Номер провадження: 22-ц/813/2799/19
Головуючий у першій інстанції Бойчук А. Ю.
Доповідач Комлева О. С.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.12.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

Головуючого-суддіКомлевої О.С.,

суддів: Сегеди С.М., Цюри Т.В.,

з участю секретаря Ткачука В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 10 жовтня 2018 року, ухваленогопід головуванням судді Бойчука А.Ю., повний текст рішення складений 22 жовтня 2018 року, -

в с т а н о в и в:

У жовтні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою.

В обґрунтовування свого позову зазначив, що 05.04.2017 року, приблизно о 08 годин 00 хвилин, ОСОБА_2 , керуючи транспортним засобом Мersedes НОМЕР_5 , по площі Катерининська, 5 у м. Одесі порушив п.10.1 ПДР України, в результаті чого скоїв зіткнення з належним ОСОБА_1 , транспортним засобом Тоуota Саmгу д.р.н. НОМЕР_2 , в результаті чого автомобіль позивача зазнав значних механічних пошкоджень.

Постановою Малиновського районного суду м. Одеси від 16.05.2017 р. ОСОБА_2 визнаний винним у скоєнні адміністративної правопорушення, передбаченого ст. 124 КпАП України та на нього накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу.

Після ДТП позивач звернувся на станцію технічного обслуговування для проведення відновлюючого ремонту за адресою: пров. 4-й Житомирський, 26 , свідком цієї обставини був ОСОБА_3 .

В результаті ремонтних робіт його автомобіль було відновлено, вартість робіт склала 16 000 грн., що підтверджується актом виконаних робіт та свідченням хазяїна станції технічного обслуговування ОСОБА_4 .

На підставі викладеного, позивач просив стягнути з ОСОБА_2 на його користь 16 000 грн., в якості відшкодування збитків, завданих неправомірними діями та судові витрати.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 10 жовтня 2018 року у задоволені позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду скасувати, постановити нове, яким задовольнити позов, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, а також на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи.

У обґрунтуванні своєї апеляційної скарги ОСОБА_1 зазначив, що наданий до суду Акт виконаних робіт, відновлення пошкодженого автомобіля, яких склала 16 000 грн. є належним доказом, проте висновок про неналежність цього доказу жодним чином судом не необґрунтований.

У своєму відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 зазначає, що позивач до подачі позову, не вжив передбачених чинним законодавством заходів по встановленню реальної шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не звертався до страхової компанії за встановленням страхового випадку, вважає рішення суду вмотивованим, обґрунтованим та законним, а апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню.

Указом Президента України № 452/2017 від 29 грудня 2017 року «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах», ліквідовано Апеляційний суд Одеської області, створено Одеський апеляційний суд, який здійснює правосуддя в апеляційному окрузі, який включає Одеську область, з місцезнаходженням у м. Одесі.

Відповідно до ч.6 ст.147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно - територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Частиною 5 ст. 31 ЦПК України передбачено, що у разі ліквідації або припинення роботи суду справи, що перебували у його провадженні, невідкладно передаються до суду, визначеного відповідним законом або рішенням про припинення роботи суду.

На виконання вимог Закону України «Про судоустрій і статус суддів», ЦПК України рішенням зборів Одеського апеляційного суду від 28.12.2018 №1 днем початку роботи суду визначено 03.01.2019, до якого підлягають передачі всі справи, що перебували в провадженні Апеляційного суду Одеської області.

За результатами автоматичного розподілу після створення нового суду визначено суддю - доповідача: Комлеву О.С.

Ухвалою Одеського апеляційного суду цивільна справа за апеляційною скаргою ОСОБА_1 була прийнята до провадження та призначена до розгляду.

При цьому, суд апеляційної інстанції звертає увагу на наступне.

Поняття розумних строків розгляду справи в контексті ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод нетотожне (неідентичне) поняттю процесуальних строків в національних системах права. Право Європейського Суду з прав людини є «автономним» і його тлумачення Судом Конвенції не пов`язане з тлумаченням права національними судами.

В пункті 1.6. Європейської хартії про статус суддів (Рада Європи, 1998 р.) з урахуванням положень статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якою передбачено, що «кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом» зазначено, що на державу покладається обов`язок забезпечувати суддів всіма засобами, необхідними для належного виконання їхніх завдань, і зокрема, для розгляду справ в межах розумного періоду часу.

У пункті 33, 35 Рекомендації СМ/Rec (2010) 12 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам щодо суддів: незалежність, ефективність та обов`язки, ухваленою Комітетом Міністрів Ради Європи 17 листопада 2010 року, підкреслено, що кожна держава повинна виділяти судам достатньо ресурсів, приміщень та устаткування, щоб вони могли функціонувати відповідно до стандартів, викладених у ст.6 Конвенції, а також щоб судді могли ефективно працювати.

У судах має працювати достатня кількість суддів та кваліфікований допоміжний персонал.

Тому, незабезпечення належного функціонування судової системи через відсутність достатньої кількості суддів, у зв`язку з надмірним навантаженням, унеможливлює розгляд справ у строки, передбачені національним законодавством.

З січня по грудень 2019 року внаслідок автоматизованого розподілу до судді Комлевої О.С. надійшло понад 750 справ.

З урахуванням надмірного навантаження, яке виходить за межі фізичних можливостей, недостатньою кількістю суддів (з 2013 року кількість суддів в цивільній палаті зменшилася з 48 до 16), щодо яких здійснюється автоматизований розподіл справ (без урахування суддів, які хворіють, перебувають у відрядженні, знаходяться у відпустці і т.п.), суд апеляційної інстанції позбавлений можливості вирішити питання щодо призначення справи до розгляду, вирішити інші процесуальні питання, пов`язані з розглядом справи, та розглянути справу у строки, передбачені національним законом.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, відзиву на неї, пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

У відповідності до ст. 367ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ст. 375ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Статтею 81 ЦПК України, передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що 05.04.2017 року сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобілів Мersedes, державний номер НОМЕР_3 , під керуванням водія ОСОБА_2 , та автомобіля ТоуotaСаmгу державний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1

На місці скоєння дорожньо-транспортної пригоди, інспекторами патрульної поліції МВС України в місті Одесі, відносно водія ОСОБА_2 був складений протокол про адміністративне правопорушення, за скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Постановою Малиновського районного суду міста Одеси від 16.05.2017 року водій ОСОБА_2 визнаний винним у вчинені адміністративного правопорушення та притягнутий до адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Згідно з п.6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Право власності на транспортний засіб марки «ТоуotaСаmгу державний номер НОМЕР_2 , належить ОСОБА_1 , що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_4 .

З матеріалів справи вбачається, що власником автомобіля «Мersedes», державний номер НОМЕР_5 , є ОСОБА_5 , який належить йому на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу від 10.07.2014 року серія НОМЕР_6 .

На час дорожньо-транспортної пригоди за кермом транспортного засобу Мersedes, державний номер НОМЕР_3 перебував водій ОСОБА_2 цивільно-правова відповідальність якого, була застрахована в ТОВ Страхова компанія «Альфа-Гарант» на підставі договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів у формі Полісу АКУ2426036 виданого 05.01.2017 року, строком на один рік, з 06.01.2017 року по 05.01.2018 року.

На підставі вказаного вище договору, відповідач ОСОБА_2 застрахував свою цивільно-правову відповідальність за шкоду заподіяну майну перед третіми особами під час експлуатації наземного транспортного засобу «Мersedes», державний номер НОМЕР_3 , а страхова компанія відповідно взяла на себе обов`язок, у випадку настання страхового випадку (дорожньо-транспортної пригоди), відшкодувати потерпілому шкоду, заподіяну з вини страхувальника.

Відмовляючи у задоволені позову, ОСОБА_1 про стягнення шкоди завданої ДТП, суд першої інстанції виходив з наступного.

Згідно зі ст.6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є подія, внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором.

У відповідності до п. 22.1 ст. 22. Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду (матеріальний збиток), заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», «У зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством …».

Згідно зі ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик, керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову в здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку.

Позивач звертався із заявою до страхової компанії «Альфа-Гарант» щодо виплати страхового відшкодування.

Листом від 06 липня 2017 року страхова компанія «Альфа-Гарант» повідомила позивача про те, що 28.04.2017 року експертом було оглянуто транспортний засіб Тоуota Саmгу державний номер НОМЕР_2 та складено протокол огляду в якому було зазначено про те, що на момент огляду транспортний засіб був у відремонтованому стані.

Згідно з п. 8.5. «Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів» у випадку коли на момент дефектування транспортний засіб був відновлений, проведення далі будь яких розрахунків та визначення матеріального збитку є не можливим.

Згідно зі ст. 37.1.3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування є невиконання потерпілим або іншою особою, яка має право на отримання відшкодування, своїх обов`язків, визначених цим Законом, якщо це призвело до неможливості страховика (МТСБУ) встановити факт дорожньо-транспортної пригоди, причини та обставини їх настання або розмір заподіяної шкоди.

Таким чином, відповідно до п. 37.1.3, ч.1 ст. 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» ТДВ СК «Альфа-Гарант» не має правових підстав для здійснення виплати страхового відшкодування на користь позивача.

Відповідно до ч.1 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування, а відповідно до п.1 ч.2 цієї статті збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Відповідно до ч.1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними діями особистим немайновим правам фізичної особи, а також шкода завдана майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі, особою, яка її завдала.

Згідно з ч.2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

За змістом ч. 2 ст. 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначаються відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

В матеріалах справи відсутні докази щодо звернення позивача до суб`єкта незалежного оцінювання з питаннями про визначення вартості завданої матеріальної шкоди. Підставою для такого звернення є Акт огляду транспортних засобів на предмет ушкоджень, отриманих в результаті дорожньо-транспортної пригоди, який складається в присутності причетних осіб.

Отже, технічний огляд транспортного засобу, який належить позивачу ОСОБА_1 , на предмет ушкоджень, отриманих в результаті ДТП, в присутності відповідача не здійснювався, Акт такого огляду не складався та висновок суб`єкта незалежного оцінювання про визначення вартості завданої позивачу матеріальної шкоди не складався.

Після ДТП позивач звернувся на станцію технічного обслуговування для проведення відновлюючого ремонту.

Висновки суду про те, що Акт виконаних робіт від 14 квітня 2017 року, відповідно до якого, загальна вартість виконаних відновлювальних робіт склала 16 000,00 грн. єненалежним доказом є вірними, оскільки на підтвердження розміру збитків, що підлягають відшкодуванню, позивач не надав докази стосовно оплати позивачем наданих послуг у заявленому розмірі.

На підставі вищевикладеного, суд прийшов до обґрунтованого висновку проте, що позивачем недоведені позовні вимоги щодо стягнення з ОСОБА_2 шкоди завданої в результаті ДТП.

З вказаними висновками суду першої інстанції погоджується колегія суддів апеляційної інстанції.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що наданий до суду Акт виконаних робіт, відновлення пошкодженого автомобіля, яких склала 16 000 грн. є належним доказом, проте висновок про неналежність цього доказу жодним чином судом не необґрунтований, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки доказів на підтвердження доводів позовних вимог, а саме квитанції про сплату наданих послуг у заявленому розмірі до суду надано не було.

Справа розглянута судом у відповідності до нормпроцесуального та матеріального права, та в рішення суду надана правова обґрунтована оцінка обставинам справи, які були з`ясовані під час розгляду.

Апелянтом нових доказів та нових доводів на підтвердження доводів позовної заяви, апеляційної скарги, відповідно до ст. 81 ЦПК України надано не було.

Інші доводи апеляційної скарги також не є суттєвими, та такими, що не підлягають задоволенню.

Нових доказів на підтвердження доводів апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції надано не було.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи, висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справа «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32).

Пункт 1ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no. 2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41).

Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів розглянувши справу в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги на момент винесення судових рішень, вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального та процесуального права при вирішенні справи не допустив, рішення суду відповідає фактичним обставинам справи, а наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги є безпідставними, всі доводи були розглянути судом першої інстанції при розгляді справи, та їм була надана відповідна правові оцінка, а тому суд апеляційної інстанції прийшов до висновку про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для ухвалення нового рішення - не має.

Судова колегія, розглянувши справу прийшла до висновку, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, в зв`язку з чим апеляційний суд залишає без задоволення апеляційну скаргу і залишає рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 368, 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 10 жовтня 2018 року- залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Повний текст судового рішення складений 09 грудня 2019 року.

Головуючий ______________________________________ О.С. Комлева

Судді ______________________________________ С.М. Сегеда

______________________________________ Т.В. Цюра