Ухвала

Іменем України

05 грудня 2019 року

м. Київ

справа № 759/20384/18

провадження № 61-21122ск19

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Воробйової І. А. (суддя-доповідач), Лідовець Р. А.,

Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач -Публічне акціонерне товариство «Кредобанк»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянув касаційну скаргу Акціонерного товариства «Кредобанк» на постанову Київського апеляційного суду від 30 жовтня 2019 року у складі колегії суддів: Шкоріної О. І. Матвієнко Ю. О., Поливач Л. Д.,

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 11 лютого 2019 року задоволено частково заяву представника позивача про забезпечення позову у справі за позовом ПАТ «Кредобанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Накладено арешт на автомобілі, що належать ОСОБА_1 , а саме: 1) ГАЗ, модель 330273-388, 2013 року випуску; 2) Mitsubishi, модель Pajero sport 2.5 TD, 2013 року випуску; 3) причеп марки ПГМФ, модель 8304, 2013 року випуску; 4) Богдан, модель 231010, 2013 року випуску; 5) Богдан, модель 231010, 2013 року випуску; 6) ГАЗ, модель 3302 -14, 2006 року випуску; 7) Volkswagen, модель Transporter, 2002 року випуску; 8) Lada, модель 212140, 2016 року випуску; 9) Mersedes - Benz, модель 814D, 1995 року випуску; 10) ГАЗ, модель 2705, 2004 року випуску; 11) ГАЗ, модель 33021, 1996 року випуску. В іншій частині вимог відмовлено.

Постановою Київського апеляційного суду від 30 жовтня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах якого діє адвокат Олійник О. С. задоволено частково.

Ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 11 лютого 2019 року в частині накладення арешту на транспортні засоби: Mitsubishi, модель Pajero sport 2.5 TD, 2013 року випуску; причеп марки ПГМФ, модель 8304, 2013 року випуску; Богдан, модель 231010, 2013 року випуску; Богдан, модель 231010, 2013 року випуску; ГАЗ, модель 3302 - 14, 2006 року випуску; Volkswagen, модель Transporter, 2002 року випуску; Mersedes - Benz, модель 814D, 1995 року випуску; ГАЗ, модель 2705, 2004 року випуску; ГАЗ, модель 33021, 1996 року випуску, скасовано.

Ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 11 лютого 2019 року в частині накладення арешту на транспортні засоби: ГАЗ, модель 330273-388, 2013 року випуску, та Lada, модель 212140, 2016 року випуску, залишено без змін.

У листопаді 2019 року АТ «Кредобанк» звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою на постанову Київського апеляційного суду від 30 жовтня 2019 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та процесуального права, просять скасувати постанову Київського апеляційного суду від 30 жовтня 2019 року та залишити в силі ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 11 лютого 2019 року.

У відкритті касаційного провадження необхідно відмовити з таких підстав.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з положеннями пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України суд в порядку, передбаченому частинами четвертою, п`ятою цієї статті, відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою.

Відповідно до частини п`ятої статті 394 ЦПК України у разі якщо суддя-доповідач дійде висновку, що подана касаційна скарга є необґрунтованою, вирішення питання про відкриття провадження здійснюється постійною колегією суддів, до складу якої входить суддя-доповідач.

Разом із тим, як зазначено у частині п`ятій статті 394 ЦПК України, якщо жоден суддя із складу колегії не дійде висновку про необхідність відкриття касаційного провадження через необґрунтованість скарги, колегія суддів постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження.

Із матеріалів касаційної скарги, змісту оскаржуваного судового рішення вбачається, що скарга є очевидно необґрунтованою і наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності зазначеного судового рішення.

Такого висновку суд дійшов з огляду на таке.

Відповідно до частини 1 статті 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Згідно частини 2 статті 149 ЦПК України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів заявника від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Згідно пункту 1 частини першої статті 150 ЦПК України, позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Згідно з частиною третьою статті 150 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачу вчиняти певні дії.

Встановлено, що предметом позову у цій справі є стягнення кредитної заборгованості в розмірі 231 096,28 грн, тобто спір між сторонами виник з приводу невиконання ОСОБА_1 грошових зобов`язань за кредитним договором №7439.09.02.2329 від 16 червня 2016 року, виконання якого забезпечено договором застави транспортного засобу з визначеною вартістю 178 430 грн.

Встановлено, що вартість майна, на яке накладено арешт судом першої інстанції, значно перевищує суму заборгованості за кредитним договором, а тому, апеляційний суд дійшов правильного висновку, що для забезпечення позовних вимог достатньо накладення арешту на два транспортні засоби, а саме заставний автомобіль Lada, модель 212140, 2016 року випуску та ГАЗ, модель 330273-388, 2013 року випуску.

Отже, зі змісту касаційної скарги, оскаржуваного судового рішення убачається, що скарга є необґрунтованою, правильне застосовування норм матеріального та процесуального права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності судового рішення, а зводяться до переоцінки доказів, що заборонено частиною першою статті 400 ЦПК України, та незгоди заявника з висновками суду щодо їх оцінки, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Згідно із частиною першою статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Таким чином, оскаржуване судове рішення апеляційного суду є законним та обґрунтованим, постановленим із додержанням норм матеріального та процесуального права, підстави для його скасування відсутні.

Керуючись пунктом 5 частини другої, частинами п`ятою і шостою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Акціонерного товариства «Кредобанк» на постанову Київського апеляційного суду від 30 жовтня 2019 року у справі за позовом Публічне акціонерне товариство «Кредобанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: І. А. Воробйова Р. А. Лідовець Ю. В. Черняк