Постанова

Іменем України

06 березня 2019 року

м. Київ

справа № 128/4113/16-ц

провадження № 61-45972св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Луспеника Д. Д. (суддя-доповідач), Гулька Б. І., Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - ОСОБА_5,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Лука-Мелешківська сільська рада Вінницького району Вінницької області,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4на рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 07 травня 2018 року у складі судді Ганкіної І. А. та постанову Апеляційного суду Вінницької області від 11 вересня 2018 року у складі колегії суддів: Сала Т. Б., Якименко М. М., Шемети Т. М.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У грудні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_5, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Лука-Мелешківська сільська рада Вінницького району Вінницької області, про визнання відмови від прийняття спадщини недійсною і визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини.

Позовна заява мотивована тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його батько - ОСОБА_6, після смерті якого відкрилась спадщина, до складу якої входить житловий будинок по АДРЕСА_1, а також земельні ділянки площею 0,2253 га, площею 0,1723 га і площею 0,0599 га, що розташовані по АДРЕСА_2

До спадкоємців першої черги після смерті ОСОБА_6 належать дружина спадкодавця - ОСОБА_5, дочки спадкодавця: ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 та він - син спадкодавця.

Між ним та його рідними сестрами і матір'ю була досягнута згода, що спадщину після смерті батька прийме мати - ОСОБА_5, а всі інші - подадуть заяву про відмову від прийняття спадщини.

При цьому, ОСОБА_5 запевнила його, що у майбутньому він як її спадкоємець першої черги за законом отримає свою частку належного йому спадкового майна, а до цього може вільно користуватися житловим будинком по АДРЕСА_1.

03 грудня 2008 року ОСОБА_5 подала до Вінницької районної державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини після ОСОБА_6, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1.

11 жовтня 2013 року ОСОБА_5 було видано свідоцтво про право на спадщину за законом на земельну ділянку НОМЕР_1 площею 1,9799 га, що розташована на території Лука-Мелешківської сільської ради Вінницького району Вінницької області та житловий будинок по АДРЕСА_1.

Йому стало відомо, що мати має намір відчужити вказаний житловий будинок на користь однієї із своїх дочок - ОСОБА_9

Вказував, що подаючи заяву про відмову від прийняття спадщини він помилився щодо обставин, які мають істотне значення, зокрема, вважав, що завжди зможе користуватися житловим будинком по АДРЕСА_1. Однак, у випадку відчуження цього будинку він буде позбавлений такої можливості, як і права у подальшому успадкувати частину будинку після смерті матері - ОСОБА_5

На підставі вказаного, ОСОБА_4 просив суд визнати недійсною його заяву про відмову від прийняття спадщини після ОСОБА_6, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1, подану 03 грудня 2008 року до Вінницької районної державної нотаріальної контори, та визначити йому додатковий строк у два місяці для прийняття спадщини.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 07 травня 2018 року у задоволенні позову ОСОБА_4 В .відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивач у порушення вимог статей 12, 81 ЦПК України не надав суду належних і допустимих доказів на підтвердження існування тих обставин, з приводу яких він помилявся при вчиненні оскаржуваного правочину, щодо суті цього правочину та його наслідків, як і не надано доказів помилки щодо істотних обставин правочину.

Позивач при вчиненні оспорюваного правочину розумів наслідки подання заяви про відмову від прийняття спадщини, вчинив цю дію добровільно, без застережень певними умовами, без примусу, розуміючи суть вчиненого правочину, і та обставина, що відповідач має намір розпорядитися спадковим майном не так, як він очікував, не може бути підставою для визнання відмови позивача від спадщини недійсною. Помилка внаслідок власного недбальства чи незнання закону також не є підставою для визнання правочину недійсним.

З урахуванням вказаного, відсутні підстави для визначення позивачу додаткового строку для прийняття спадщини, оскільки його заява про відмову від прийняття спадщини є чинною і не скасованою.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Постановою Апеляційного суду Вінницької області від 11 вересня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишено без задоволення.

Рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 07 травня 2018 року залишено без змін.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що відповідно до частини першої статті 229 ЦК України, якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.

Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також, що вона має істотне значення. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним.

Зі змісту заяви ОСОБА_4 про відмову від прийняття спадщину вбачається, що він розумів обставини, які мають істотне значення, фізичний та психічний тиск з боку інших осіб на нього не здійснювався, від належною йому частки у спадщині він відмовляється за своєю волею.

Оскільки позивач не довів, що у його діях дійсно мала місце помилка, а також, що вона має істотне значення, то суду першої інстанції обґрунтовано відмовив у задоволенні позову ОСОБА_4

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить судові рішення скасувати і ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позов.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що ухвалюючи оскаржувані судові рішення, суди не врахували, що після відкриття спадщини його сестри протягом майже шести місяців чинили на нього психологічний тиск з вимогою відмовитися від прийняття спадщини після смерті батька, оскільки усі вони вчинили саме таке. При цьому його мати (відповідач у справі) запевнила, що не буде віджувати спадкове майно у виді житлового будинку по АДРЕСА_1, а за ним буде збережено право користування цим житлом.

Відзив на касаційну скаргу учасниками справи не подано.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга ОСОБА_4 підлягає залишенню без задоволення.

Встановлено й вбачається із матеріалів справи, що оскаржуване судове рішення ухвалено з дотриманням норм процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Мотиви, з яких виходив Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

У частині третій статті 203 ЦК України визначено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Відповідно до частини першою статті 229 ЦК України якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.

Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом.

У пункті 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду справ про визнання правочинів недійсними» судам роз'яснено, що правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину, мають існувати саме на момент вчинення правочину.

Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення.

Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним.

Згідно з частинами першою, п'ятою і шостою статті 1273 ЦК України спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу за місцем відкриття спадщини.

Відмова від прийняття спадщини є безумовною і беззастережною.

Відмова від прийняття спадщини може бути відкликана протягом строку, встановленого для її прийняття.

Суд установив, що відповідно до заяви ОСОБА_4 від 02 грудня 2008 року, поданої до Вінницької районної державної нотаріальної контори, він, усвідомлюючи значення своїх дій та маючи можливість керувати ними, розуміючи обставини, які мають для нього істотне значення, без застосування до нього фізичного чи психологічного тиску з боку інших осіб, за своєю справжньою волею, відмовляється від належної йому частки у спадщині, яка залишилася після смерті його батька, на користь дружини померлого - ОСОБА_5 ОСОБА_4 роз'яснено його право відкликати цю заяву у строк, встановлений статтею 1273 ЦК України.

Також судом встановлено, що при прийнятті заяви ОСОБА_4 державним нотаріусом роз'яснено юридичні наслідки такої відмови, надані роз'яснення були йому зрозумілі.

Вказані обставини свідчать про обізнаність ОСОБА_4 зі своїми правами як на прийняття спадщини, так і на відмову від неї.

При цьому позивачем у порушення вимог статей 12, 81 ЦПК України суду не надано належних і допустимих доказів на підтвердження своїх вимог, що заява про відмову від прийняття спадщини була складена ним внаслідок помилки, а тому суди дійшли правильного висновку про відмову в задоволенні його позову.

Доводи касаційної скарги на правильність висновків суду не впливають, оскільки суд першої інстанції, з яким погодився й суд апеляційної інстанції, встановивши усі обставини справи, надавши їм належну правову оцінку, дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позову ОСОБА_4

Інші доводи касаційних скарг фактично стосуються переоцінки доказів та встановлених на їх підставі обставин справи, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Твердження заявника, що оспорюваний правочин був вчинений ним внаслідок психологічного тиску з боку його рідних сестер: ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, які також є спадкоємцями першої черги після смерті його батька ОСОБА_6, колегією суддів до уваги не приймається, оскільки згідно з частиною другою статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Однак, вимог про визнання заяви про відмову від прийняття спадщини недійсною з підстав, встановлених у статті 231 ЦК України (правові наслідки правочину, який вчинено під впливом насильства), ОСОБА_4 у суді першої інстанції не заявляв.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4залишити без задоволення.

Рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 07 травня 2018 року та постанову Апеляційного суду Вінницької області від 11 вересня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: Д. Д. Луспеник

Б. І. Гулько

Ю. В. Черняк