КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження: Доповідач - Ратнікова В.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ Справа № 369/8449/14-ц

05 грудня 2019 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Ратнікової В.М.

суддів - Борисової О.В.

- Левенця Б.Б.

при секретарі - Куркіній І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 11 лютого 2016 року, ухвалене під головуванням судді Нікушина В.В., у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

в с т а н о в и в:

18 серпня 2014 року Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» звернулось до Києво-Святошинського районного суду Київської області з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

На обґрунтування позовних вимог зазначало, що 23 червня 2008 року між ОСОБА_1 та Закритим акціонерним товариством «ОТП Банк» (далі - ЗАТ «ОТП Банк»), правонаступником якого є ТОВ «ОТП Факторинг Україна», укладено кредитний договір, відповідно до якого банк надав позичальнику кредит у сумі 150 000,00 доларів США зі сплатою плаваючої процентної ставки, яка складається з фіксованого відсотка у розмірі 5,49 % річних і FIDR (процентна ставка по строковим депозитам фізичних осіб у валюті, тотожній валюті кредиту, що розміщені в банку на строк 366 днів, з виплатою процентів після закінчення строку дії депозитного договору). Дата остаточного повернення кредиту - 23 червня 2023 року. Кредитні кошти надавались банком на підставі кредитної заявки позичальника від 23 червня 2008 року. Повернення кредиту та нарахованих відсотків повинно здійснюватися позичальником щомісяця у розмірі та в строки, визначені у графіку платежів, наведеному у додатку № 1 до кредитного договору.

З метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором 23 червня 2008 року укладено договір поруки № SR-006/2060/2008 між банком і ОСОБА_3 , за умовами якого поручитель зобов`язався виконати боргові зобов`язання в повному обсязі, заявленому банком, протягом трьох банківських днів з дати отримання відповідної письмової вимоги позивача.

З огляду на те, що позичальником не дотримано умов кредитного договору, на підставі пункту 1.9. частини № 2 кредитного договору позивачем надіслано позичальнику та поручителю вимоги про дострокове виконання зобов`язань за кредитним договором, які підлягали виконанню протягом 30 календарних днів, проте невиконані ні позичальником, ні поручителем.

Враховуючи наведене та, з урахуванням уточнених позовних вимог, товариство просило суд стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за кредитним договором від 23 червня 2008 року № ML-006/2060/2008 по тілу та відсотках у розмірі 171 148,51 доларів США, що еквівалентно 3 740 475,67 гривень за офіційним курсом НБУ та 6 693 520,22 гривень пені, що разом складає 10 433 995,89 грн.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 11 лютого 2016 року позов ТОВ «ОТП Факторинг Україна» задоволено частково.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_3 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» суму заборгованості за кредитним договором у розмірі 171 148,51 доларів США, що еквівалентно 3 740 475,67 грн., яка складається з боргу за кредитом у розмірі 148 576,02 доларів США, боргу за відсотками у розмірі 22 572,49 доларів США та пені у розмірі 3 740 475,67 грн., а всього 7 480 951,34 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Не погоджуючись з рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 11 лютого 2016 року, представник відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 11 лютого 2016 року скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» в повному обсязі.

Апеляційну скаргу обґрунтовував тим, що рішення суду першої інстанції ухвалене без повного, всебічного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи, без належної оцінки доказів у справі та з порушенням норм процесуального і матеріального права.

Судом першої інстанції не звернуто уваги на те, що розрахунок заборгованості позичальника здійснено невірно, він є необґрунтованим та недоведеним. Зазначив, що позивачем невірно розраховано пеню в доларах США. Судом не надано належної правової оцінки тим обставинам, що умова п.4.1.1. кредитного договору суперечить засадам рівності учасників цивільних відносин та є нікчемною. Вважав, що позивач не має права вимагати погашення заборгованості в доларах США, оскільки не має відповідної ліцензії НБУ. Судом першої інстанції не взято до уваги те, що позивач не звертався з попереднім повідомленням щодо необхідності дострокового повернення всієї суми кредиту, тому його вимоги є передчасними. Також судом не звернуто увагу на те, що переуступка права вимоги за договором купівлі-продажу кредитного портфелю від 20 липня 2011 року відбулася незаконно. Крім того, судом не враховано, що позивачем пропущено строк позовної давності щодо частини заборгованості.

Відзиву на апеляційну скаргу подано не було.

Рішенням Апеляційного суду Київської області від 13 липня 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково, рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення, яким стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» суму заборгованості за кредитним договором у розмірі 148 576,02 доларів США, що еквівалентно 1 942 378,88 грн., і пеню у розмірі 1 942 378,88 грн., у решті рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2017 року рішення Апеляційного суду Київської області від 13 липня 2016 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Рішенням Апеляційного суду Київської області від 27 квітня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково, рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 11 лютого 2016 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов ТОВ «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено частково, стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_3 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» заборгованість за кредитним договором від 23 червня 2008 року № МL-006/2060/2008 у розмірі 20 771,15 доларів США, що згідно з офіційним курсом Національного банку України становить 453 956,52 грн. і пеню у розмірі 453 956,52 грн., а всього 907 913,04 грн..

Постановою Верховного Суду від 09 жовтня 2019 року задоволено частково касаційну скаргу ОСОБА_1 та Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна», рішення Апеляційного суду Київської області від 27 квітня 2017 року скасовано і направлено справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

У судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_1 адвокат Бабенко Сергій Сергійович повністю підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити.

Представник позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» та відповідачка ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилися, про день та час слухання справи судом повідомлялися у встановленому законом порядку, причин неявки суду не повідомили, а тому колегія суддів вважає можливим розгляд справи у їх відсутності.

Заслухавши доповідь судді Ратнікової В.М., пояснення представника відповідача ОСОБА_1 , дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 23 червня 2008 року між ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № ML-006/2060/2008, за умовами якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 150 000,00 доларів США до 23 червня 2023 року, зі сплатою плаваючої процентної ставки, яка складається з фіксованого відсотка у розмірі 5,49 % річних та FIDR (процентна ставка по строкових депозитах фізичних осіб у валюті, тотожній валюті кредиту, що розміщені в банку на строк в 366 днів, з виплатою процентів після закінчення строку дії депозитного договору).

Згідно з пунктом 1.11.1 кредитного договору погашення відповідної частини кредиту та відсотків повинно здійснюватися позичальником щомісяця у валюті у розмірі та в строки, визначені у графіку платежів.

Відповідно до пункту 4.1.1 кредитного договору за порушення строків повернення кредиту та відсотків позичальник зобов`язаний сплатити пеню в розмірі 1 % від суми несвоєчасно виконаних зобов`язань за кожний день прострочки.

З метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, 23 червня 2008 року між ПАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_3 було укладено договір поруки № SR006/2060/2008, згідно з умовами якого вона зобов`язалася відповідати в повному обсязі за кредитними зобов`язаннями ОСОБА_1 .

20 липня 2011 року між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» укладено договір купівлі-продажу кредитного портфелю, за умовами якого в порядку та на умовах, визначених цим договором, продавець передає (переуступає) покупцю права на кредитний портфель, який включає в себе права грошової вимоги за кредитними договорами, а покупець приймає такий Кредитний портфель та зобов`язується сплатити на користь продавця винагороду.

За умовами вказаного договору до ТОВ «ОТП Факторинг Україна» перейшло право грошової вимоги за кредитним договором від 23 червня 2008 року № ML-006/2060/2008, договором поруки від 23 червня 2008 року № SR006/2060/2008.

Із дослідженого судом розрахунку заборгованості вбачається, що останні платежі позичальником здійснені: 19 листопада 2008 року в сумі 278,18 доларів США на погашення кредиту і 25 червня 2010 року в сумі 881 доларів США на погашення відсотків за користування кредитом.

У пункті 1.9.1 кредитного договору передбачено право банку достроково вимагати виконання боргових зобов`язань за кредитом у разі невиконання позичальником умов кредитного договору.

30 травня 2014 року ТОВ «ОТП Факторинг Україна» направило цінними листами ОСОБА_1 та ОСОБА_3 досудові вимоги про дострокове погашення заборгованості за кредитним договором, які підлягали виконанню протягом 30 календарних днів з дня їх одержання, проте виконані не були.

У зв`язку з неналежним виконанням позичальником та поручителем умов кредитного договору та договору поруки станом на 22 вересня 2015 року утворилась заборгованість у розмірі 171 148,51 доларів США, що еквівалентно 3 740 475 грн. 67 коп., з яких: заборгованість за кредитом у розмірі 148 576,02 доларів США, заборгованість за відсотками у розмірі 22 572,49 доларів США та пеня у розмірі 13 652 736 грн. 18 коп., що підтверджується розрахунком заборгованості.

Звертаючись до суду з даним позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ТОВ «ОТП Факторинг Україна» посилалося на те, що позичальником порушено умови зобов`язання щодо погашення кредитної заборгованості частинами, а саме, щомісячними платежами згідно графіку платежів, що призвело до утворення заборгованості, яку просив стягнути солідарно з позичальника та поручителя.

Задовольняючи частково позовні вимоги банку, суд першої інстанції виходив з того, що позичальником порушено умови зобов`язання щодо своєчасного погашення суми кредиту та відсотків за його користування в порядку і на умовах зазначених в кредитному договорі, станом на 22 вересня 2015 року він має заборгованість перед банком в сумі 171148,51 доларів США, яка складається із залишку заборгованості по кредиту в сумі 148576,02 доларів США, заборгованості із відсотків за користування кредитом в сумі 22572,49 доларів США, а тому вказана заборгованість підлягає солідарному стягненню з відповідачів на користь позивача. Заборгованість по пені в сумі 13 652 736,18 грн. на підставі ч.3 ст.551 ЦК України суд зменшив до 3 740 475,67грн., оскільки він значно перевищує розмір завданих позивачу збитків.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів повністю погодитися не може, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ч.ч.1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно ч.1 ст.1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

За правилами ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України якщо договором позики встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст. 554 ЦК України, поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Припинення поруки пов`язане, зокрема, із закінченням строку її чинності.

За змістом ч.4 ст.559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя.

Отже, порука - це строкове зобов`язання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє суб`єктивне право кредитора.

Умови договору поруки про його дію до повного припинення зобов`язань боржника не свідчать про те, що цим договором установлено строк припинення поруки в розумінні ст. 251, ч. 4 ст. 559 ЦК України, тому в цьому випадку підлягають застосуванню норми ч. 4 ст. 559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя.

При цьому, під виконанням сторонами зобов`язання слід розуміти здійснення ними дій з реалізації прав і обов`язків, що випливають із зобов`язання, передбаченого договором.

Отже, «основне зобов`язання» - це не зміст кредитного договору, а реально існуючі правовідносини, зміст яких складають права та обов`язки сторін кредитного договору.

З досліджених доказів встановлено, що позичальник взяв на себе зобов`язання за кредитним договором повернути суму кредиту з відповідними процентами до 21 березня 2023 року, сплачуючи її частинами (щомісячними платежами) згідно з графіком платежів.

Отже, поряд з установленням строку дії договору сторони встановили й строки виконання боржником окремих зобов`язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов`язання, яке виникло на основі договору.

Строк виконання боржником кожного щомісячного зобов`язання спливає у відповідне число останнього місяця строку (ч. 3 ст. 254 ЦК України).

У зв`язку з порушенням боржником графіка погашення платежів та виникненням заборгованості за кредитним договором кредитор використав передбачене ч. 2 ст. 1050 ЦК України право на односторонню зміну умов кредитного договору та дострокове повернення всієї суми кредиту та пов`язаних із ним платежів.

Таким чином, у разі зміни кредитором на підставі ч.2 ст.1050 ЦК України строку виконання основного зобов`язання передбачений ч.4 ст.559 ЦК України шестимісячний строк підлягає обрахуванню з цієї дати.

З матеріалів справи вбачається, що вимога про дострокове стягнення боргу за кредитним договором була направлена поручителю 30 травня 2014 року, а з позовом ТОВ «ОТП Факторинг Україна» звернулося до суду у серпні 2014 року, тобто до спливу шестимісячного строку від настання строку виконання основного зобов`язання у зв`язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд дійшов вірного висновку про те, що порука не є припиненою.

Установивши наведені вище обставини, які свідчать про те, що ОСОБА_4 порушив умови кредитного договору щодо своєчасного погашення суми кредиту, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для стягнення заборгованості за кредитним договором з відповідачів солідарно відповідно до положень кредитного договору, договору поруки та ст.ст.526, 554 ЦК України.

Разом з тим, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції не може бути залишене в силі та підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову ТОВ «ОТП Факторинг Україна» з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 порушив умови взятого на себе зобов`язання щодо погашення кредитної заборгованості частинами, а саме, щомісячними платежами згідно графіку платежів.

З наданого позивачем розрахунку заборгованості станом на 22 вересня 2015 року вбачається, що заборгованість у розмірі 171148,51 доларів США, що еквівалентно 3 740 475 грн. 67 коп., з яких: заборгованість за кредитом у розмірі 148576,02 доларів США, заборгованість за відсотками у розмірі 22572,49 доларів США та пеня у розмірі 13652736 грн. 18 коп.

Як зазначено у вказаному розрахунку, останні платежі позичальником здійснені: 19 листопада 2008 року в сумі 278,18 доларів США на погашення кредиту і 25 червня 2010 року в сумі 881 доларів США на погашення відсотків за користування кредитом.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_4 подав заяву про застосування наслідків спливу строку позовної давності (а.с.86, т.1).

Вирішуючи спір, суд першої інстанції на наведене уваги не звернув, до спірних правовідносин строк позовної давності, про застосування якого відповідач подав заяву, не застосував та мотивів не застосування строку позовної давності у рішенні не навів, тому доводи апеляційної скарги в цій частині є обґрунтованими.

У правовій позиції Верховного суду України у справі № 6-140цс14 від 19 листопада 2014 року зазначено, що відповідно до ст. 261 ЦК України початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов.

Перебіг позовної давності за вимогами кредитора, які випливають з порушення боржником умов договору (графіка погашення кредиту) про погашення боргу частинами (щомісячними платежами) починається стосовно кожної окремої частини, від дня, коли відбулося це порушення.

Позовна давність у такому випадку обчислюється окремо по кожному простроченому платежу.

У разі порушення боржником строків сплати чергових платежів, передбачених договором, відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України кредитор протягом усього часу до встановленого договором строку закінчення виконання основного зобов`язання вправі заявити в суді вимоги про дострокове повернення тієї частини позики (разом з нарахованими процентами стаття 1048 ЦК України), що підлягає сплаті.

Несплачені до моменту звернення кредитора до суду платежі підлягають стягненню у межах позовної давності по кожному із платежів.

З урахуванням вказаної правової позиції та встановлених обставин у справі, колегія суддів вважає, що початком перебігу строку позовної давності є несплата чергового щомісячного платежу позичальником на погашення заборгованості, а саме 25 липня 2010 року.

Оскільки із позовом до суду ТОВ «ОТП Факторинг Україна» звернулося 18 серпня 2014 року, колегія суддів приходить до висновку, що до позовних вимог про стягнення заборгованості по тілу кредиту і відсотків за користування ним за період з 25 липня 2010 року по 18 серпня 2011 року позивачем пропущено трирічний строк позовної давності.

Крім того, згідно з пунктом 1.9.1. частини № 2 кредитного договору зобов`язання позичальника щодо дострокового виконання боргових зобов`язань у цілому настає з дати відправлення банком на адресу позичальника вимоги про дострокове виконання боргових зобов`язань з огляду на неналежне виконання позичальником умов кредитного договору та повинно бути проведено позичальником протягом 30 календарних днів з дати одержання ним вимоги.

Відповідно до застереження 2 до пункту 1.9 частини № 2 кредитного договору вимога є надісланою в день її направлення на адресу позичальника, що зазначена у кредитному договорі, за допомогою поштового зв`язку.

30 травня 2014 року ТОВ «ОТП Факторинг Україна» направило цінними листами ОСОБА_1 та ОСОБА_3 досудові вимоги про дострокове погашення заборгованості за кредитним договором, які підлягали виконанню протягом 30 календарних днів з дня їх одержання, проте виконані не були.

Таким чином, після того, як кредитор направив боржнику вимогу про дострокове погашення кредиту, він змінив термін повернення кредиту, передбачений кредитним договором. Кредитний договір припиняє дію з дати, до якої має відбутися дострокове погашення кредиту позичальником. Після припинення дії кредитного договору відсутні підстави для нарахування процентів і пені, а права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

З огляду на те, що направленням вимоги про дострокове погашення заборгованості змінено термін виконання зобов`язання з 23.06.2023 року на 29.06.2014 року (30 днів з моменту надіслання вимоги), оскільки відповідачами не надано доказів отримання вимог в іншу конкретну дату, колегія суддів вважає, що на користь позивача із відповідачів підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором у межах строку позовної давності та до закінчення терміну дії кредитного договору з урахуванням суми дострокового стягнення за період з 18 серпня 2011 року до 29 червня 2014 року.

При цьому заборгованість за тілом кредиту за період з 18 серпня 2011 року до 29 червня 2014 року з урахуванням дострокового стягнення становить 148 576,02 дол. США, що підтверджується графіком повернення кредиту та сплати процентів за користування кредитними коштами, що є додатком №1 до додаткового договору №6 від 25.06.2010 року, з якого вбачається, що в період з 25 липня 2010 року по 18 серпня 2011 року, тобто в період пропуску строку позовної давності, чергові платежі по погашенню основної суми кредиту не нараховувалися та не підлягали сплаті.

Колегією суддів враховується й те, що додатковий договір №6 від 25.06.2010 року до кредитного договору №ML-/006/2060/2008 від 23 червня 2008 року та додаток №1 до нього (Графік платежів) підписаний позичальником та сторонами договору погоджено, що станом на 25.05.2010 року сума заборгованості за тілом кредиту становить 148 576,02 дол. США. Також сторонами договору погоджено, що погашення тіла кредиту, згідно затвердженого ними графіку, розпочинається лише з 25.06.2012 року.

Отже, на користь позивача підлягає стягненню солідарно з відповідачів заборгованість по тілу кредиту у сумі 148 576,02 дол. США, що станом на 22 вересня 2015 року еквівалентно 3 247 150,61 грн.

Також позивач просив стягнути з відповідачів заборгованість за відсотками за користування кредитом у сумі 22572,49 доларів США, нараховану за період з 26 квітня 2010 року по 20 липня 2011 року.

Проте позовна заява подана позивачем до суду 18 серпня 2014 року.

Як встановлено вище, обґрунтованим періодом стягнення заборгованості в межах строку позовної давності є період з 18 серпня 2011 року по 29 червня 2014 року, тоді як позивач просить стягнути відсотки, нараховані за період з 26 квітня 2010 року по 20 липня 2011 року, тобто за період поза межами строку позовної давності, на що суд першої інстанції уваги не звернув.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що з урахуванням заяви відповідача про застосування строку позовної давності, в задоволенні позовних вимог про стягнення вказаної заборгованості за відсотками за користування кредитом необхідно відмовити, оскільки до цієї заборгованості за відсотками позивачем пропущений строк позовної давності, встановлений ст.257 ЦК України.

Також колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для стягнення з відповідачів на корись позивача пені, з огляду на наступне.

Як зазначалося вище, після того, як кредитор направив боржнику вимогу про дострокове погашення кредиту, він змінив термін повернення кредиту, передбачений кредитним договором. Після припинення дії кредитного договору відсутні підстави для нарахування процентів і пені.

Визначаючи розмір пені, що підлягає стягненню з відповідачів, суд першої інстанції не дав належної правової оцінки тому, що відповідно до розрахунку заборгованості позичальника, пеня нарахована за період з 22 вересня 2014 року по 22 вересня 2015 року, тобто за період після зміни позивачем строку дії кредитного договору, що виключає право позивача на стягнення пені після закінчення строку дії договору.

Отже, судом першої інстанції не враховано, що після припинення дії кредитного договору у кредитора були відсутні підстави для нарахування пені, тому колегія суддів приходить до висновку про відсутність правових підстав для стягнення з відповідачів на користь позивача пені за період з 22 вересня 2014 року по 22 вересня 2015 року.

Враховуючи наведене колегія суддів вважає, що рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 11 лютого 2016 року підлягає скасуванню з ухвалення нового судового рішення про часткове задоволення позову ТОВ «ОТП Факторинг Україна» та стягнення солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» заборгованості за кредитним договором № МL-006/2060/2008 від 23 червня 2008 року у розмірі 148576,02 доларів США, що згідно з офіційним курсом Національного Банку України станом на 22.09.2015 року становить 3 247 150,61 грн., а також про відмову в задоволенні решти позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги про те, що визначення суми боргу у доларах США суперечать нормам матеріального права, колегія суддів відхиляє, так як згідно з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 16 січня 2019 року у справі № 14-446цс18, укладення та виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить законодавству, чинному на момент виникнення спірних правовідносин.

У пункті 2 кредитного договору та додатку № 1 до кредитного договору, в якому передбачений графік платежів, сторони визначили валютою кредиту долар США.

З огляду на це, зазначення у резолютивній частині рішення суду про стягнення заборгованості в іноземній валюті за кредитним договором, укладеним щодо іноземної валюти, є правомірним.

Також колегія суддів вважає безпідставними доводи апеляційної скарги про те, що позивач не звертався до відповідачів з попереднім повідомленням щодо необхідності дострокового повернення всієї суми кредиту, а тому його вимоги є передчасними, враховуючи наступне.

Частиною 2 ст.1050 ЦК України передбачено наслідки порушення договору позичальником і встановлено санкцію за неналежне виконання зобов`язання у вигляді дострокового повернення всієї суми боргу.

Також умовами договору передбачено право банку достроково стягнути заборгованість за кредитом.

Передбачене статтею 1050 ЦК право кредитодавця вимагати від позичальника дострокового повернення частини кредиту, що залишилася, є самостійним. Реалізація такого права жодним чином не залежить від пред`явлення кредитодавцем інших вимог.

Отже реалізація кредитором права на дострокову вимогу, передбаченого ч.2 ст.1050 ЦК України, може реалізовуватись кредитором як шляхом пред`явлення позову до суду, так і шляхом направлення письмової вимоги боржнику, якщо договором не передбачено іншого порядку. Право вибору судового захисту, передбаченого законом або договором, у даному випадку дострокове стягнення кредиту, належить виключно позивачеві.

Таким чином, нормами законодавства не передбачається обов`язкове направлення банком на адресу позичальника досудової вимоги про дострокове повернення кредиту. В умовах кредитного договору, якими визначається порядок направлення вимоги про дострокове повернення кредиту, також не міститься заборон банку, в разі порушення позичальником умов договору, звертатися відразу до суду з позовом про стягнення заборгованості, в тому числі й з вимогою про її дострокове стягнення, без попереднього вручення досудової вимоги.

Крім того, як встановлено вище, 30 травня 2014 року ТОВ «ОТП Факторинг Україна» направило цінними листами ОСОБА_1 та ОСОБА_3 досудові вимоги про дострокове погашення заборгованості за кредитним договором.

Не відповідають обставинам справи й доводи апеляційної скарги про те, що переуступка права вимоги за договором купівлі-продажу кредитного портфелю від 20 липня 2011 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» та Публічним акціонерним товариством «ОТП Банк» відбулася незаконно з огляду на таке.

Як встановлено вище, 20 липня 2011 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» та Публічним акціонерним товариством «ОТП Банк» було укладено договір купівлі-продажу кредитного портфелю, відповідно до якого ПАТ «ОТП Банк» продає (переуступає)ТОВ «ОТП Факторинг Україна» права на кредитний портфель, який включає в себе кредитні договори (перелік яких міститься у Додатку 1 до цього договору), а ТОВ «ОТП Факторинг Україна» приймає такий кредитний портфель та зобов`язується сплатити на користь ПАТ «ОТП Банк» винагороду. Згідно з Витягу з Додатку 1 до договору купівлі-продажу кредитного портфелю від 20 липня 2011 року, до ТОВ «ОТП Факторинг Україна» перейшло права вимоги по кредитному договору № ML 006/2060/2008від 23 червня 2008 року та договору поруки № SR-006/2060/2008 від 23 червня 2008 року(а.с. 30-36).

Відповідно до п.1 ч.1ст. 512 Цивільного кодексу України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок переданням ним своїх прав іншій особі за правочином(відступлення права вимоги).

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 514 Цивільного кодексу України).

За загальним правилом, закріпленим в частини 1статті 516 ЦК України, заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Аналіз обставин переходу до позивача ТОВ «ОТП Факторинг Україна» прав кредитора від ПАТ «ОТП Банк» за договором купівлі-продажу кредитного портфелю від 20 липня 2011 року вказує на правомірність набуття позивачем цих прав в обсязі і на умовах, визначених кредитним договором № ML 006/2060/2008 від 23 червня2008 року.

Крім того, сторонами не заперечується, що договір купівлі-продажу кредитного портфелю від 20 липня 2011 року є чинним та у встановленому законом порядку недійсним не визнавався.

Щодо доводів апеляційної скарги відповідача про те, що умова п.4.1.1. кредитного договору суперечить засадам рівності учасників цивільних відносин та є нікчемною з посиланням на Закон України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» колегія суддів зазначає, що відповідно до рішення Конституційного Суду України у справі №1-12/2013 положення другого речення преамбули Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 22 листопада 1996 року № 543/96-ВР з наступними змінами у взаємозв`язку з положеннями статей 1, 3 цього закону потрібно розуміти так, що обмеження пені у грошових зобов`язаннях подвійною обліковою ставкою Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, поширюється на правовідносини, суб`єктами яких є лише підприємства, установи та організації незалежно від форм власності і господарювання та фізичні особи - суб`єкти підприємницької діяльності (підприємці).

Згідно ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю та ухвалення нового рішення є:1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи зазначене, оцінивши в сукупності докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга представника відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 підлягає частковому задоволенню, рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 11 лютого 2016 року підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позову ТОВ «ОТП Факторинг Україна» та стягнення солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» заборгованості за тілом кредиту в розмірі 148 576,02 доларів США, що згідно з офіційним курсом Національного Банку України станом на 22.09.2015 року становить 3 247 150,61 грн. та про відмову в задоволенні решти позовних вимог.

Згідно вимог ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до ч. 1 цієї статті, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

За подання позовної заяви ТОВ «ОТП Факторинг Україна» сплатило судовий збір в розмірі 3654 грн. Позовні вимоги задоволені частково на загальну суму 3247150,61 грн., що становить 31,1 % від суми заявлених вимог. З урахуванням розміру задоволених вимог відшкодуванню відповідачами на користь позивача підлягають судові витрати по 568,58 грн. кожним.

За подання апеляційної скарги, яка задоволена частково на 68,9%, ОСОБА_1 сплачено судовий збір в розмірі 4019,40 грн., тому з позивача на користь апелянта підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 2768,53 грн.

Керуючись статями 257,261,512,514,526,554,559,1050,1054 ЦК України, ст.ст. 141, 367, 368, 374, 376, 381- 384 ЦПК України, суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 11 лютого 2016 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути солідарно з ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер - НОМЕР_1 ) та ОСОБА_3 (ідентифікаційний номер - НОМЕР_2 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» (код ЄДРПОУ - 36789421) заборгованість за кредитним договором № МL-006/2060/2008 від 23 червня 2008 року в розмірі 148576,02 доларів США, що згідно з офіційним курсом Національного Банку України станом на 22.09.2015 року становить 3 247 150,61 грн.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер - НОМЕР_1 ) та ОСОБА_3 (ідентифікаційний номер - НОМЕР_2 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» (код ЄДРПОУ - 36789421) судовий збір у розмірі по 568,58 грн. з кожного.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» (код ЄДРПОУ - 36789421) на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер - НОМЕР_1 ) витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 2768,53 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини постанови, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст судового рішення складено 06 грудня 2019 року.

Головуючий: Судді: