Провадження № 2/161/86/19
ЛУЦЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 січня 2019 року Луцький міськрайонний суд Волинської області

в складі: головуючої судді Пушкарчук В.П.,

з участю секретаря судового засідання Загоровської І.І.,

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

представник відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини та на утримання дружини до досягнення дитиною трирічного віку,-

в с т а н о в и в :

21 листопада 2018 року ОСОБА_1 звернулася в суд із позовом до ОСОБА_4 про стягнення аліментів на утримання малолітньої доньки ОСОБА_5, 10.10.2018 вказавши на те, що відповідач є її батьком.

Сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі. Спільне життя не склалось. Відповідач не приймає участі у вихованні дитини та не забезпечує матеріальні потреби сімї, хоча зобовязаний це виконувати. Відповідач працює, тому має можливість забезпечити належне виховання та утримання доньки. На підставі наведеного та з врахуванням заяви про збільшення позовних вимог позивач просить стягувати з ОСОБА_4 аліменти в її користь на утримання малолітної доньки в розмірі 1000 грн щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а також аліменти на її утримання у розмірі 800 грн щомісячно до досягнення донькою трирічного віку, додаткові витрати на доньку ОСОБА_6 у загальному розмірі 14 406, 22 грн та витрати на правову допомогу.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 збільшені позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_3 позовні вимоги визнала частково. Не заперечувала проти стягнення з відповідача 1000 грн аліментів на утримання дитини та 400 грн аліментів на утримання дружини. В стягненні додаткових витрат на дитину в сумі 14 406,22 грн просила відмовити, оскільки позивач надала суду лише фіскальні чеки, на яких зафіксовано придбання звичайних засобів гігієни, що потребує дитина у відповідному віці та інших речей необхідних для загального розвитку дитини, зазначені речі придбані лише за власним бажанням мами, без врахування крайньої необхідності. Інші фіскальні чеки, надані позивачем на суму 2514,60 грн взагалі не стосуються дитини. У задоволенні витрат на правничу допомогу просила відмовити, оскільки позивачем не доводились відповідні витрати.

Заслухавши пояснення позивача, представників сторін, дослідивши матеріали справи суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, який зареєстрований Луцьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Волинській області з 04 травня 2018 року, актовий запис №483 (а.с. 6).

Від шлюбу у сторін народилася донька ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.7).

З копії свідоцтва про народження, серії І-ЕГ 279826 вбачається, що батьком ОСОБА_7 є ОСОБА_4 (а.с. 7)

Малолітня донька проживає з матірю, яка здійснює її виховання та догляд. Батьки зобов'язанні утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття (стаття 51 Конституції України).

Відповідно до статті 150 Сімейного кодексу (далі - СК) України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї.

Згідно ст. 180 Сімейного Кодексу України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Всупереч вимогам ст. 181 Сімейного Кодексу України сторони не досягли домовленості щодо утримання малолітньої доньки, а тому вимога про стягнення аліментів в примусовому порядку підлягає до задоволення.

Відповідно до ч. 3 ст. 181 Сімейного Кодексу України, аліменти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Згідно ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дітей, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Аналіз норм сімейного законодавства дає підстави зробити висновок, що обов'язок утримувати дитину є рівною мірою обов'язком як матері, так і батька, а тому обоє батьків мають брати рівну участь у забезпеченні рівня життя дитини, достатнього для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Крім того, суд бере до уваги також, що згідно Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» у 2018 році встановлений прожитковий мінімум дітей віком до 6 років: з 1 січня 2018 року - 1492 гривні, з 1 липня - 1559 гривень, з 1 грудня - 1626 гривень .

Згідно Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» у 2019 році встановлений прожитковий мінімум дітей віком до 6 років: з 1 січня 2019 року - 1626 гривень, з 1 липня - 1699 гривень, з 1 грудня - 1779 гривень.Даний прожитковий мінімум дитині повинні забезпечити обоє батьків.

Аналізуючи зібрані та досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, врахувавши, що відповідач не заперечує проти стягнення аліментів на утримання дитини, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача в користь позивача аліменти на утримання малолітної доньки в твердій грошовій сумі у розмірі 1000 грн, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму на місяць для дитини відповідного віку, починаючи від дня предявлення позову 21.11.2018 року і до досягнення дитиною повноліття.

Щодо стягнення витрат на утримання дружини до досягнення дитиною троьхрічного віку суд зазначає наступне.

Статтею 48 Конституції України гарантовано право кожного на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім'ї, що включає достатнє харчування, одяг, житло.

Згідно із ч.2 ст.84 Сімейного кодексу України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років.

Таким чином, сімейним законодавством передбачено право дружини-матері на утримання чоловіком-батьком до досягнення дитиною трирічного віку незалежно від того чи вона працює та її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу.

З копії довідки від 19.12.2018 року вбачається, що ОСОБА_4 працює на посаді підсобного робітника в ФОП «Андросюк Борис Васильович» з 01.10.2018 року. Згідно наказу №4-К від 28.09.2018 року посадовий оклад становить 3723 грн (а.с. 30).

Відповідно до ст. 183 СК України розмір аліментів на утримання дружини визначається судом.

Згідно із ч. 1 ст. 80 СК України аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі.

Згідно із статті 79 СК України, аліменти одному з подружжя присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви.

Визначаючи розмір аліментів на утримання дружини, виходячи з принципу справедливості та розумності та з урахуванням потреб дружини, можливостей відповідача, суд присуджує кошти (аліменти) на утримання дружини до досягнення дитиною трьох років у розмірі 500 грн щомісячно до досягнення дитиною трьох років.

Щодо стягнення додаткових витрат на утримання дитини суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобовязані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення.

Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

З даної норми вбачається, що батьки зобовязані спільно нести додаткові витрати на потреби дитини. Такі витрати не можуть бути покладені лише на одного з батьків.

Аналіз відповідних норм Закону наведений Верховним судом, у численних правових позиціях, зокрема в справах № 272/118/17 № 761/6933/17, в яких вказано, що в окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину.

Дане положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається зазначеною статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв'язку із розвитком певних її здібностей чи то страждає на тяжку хворобу. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Особливі обставини це обставини, які виходять за межі потреб звичайної життєдіяльності дитини. Наявність таких особливих обставини підлягають доведенню в судовому засіданні.

На підтвердження своїх вимог позивач надала суду фіскальні чеки на придбання засобів гігієни та інших речей необхідних для загального розвитку дитини. З копій чеків також вбачається, що позивач здійснювала оплату косметичних дисків, ліків, консультації мамолога, УЗД молочних залоз, всього на суму 2514,60 коп (а.с. 25), що не повязані з витрати на дитину.

Витрати понесенні позивачем в розумінні ст. 185 СК України не є додатковими витратами на утримання дитини, тому в цій частині позовних вимог суд відмовляє повністю.

Щодо стягнення витрат на правничу допомогу суд зазначає наступне.

Статтею 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" унормовано, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

За пунктом 4 статті 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.5. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

За ч. 3 ст.141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:1) чи повязані ці витрати з розглядом справи;2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Відповідно до ч.5, ч.6 ст. 137 ЦПК України, у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката є співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт тощо. Неспівмірність витрат на правничу допомогу із передбаченими законом критеріями є підставою для подання стороною-опонентом клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. При цьому, обовязок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка подає таке клопотання. Кодексом не передбачено можливості суду ініціювати питання про зменшення витрат на правничу допомогу з власної ініціативи, що повною мірою відповідає принципу диспозитивності цивільного процесу. Відтак, питання про зменшення неспівмірних витрат на послуги адвоката може бути ініційоване лише іншою стороною процесу.

В підтвердження понесених витрат на правову допомогу позивачем надано акт до договору про надання правової допомоги від 12.12.2018 року (а.с. 48) та копію квитанції до прибуткового касового ордеру №19 від 27.12.2018 року на суму 1750 грн (а.с. 48-зворот).

Підсумовуючи вищевикладене, врахувавши складність справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), клопотання позивача про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, суд вважає, що з ОСОБА_4 підлягають стягненню витрати на правничу допомогу в розмірі 700 грн.

Керуючись ст.ст. 12, 77, 81, 141, 263, 264, 265, 280-283 ЦПК України, на підставі ст.ст. 180 181,182, СК України, суд, -

в и р і ш и в :

Позов задовольнити частково.

Стягувати з ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, РНОКПП НОМЕР_1, в користь ОСОБА_1 аліменти на малолітню доньку ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 у твердій грошовій сумі у розмірі 1000 (одна тисяча) грн, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму на місяць для дитини відповідного віку, починаючи від дня предявлення позову 21.11.2018 року і до досягнення дитиною повноліття.

Стягувати з ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, РНОКПП НОМЕР_1, в користь ОСОБА_1 на її утримання до досягнення дитиною ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 трьох років, в розмірі 500 (пятсот) грн щомісячно, починаючи з 21 листопада 2018 року.

Стягнути з ОСОБА_4 в користь ОСОБА_1 700 (сімсот) грн витрат на правничу допомогу.

Стягнути з ОСОБА_4 в дохід держави 704 (сімсот чотири) гривні 80 копійок судового збору.

Рішення може бути оскаржене до Волинського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Луцький міськрайонний суд в тридцятиденний строк з дня проголошення рішення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено вступну та резолютивну частини рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 22.01.2019 року.

Суддя Луцького міськрайонного суду

Волинської області ОСОБА_8