Ухвала

06 листопада 2019 року

місто Київ

справа № 459/274/17

провадження № 61-25576св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Погрібного С. О. (суддя-доповідач),

суддів: Гулейкова І. Ю., Олійник А. С., Усика Г. І., Яремка В. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: Управління праці та соціального захисту населення Виконавчого комітету Червоноградської міської ради Львівської області, Державна казначейська служба України,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 23 травня 2017 року у складі судді Рудакова Д. І. та рішення Апеляційного суду Львівської області від 26 вересня 2017 року у складі колегії суддів: Ніткевича А. В., Бойко С. М., Копняк С. М.,

ВСТАНОВИВ:

І. ІСТОРІЯ СПРАВИ

Стислий виклад позиції позивача

ОСОБА_1 у січні 2017 року звернувся до суду з позовом до Управління праці та соціального захисту населення Виконавчого комітету Червоноградської міської ради Львівської області, Державної казначейської служби України, Головного територіального управління юстиції у Львівській області, Відділу примусового виконання рішень територіального управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області про відшкодування майнової та моральної шкоди, стягнення пені, зобов`язання вчинити певні дії.

Позивач обґрунтовував заявлені вимоги тим, що постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 19 травня 2014 року скасовано постанову Червоноградського міського суду Львівської області від 25 червня 2012 року у справі № 2а-1327/2012 та визнано протиправними дії Управління праці та соціального захисту населення Червоноградської міської ради Львівської області в частині недоплати щорічної разової грошової допомоги до дня 05 травня за 2010 рік, зобов`язано Управління праці та соціального захисту населення Червоноградської міської ради Львівської області здійснити перерахунок та виплатити на користь ОСОБА_1 недоплачену щорічну разову грошову допомогу до дня 05 травня за 2010 рік з урахуванням виплачених сум.

Незважаючи на відкриття виконавчих проваджень відповідно до постанов від 24 червня 2014 року ВП № 43807470 та від 30 вересня 2015 року ВП № 48859368, Управлінням праці та соціального захисту населення Червоноградської міської ради Львівської області рішення суду не виконано.

Позивач неодноразово звертався із листами та скаргами до Управління праці та соціального захисту населення Червоноградської міської ради щодо виплати йому заборгованості, однак отримував лише відповіді про відсутність грошових коштів з Державного бюджету України.

У зв`язку із довготривалим порушенням його права, він був змушений неодноразово звертатися до суду за відновленням справедливості, поніс значні фінансові витрати на оплату послуг адвокатів та на відновлення погіршеного стану здоров`я. Майнову шкоду позивач оцінив у 5 723, 06 грн, що підтверджено чеками за медичне лікування. З 07 грудня 2011 року, тобто моменту звернення до Червоноградського міського суду Львівської області з позовом у справі № 2а-1490/11, до звернення до суду з цим позовом позивач часто хворів, відчував фізичні та душевні страждання, що обмежувало його можливість вести звичайний спосіб життя та принижувало його особисту гідність. Погіршення стану його здоров`я пов`язано із довготривалою протиправною бездіяльністю відповідача.

Також зазначив, що у зв`язку з невиконанням рішення суду у адміністративній справі позивач має право на стягнення з Управління праці та соціального захисту населення Червоноградської міської ради Львівської області пені за період з 05 травня 2010 року до 05 травня 2017 року у розмірі 527, 35 грн.

Стислий виклад заперечень відповідача

Управління праці та соціального захисту населення Червоноградської міської ради Львівської області зазначило, що кошти для виплат за рішеннями судів попередніх років не надходили, вирішення питання про проведення зазначених виплат належить до компетенції органів центральної виконавчої влади. Вважало, що своїми діями не могло погіршити майновий стан позивача та завдати йому моральну шкоду.

Стислий виклад змісту рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Ухвалою Червоноградського міського суду Львівської області від 23 травня 2017 року провадження у справі № 459/274/17 у частині позову ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Виконавчого комітету Червоноградської міської ради Львівської області, Головного територіального управління юстиції у Львівській області, Відділу примусового виконання рішень територіального управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області, Державної казначейської служби України про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії закрито.

Рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 23 травня 2017 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з Управління праці та соціального захисту населення Виконавчого комітету Червоноградської міської ради Львівської області за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України на користь ОСОБА_1 . 4 000, 00 грн на відшкодування моральної шкоди. У задоволенні інших позовних вимог відмовлено. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Рішення суду першої інстанції обґрунтовувалось тим, що позивач довів факт заподіяння йому протиправною бездіяльністю Управління праці та соціального захисту населення Червоноградської міської ради Львівської області моральної шкоди у виді душевних страждань, які полягають у необхідності неодноразово звертатись до відповідача із заявами, він тривалий час відчував себе непочутим, оскільки рішення суду у частині виплати допомоги не виконано, тому позивач має право на відшкодування моральної шкоди, яку, враховуючи тяжкість та глибину заподіяння, тривалість моральних страждань та їх характер, суд першої інстанції оцінив у 4 000, 00 грн. При цьому, суд дійшов висновку про відсутність причинного зв`язку між протиправністю дій Управління праці та соціального захисту населення Червоноградської міської ради Львівської області та витрачанням коштів на лікування, у зв`язку з чим відсутні підстави для задоволення позову у частині стягнення 5 723, 06 грн майнової шкоди.

Рішенням Апеляційного суду Львівської області від 26 вересня 2017 року апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення Виконавчого комітету Червоноградської міської ради Львівської області задоволено. Рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 23 травня 2017 року в частині стягнення з Управління праці та соціального захисту населення Виконавчого комітету Червоноградської міської ради Львівської області за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України на користь ОСОБА_1 . 4 000, 00 грн на відшкодування моральної шкоди скасовано. Ухвалено нове рішення, яким у позовній вимозі ОСОБА_1 про стягнення з Управління праці та соціального захисту населення Виконавчого комітету Червоноградської міської ради Львівської області за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України на його користь 10 000, 00 грн на відшкодування моральної шкоди відмовлено. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції про часткове задоволення вимог позову про відшкодування моральної шкоди, апеляційний суд зробив висновок, що позов пред`явлено до неналежного відповідача. Суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що відповідальність за невиконання рішення суду має нести не Управління праці та соціального захисту населення Червоноградської міської ради Львівської області, а Державна казначейська служба України, оскільки рішення судів про стягнення коштів з державних органів, державного та місцевого бюджетів або бюджетних установ виконуються органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів. Оскільки Управління праці та соціального захисту населення Виконавчого комітету Червоноградської міської ради Львівської області не погоджувалося з рішенням суду першої інстанції лише в частині задоволення позовних вимог про стягнення відшкодування моральної шкоди, апеляційним судом оскаржуване рішення в іншій частині не перевірялося.

ІІ. АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ засобами поштового зв`язку у листопаді 2017 року, ОСОБА_1 просить повністю або частково скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій та передати справу на новий розгляд до суду першої або апеляційної інстанцій; або скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій і ухвалити нове рішення; або змінити рішення судів першої та апеляційної інстанцій, не передаючи справу на новий розгляд.

Узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга обґрунтовується порушенням судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права. Заявник зазначає, що судами не враховано, що позовні вимоги пред`явлені до трьох відповідачів, зокрема, Управління праці та соціального захисту населення Виконавчого комітету Червоноградської міської ради Львівської області, Державної казначейської служби України, Відділу примусового виконання рішень територіального управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області. Натомість суди розглянули позов лише до Управління праці та соціального захисту населення Виконавчого комітету Червоноградської міської ради Львівської області. Вважає, що суди першої та апеляційної інстанцій необґрунтовано відмовили у задоволенні вимог позову про відшкодування майнової шкоди за наявності у матеріалах справи доказів на підтвердження обґрунтованості цих вимог.

Узагальнений виклад позиції інших учасників справи

Управління праці та соціального захисту населення Виконавчого комітету Червоноградської міської ради Львівської областіподало відзив на касаційну скаргу, у якому просило оскаржувані судові рішення залишити без змін.

ІІІ. ВІДОМОСТІ ПРО РУХ СПРАВИ У СУДАХ КАСАЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЇ ТА МЕЖІ РОЗГЛЯДУ СПРАВИ СУДОМ

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10 листопада 2017 року відкрито касаційне провадження та витребувано матеріали справи із суду першої інстанції.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України (в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII, що набрав чинності 15 грудня 2017 року, далі - ЦПК України) судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Справу разом із матеріалами касаційного провадження передано до Верховного Суду у травні 2018 року.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Ухвалою Верховного Суду від 24 жовтня 2019 року справу призначено до судового розгляду.

З метою визначення меж розгляду справи Верховним Судом застосовані правила статті 400 ЦПК України, відповідно до яких під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Критерії оцінки правомірності оскаржуваних судових рішень визначені в статті 213 ЦПК України (в редакції Закону України від 18 березня 2004 року № 1618-IV, далі - ЦПК України 2004 року), відповідно до яких рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом; обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

ІV. ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Верховний Суд перевірив правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, за наслідками чого зробив такі висновки.

Обставини, встановлені в рішеннях судів першої та апеляційної інстанцій

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 19 травня 2014 року скасовано постанову Червоноградського міського суду Львівської області від 25 червня 2012 року у справі № 2а-1327/2012, позов ОСОБА_1 задоволено частково та визнано протиправними дії Управління праці та соціального захисту населення Червоноградської міської ради Львівської області в частині недоплати щорічної разової грошової допомоги до дня 05 травня за 2010 рік, зобов`язано Управління праці та соціального захисту населення Червоноградської міської ради Львівської області здійснити перерахунок та виплатити на користь ОСОБА_1 недоплачену щорічну разову грошову допомогу до дня 05 травня за 2010 рік з урахуванням виплачених сум.

Згідно з копією довідки Управління праці та соціального захисту населення Червоноградської міської ради від 03 грудня 2015 року № 5951/1-8 ОСОБА_1 на виконання рішення суду проведено перерахунок щорічної разової грошової допомоги до 05 травня за 2010 рік у сумі 4 522, 00 грн.

На час звернення позивача із позовом у справі, що переглядається, рішення щодо виплати позивачу недоплаченої щорічної разової грошової допомоги до дня 05 травня за 2010 рік не виконано, що не заперечувалося Управлінням праці та соціального захисту населення Червоноградської міської ради Львівської області.

На неодноразові звернення позивача ОСОБА_1 . Управлінням праці та соціального захисту населення Червоноградської міської ради Львівської області надано відповіді від 12 квітня 2011 року № 1322/1-8, від 29 квітня 2011 року № 1515/1-8, від 11 грудня 2015 року № 6128/1-6, від 26 серпня 2016 року № 3739/1-4 щодо відсутності бюджетних коштів на виконання постанови суду.

Оцінка аргументів, викладених у касаційній скарзі

В оцінці доводів касаційної скарги Верховний Суд застосовує системний аналіз норм Конституції України, ЦК України, Бюджетного кодексу України. Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень».

Статтею 56 Конституції України передбачено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Згідно зі статтею 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи (стаття 1174 ЦК України).

Згідно із статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Верховний Суд врахував, що частина перша статті 1 Закону України

«Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» встановлює гарантії держави щодо виконання судових рішень та виконавчих документів, визначених Законом України «Про виконавче провадження», та особливості їх виконання.

Держава гарантує виконання рішення суду про стягнення коштів та зобов`язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за яким є: державний орган; державні підприємство, установа, організація; юридична особа, примусова реалізація майна якої забороняється відповідно до законодавства (частина перша статті 2 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень»).

Згідно з частиною першою статті 3 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Відповідно до пункту 1 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 квітня 2015 року № 215, Державна казначейська служба України (Казначейство) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів і який реалізує державну політику у сферах казначейського обслуговування бюджетних коштів, бухгалтерського обліку виконання бюджетів.

За положеннями статті 25 Бюджетного кодексу України відшкодування відповідно до закону шкоди, завданої фізичній чи юридичній особі внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади (органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування), а також їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, здійснюється державою (Автономною Республікою Крим, органами місцевого самоврядування) у порядку, визначеному законом. Казначейство України здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду.

Відповідно до частини 1 статті 43 Бюджетного кодексу України Державна казначейська служба України забезпечує казначейське обслуговування бюджетних коштів на основі ведення єдиного казначейського рахунку, відкритого у Національному банку України.

Згідно з висновком, наведеним у Рішенні Конституційного Суду України від 03 жовтня 2001 року № 12/рп-2001, не допускається відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади за рахунок коштів, що виділяються на утримання цих органів.

Аналіз зазначених норм права свідчить про те, що управління наявними коштами Державного бюджету України, зокрема безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду входить до компетенції Державної казначейської служби України.

Отже, під час розгляду справ за позовами про відшкодування шкоди, заподіяної діями (бездіяльністю) органів державної влади, судам необхідно враховувати, що відповідачами у таких справах є відповідні органи Державної казначейської служби України, до компетенції яких належить казначейське обслуговування бюджетних коштів.

Такі ж висновки щодо застосування норм матеріального права викладені Верховним Судом у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 28 серпня 2019 року у справі № 336/3056/18 (провадження № 61-10291св18).

В оцінці належного відповідача у таких правовідносинах Верховний Суд враховує, що зобов`язальною стороною з приводу виконання рішення суду є саме держава в особі Державної казначейської служби України, а не Управління праці та соціального захисту населення Червоноградської міської ради Львівської області, такий обов`язок з виконання рішення суду, за яким боржником є державний орган, покладено на Державну казначейську службу України відповідно до спеціального Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень».

Доводи заявника про те, що позовні вимоги заявлялись також і до Державної казначейської служби України, спростовуються заявленими позовними вимогами, оскільки ОСОБА_1 просив стягнути відшкодування майнової та моральної шкоди, а також пені з Управління праці та соціального захисту населення Червоноградської міської ради Львівської області, такі вимоги безпосередньо до Державної казначейської служби України чи її органів не заявлялись. При цьому, ухвалою Червоноградського міського суду Львівської області від 23 травня 2017 року закрито провадження у справі в частині вимог позову ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Виконавчого комітету Червоноградської міської ради Львівської області, Головного територіального управління юстиції у Львівській області, Відділу примусового виконання рішень територіального управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області, Державної казначейської служби України про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії.

Зважаючи на наведене, доводи ОСОБА_1 про те, що позовні вимоги про відшкодування шкоди пред`явлені у тому числі і до Державної казначейської служби України, є помилковими.

Одночасно Верховний Суд встановив наявність інших, відмінних за змістом висновків щодо застосування тих же норм права у подібних правовідносинах, сформульованих та викладених в раніше ухвалених рішеннях Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду.

Зокрема, таким прикладом формулювання іншого правового висновку є висновок, викладений у постанові від 12 грудня 2018 року у справі № 310/5390/16-ц (провадження № 61-7351св18), ухваленій Верховним Судом у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду. У наведеній постанові встановлено, що відповідно до підпункту 2 пункту 9 Прикінцевих та перехідних положень Бюджетного кодексу України відшкодування відповідно до закону шкоди, завданої фізичній чи юридичній особі внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади (органів місцевого самоврядування), а також їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, здійснюється державою (органами місцевого самоврядування) за рахунок коштів державного бюджету (місцевих бюджетів) в межах бюджетних призначень за рішенням суду у розмірі, що не перевищує суми реальних збитків, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Механізм виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників (далі - рішення про стягнення коштів), прийнятих судами, а також іншими органами (посадовими особами), які відповідно до закону мають право приймати такі рішення, врегульований Порядком виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2011 року № 845 (далі - Порядок) (пункт 1 Порядку).

У пункті 3 Порядку визначено, що рішення про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників виконуються на підставі виконавчих документів виключно органами Казначейства у порядку черговості надходження таких документів (про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів - з попереднім інформуванням Мінфіну, про стягнення коштів боржників - у межах відповідних бюджетних призначень, наданих бюджетних асигнувань (залишків коштів на рахунках підприємств, установ, організацій).

При цьому боржники в контексті пункту 2 Порядку - це визначені в рішенні про стягнення коштів розпорядники (бюджетні установи) та одержувачі бюджетних коштів, а також підприємства, установи та організації, рахунки яких відкриті в органах Казначейства.

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 12 грудня 2018 року у справі № 310/5390/16-ц (провадження № 61-7351св18) зробив висновок, що завдана позивачу моральна шкода має бути відшкодована винною особою - боржником за правилом пункту 2 Порядку (управлінням органу місцевого самоврядування), а на Державне казначейство України покладається функція з виконання рішення суду щодо стягнення коштів з боржника на підставі виконавчого документа (пункт 3 Порядку). Переглядаючи згадану справу у касаційному порядку, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду іншим чином врахував положення про те, хто має бути відповідачем у справах про відшкодування шкоди (відповідно до правил статті 1173 ЦК України, статті 3 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень»), завданої державними органами.

Отже, судом касаційної інстанції під час перегляду оскаржуваних судових рішень констатується наявність різного за змістом застосування положень статті 1173 ЦК України та статті 3 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» у подібних правових ситуаціях.

З огляду на зазначене Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що вирішення цих правових питань зумовлює необхідність формування єдиної правозастосовчої практики, що підлягає вирішенню Об`єднаною палатою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду.

При цьому, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду вважає за необхідне відступити від правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 12 грудня 2018 року у справі № 310/5390/16-ц (провадження № 61-7351св18), відповідно до якого належним відповідачем у справі про відшкодування шкоди, завданої бездіяльності державного органу, має бути саме управління органу місцевого самоврядування, а не Державна казначейська служба України.

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що належним відповідачем у спорах про відшкодування шкоди, завданої фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, є Державна казначейська служба України.

Відповідно до частини другої статті 403 ЦПК України суд, який розглядає справу в касаційному порядку у складі колегії суддів або палати, передає справу на розгляд об`єднаної палати, якщо ця колегія або палата вважає за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленому рішенні Верховного Суду у складі колегії суддів з іншої палати або у складі іншої палати чи об`єднаної палати.

Однакове застосування закону забезпечуватиме реалізацію верховенства права, рівність перед законом та правову визначеність у державі. Єдність у практиці застосування одних й тих самих норм права поліпшуватиме громадське сприйняття справедливості та правосуддя, а також сприятиме утвердженню довіри до судової влади в цілому.

Ухвалення протилежних чи суперечливих судових рішень, особливо судом вищої інстанції, може спричинити порушення права на справедливий суд, закріпленого в пункті 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Загальновизнаний принцип правової визначеності передбачає стабільність правового регулювання і виконуваність судових рішень.

Згідно з частиною дугою статті 403 ЦПК України та з урахуванням наведеного наявні підстави для передачі справи на розгляд Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду.

Керуючись статтями 403, 404 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Передати на розгляд Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду справу № 459/274/17 (провадження № 61-25576св18) за позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Виконавчого комітету Червоноградської міської ради Львівської області, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної та матеріальної шкоди, стягнення пені, за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 23 травня 2017 року та рішення Апеляційного суду Львівської області від 26 вересня 2017 року.

Ухвала суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття і оскарженню не підлягає.

Головуючий С. О. Погрібний

Судді І. Ю. Гулейков

А. С. Олійник

Г. І. Усик

В. В. Яремко