лист № 241 від 28 березня 2017 року, в якому ОСОБА_1 повідомлялось про наявність вакансій за посадами старшого електромеханіка засобів автоматики та приладів технологічного устаткування дільниці технічної підтримки виробництва та інженера-енергетика (т.1 а.с. 79-84), але відповіді на даний лист позивач не надіслав.

Місцевий суд, задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 прийшов до висновку, що роботодавець не виконав передбачений ст.49-2 КЗпП України обов'язок працевлаштувати працівника, посада якого підлягала скороченню, оскільки до проведення скорочення у штаті відповідача було 14 посад водіїв автотранспортних засобів молоковоза МАЗ 2 класу, з яких на підставі наказу ПАТ «Бель Шостка Україна» № 320-к від 20 грудня 2016 року було скорочено лише 13 штатних одиниць, тобто на момент звільнення позивача була вакантною одна посада водія.

Однак, з таким висновком суду погодитись неможливо, оскільки він є помилковим та не відповідає вимогам закону, обставинам справи і нормам матеріального права.

Так, з матеріалів цивільної справи вбачається, що наказом № 300-к/2 від 1 грудня 2016 року була затверджена структура та штатна чисельність ПАТ «Бель Шостка Україна» з якої вбачається, що з 1 грудня 2016 року на підприємстві дійсно існувало 14 штатних одиниць посади водія автотранспортних засобів молоковоза МАЗ 2 класу, одну з яких займав і позивач у справі ОСОБА_1 (т.3 а.с.179-183). В той же час, як вже було судом встановлено, на підставі наказу ПАТ «Бель Шостка Україна» № 320-к від 20 грудня 2016 року було скорочено, зокрема, 13 штатних одиниць посад водія автотранспортних засобів молоковоз МАЗ 2 класу (т.1 а. с. 32).

У запереченні на позовну заяву представник відповідача надавав обґрунтування прийняття такого рішення роботодавцем, з якого вбачається, що на час прийняття рішення про скорочення штатних одиниць водія автотранспортного засобу молоковоза МАЗ 2 класу один з водіїв, а саме ОСОБА_7 30.11.2016 року вже звернувся із заявою про звільнення і наказом № 327-к від 30 грудня 2016 року його було звільнено за ст.36 п.1 КЗпП України з 31 грудня 2016 року, а тому займана ним посада була виключена зі структури і штатної чисельності , яка почала діяти з 1 січня 2017 року (т.1 а.с.86).

Крім того, ще шість водіїв були звільнені з посад водіїв автотранспортних засобів молоковоза МАЗ 2 класу з 31 грудня 2016 року наказами по підприємству №№328-к, 332-к, 334-к, 336-к, 337-к, 338-к, виданими 30 грудня 2016 року (т.3 а.с.217-222).

А тому, наказом № 5-к/1 від 3 січня 2017 року було затверджено структуру і штатну чисельність ПАТ «Бель Шостка Україна» від 1 січня 2017 року з якої вбачається наявність лише 7 штатних посад водія автотранспортного засобу молоковозу МАЗ 2 класу і вакантні посади за даною посадою відсутні. Визнана такою, що тратила чинність структура та штатна чисельність від 1 грудня 2016 року (т.3 а.с.171-174).

Вподальшому, водії автотранспортного засобу молоковозу МАЗ 2 класу ОСОБА_9 та ОСОБА_10 були звільнені з посади наказами № 30-к та № 28-к від 31 січня 2017 року за угодою сторін згідно ст.36 п.1 КЗпП України 31 січня 2017 року (т.3 а.с.130, 132).

Наказом № 34-к/1 від 1 лютого 2017 року було затверджено структуру і штатну чисельність ПАТ «Бель Шостка Україна» від 1 лютого 2017 року та визнано такою, що втратила чинність структура та штатна чисельність від 1 січня 2017 року, з якої вбачається 5 штатних посад водія автотранспортного засобу молоковозу МАЗ 2 класу і вакантні посади за даною посадою відсутні (т.3 а.с.171-174).

Після цього, водій автотранспортного засобу молоковозу МАЗ (12т) 2 класу ОСОБА_11 за заявою від 28.02.2017 року був звільнений з посади наказом № 49-к від 28 лютого 2017 року за угодою сторін згідно ст.36 п.1 КЗпП України 28 лютого 2017 року (т.3 а.с118), а водії автотранспортного засобу молоковозу МАЗ (20т) 2 класу ОСОБА_12 за заявою від 06.02.2017 року був звільнений з посади наказом № 36-к від 6 лютого 2017 року за угодою сторін згідно ст.36 п.1 КЗпП України 6 лютого 2017 року (т.3 а.с.124).

Зміна чисельності штатних посад водіїв була відображена у структурі і штатній чисельності ПАТ «Бель Шостка Україна» від 1 березня 2017 року, яка затверджена наказом № 67-к/1 від 1 березня 2017 року з якої вбачається 3 штатні посади водія автотранспортного засобу молоковозу МАЗ 2 класу і вакантні посади за даною посадою відсутні (т.3 а.с.167-170).

Водій автотранспортного засобу молоковозу МАЗ (20т) 2 класу ОСОБА_13 за заявою від 14.03.2017 року був звільнений з посади наказом № 68-к від 31 березня 2017 року за угодою сторін згідно ст.36 п.1 КЗпП України 31 березня 2017 року (т.3 а.с.91).

А водій автотранспортного засобу молоковозу МАЗ (20т) 2 класу ОСОБА_14 за заявою від 30.03.2017 року був звільнений з посади наказом № 67-к від 31 березня 2017 року за угодою сторін згідно ст.36 п.1 КЗпП України 31 березня 2017 року (т.3 а.с.92).

Наказом № 67-к/1 від 31 березня 2017 року було затверджено структуру і штатну чисельність ПАТ «Бель Шостка Україна» від 1 квітня 2017 року та визнано такою, що втратила чинність структура та штатна чисельність від 1 березня 2017 року з якої вбачається дві штатні посади водія автотранспортного засобу молоковозу МАЗ 2 класу і вакантні посади за даною посадою відсутні (т.3 а.с.163-166).

Одну із зазначених вище посад займав позивач у справі, який був звільнений наказом від 3 квітня 2017 року, а інша посада була створена у зв'язку із виконанням судового рішення про поновлення на роботі водія ОСОБА_8 Ця посада була унесена до структури та чисельності Товариства, у зв'язку із тим, що 22 березня 2017 року згідно з наказом № 62-к (т.1 а.с.120) на підставі ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 1 березня 2017 року було скасоване рішення апеляційного суду Сумської області про скасування рішення місцевого суду від 24 грудня 2015 року про задоволення позову ОСОБА_8 і справа повернута на новий апеляційний розгляд. При повторному перегляді рішення місцевого суду про задоволення позовних вимог ОСОБА_8 і поновлення його на роботі було залишене без змін.

Таким чином, колегія суддів вважає помилковим висновок місцевого суду про наявність у структурі і чисельності підприємства штатної посади водія автотранспортних засобів молоковоза МАЗ 2 класу, яка передбачена структурою та штатною чисельністю від 1 квітня 2017 року і затверджена наказом № 96-к від 3 травня 2017 з якої вбачається лише одна штатна посада водія автотранспортного засобу молоковозу МАЗ 2 класу і вакантні посади за даною посадою відсутні (т.3 а.с.159-162). Дану посаду, як вже зазначалось займав водій ОСОБА_8 поновлений на ній за рішенням суду.

За таких обставин, ураховуючи, що відповідачем було дотримано вимог трудового законодавства при звільненні ОСОБА_1, зокрема ст. 49-2 КЗпП України, у зв'язку зі скороченням на підприємстві його посади, тому суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про поновлення його на роботі.

Не може погодитись колегія суддів і з висновками суду першої інстанції стосовно того, що наказ про звільнення позивача був підписаний неповноважною особою.

Так, як вбачається з наказу № 78-к від 03 квітня 2017 року про звільнення позивача, даний документ було підписано не генеральним директором товариства, який згідно з п.п. 11.1. Статуту (т. 1 а. с. 121-131) є одноосібним виконавчим органом товариства, а директором з управління по роботі з персоналом ОСОБА_6, яка діяла на підставі довіреності, виданої їй 01 березня 2017 року генеральним директором товариства (т.1 а. с. 121-131, 133-134).

Відповідно до ст.65 Господарського Кодексу України, управління підприємством здійснюється відповідно до установчих документів.

Власник здійснює свої права щодо управління підприємством безпосередньо або через уповноважені ним органи відповідно до статуту підприємства чи інших установчих документів .

Статтею 58 Закону України «Про акціонерні товариства» передбачено, що виконавчий орган акціонерного товариства здійснює управління поточною діяльністю товариства.

До компетенції виконавчого органу належить вирішення всіх питань, пов'язаних з керівництвом поточною діяльністю товариства, крім питань, що належать до виключної компетенції загальних зборів та наглядової ради.

Виконавчий орган діє від імені акціонерного товариства у межах, встановлених статутом акціонерного товариства і законом.

Виконавчий орган акціонерного товариства може бути колегіальним (правління, дирекція) або одноосібним (директор, генеральний директор).

Відповідно до ч. 2 ст. 60 Закону України «Про акціонерні товариства» особа, яка здійснює повноваження одноосібного виконавчого органу, вправі без довіреності діяти від імені акціонерного товариства, в тому числі представляти його інтереси, вчиняти правочини від імені товариства, видавати накази та давати розпорядження, обов'язкові для виконання всіма працівниками товариства.

У разі неможливості виконання особою, яка здійснює повноваження одноосібного виконавчого органу, своїх повноважень, ці повноваження здійснюються призначеною нею особою, якщо інше не передбачено статутом або положенням про виконавчий орган.

Статтею 11 Статуту товариства унормовано, що до компетенції генерального директора товариства належить наймання на роботу і звільнення з роботи працівників товариства, видача довіреностей та інших документів від імені товариства з урахуванням обмежень, встановлених статутом, видача в межах своєї компетенції наказів і вказівок, обов'язкових для виконання всіма працівниками товариства. У разі неможливості виконання генеральним директором своїх повноважень, ці повноваження тимчасово здійснюються особою, призначеною генеральним директором. Генеральний директор може видавати довіреності, якими уповноважує здійснювати повноваження та/або виконувати обов'язки (частину повноважень/обов'язків) Генерального директора на період його відсутності (відрядження, хвороба, відпустка і т.д.).

З матеріалів справи вбачається, що позивача було звільнено наказом відповідача № 78-к від 03.04.2017 року, який підписаний директором з управління персоналом ОСОБА_6 згідно з довіреністю від 01.03.2017 року (т.1 а.с.133-134). В той же час з наданих відповідачем письмових доказів, а саме паспорту генерального директора ПАТ «Бель Шостка Україна» П»єра Берніго з відмітками про вибуття з України 01.04.2017 року та прибуття в Україну 03.04.2017 року та електронного квитку на літак вбачається, що він прибув в Україну, а саме до м.Київ 03.04.2017 року лише о 18 год.05 хв. (т.1 а.с.146-148). Таким чином, генеральний директор Товариства був з поважних причин відсутній на роботі і не міг виконувати свої повноваження, а тому відповідно до довіреності від 1 березня 2017 року саме директора з управління персоналом ПАТ «Бель Шостка України» ОСОБА_6 було уповноважено затверджувати та посвідчувати , зокрема накази про звільнення з роботи.

Колегія суддів вважає, що право генерального директора на видачу довіреностей якими уповноважує здійснювати повноваження та/або виконувати обов'язки (частину повноважень/обов'язків) Генерального директора на період його відсутності передбачене цивільним та господарським законодавством, а також Статутом відповідача, а отже висновок місцевого суду щодо незаконності звільнення позивача, що відбулось на підставі наказу, підписаного неповноваженою особою є помилковим.

В той же час, колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду про відсутність правового обґрунтування відмови у наданні згоди на звільнення профспілкового комітету, оскільки у відповідача дійсно мали місце зміни в організації виробництва і праці, а саме скорочення штату водіїв зумовлені господарською (економічною) обґрунтованістю. Ці зміни полягали у суттєвому зменшенні обсягів використання власного автотранспорту і залученням до процесу перевезення сировини сторонніх перевізників на що Товариство мало право, оскільки в силу ст.42 Конституції України, ст.3 ЦК України, ст.ст.6, 42 ГК України Товариство самостійно визначає напрямки та способи своєї підприємницької (господарської) діяльності, приймає рішення щодо способів господарського використання належних активів (майна, грошових коштів, майнових прав, тощо).

Негативна оцінка профспілкою рішення власника підприємства про будь-які зміни в організації виробництва і праці з точку зору їх рентабельності сама по собі не може бути підставою для відмови профспілки у звільненні працівника.

Порушення процедури попередження позивача про наступне вивільнення, передбаченої ст.49-2 КЗпП України не встановлено.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що наказ про звільнення позивача з роботи є законним, тому вимога ОСОБА_1 про визнання недійсним і скасування наказу про звільнення від 03 квітня 2017 року № 78-к, поновлення його на роботі на посаді водія автотранспортних засобів молоковозу МАЗ 2 класу транспортного департаменту ПАТ «Бель Шостка Україна», стягнення з відповідача середнього заробіток за час вимушеного прогулу задоволенню не підлягає.

Відповідно до п.п.1, 3ч.1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміні судового рішення є неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи та невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.

Таким чином, рішення місцевого суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_1 за його безпідставністю.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381- 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Бель Шостка Україна» задовольнити.

Рішення Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 11 вересня 2018 року скасувати та прийняти нову постанову про відмову в задоволення позову ОСОБА_1.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складене 23 січня 2019 року.

Головуючий - О. І. Собина

Судді: В. І. Криворотенко

Т. А. Левченко