Справа № 306/2668/16-ц
П О С Т А Н О В А

Іменем України

26 листопада 2019 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Куштана Б.П. (доповідача),

суддів: Джуги С.Д. і Собослоя Г.Г.,

з участю секретаря Волощук В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Свалявського районного суду від 08 лютого 2017 року (у складі судді Жиганської Н.М.) за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми індексу інфляції і трьох відсотків річних за час прострочення виконання зобов`язання, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом у грудні 2016 р.

Після зменшення позовних вимог у січні 2017 р. (а.с.13-15) просила стягнути з відповідача на свою користь грошові кошти на загальну суму 52 069,43 грн., яка складається із 46 388, 43 грн. індексу інфляції за весь час прострочення, і 5 681 грн. трьох відсотків річних.

На обґрунтування позовних вимог указала, що рішенням апеляційного суду Закарпатської області від 14.05.2013 р. у справі № 710/1205/11 із відповідача на користь позивача було стягнуто 46 854 грн. вартості відновлювального ремонту нерухомого майна, 4 190 грн. вартості пошкодженого майна та 2500 грн. вартості судової технічно-будівельної експертизи. На підставі цього рішення отримано виконавчий лист, який пред`явлено до примусового виконання.

Із урахуванням часткової оплати відповідачем суми заборгованості, позивач вважає, що з відповідача необхідно стягнути 46 388, 43 грн. індекс інфляції за весь час прострочення, і 5 681 грн. три відсотки річних, а всього 52 069,43 грн.

Рішенням Свалявського районного суду від 08 лютого 2017 р. у задоволенні позову відмовлено.

ОСОБА_1 просить скасувати це рішення і ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Доводить про неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права. Узагальнені доводи апеляційної скарги зводяться до того, що рішення суду про стягнення коштів (у тому числі, яке випливає із деліктних зобов`язань) зводиться до сплати грошей, а відповідно є грошовим зобов`язанням, за невиконання якого боржник повинен сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також трьох відсотків річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не встановлений договором або законом.

Письмового відзиву на апеляційну скаргу до суду не надходило.

Апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення скасуванню із ухваленням нового по суті позовних вимог, із таких мотивів.

Суд першої інстанції виходив із того, що правовідносини між сторонами виникли у зв`язку з виконанням судового рішення про відшкодування майнової шкоди, тому до них не можуть застосовуватися норми, що передбачають цивільну-правову відповідальність за невиконання грошового зобов`язання (стаття 625 ЦК України).

Колегія суддів не може погодитися із таким висновком суду першої інстанції через неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, та неправильне застосування норм матеріального права.

При цьому судом першої інстанції було встановлено, що відповідно до рішення апеляційного суду Закарпатської області від 14 травня 2013 р. позов ОСОБА_1 про стягнення матеріальної шкоди та упущеної вигоди задоволено: стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 вартість відновлювального ремонту нерухомого майна в розмірі 46854 грн., упущену вигоду 99000 грн., вартість пошкодженого майна 4190 грн., вартість судової технічно-будівельної експертизи 2500 грн. Указане рішення суду набуло законної сили та в касаційному порядку не оскаржувалося (а.с.6-7).

Відповідно до постанови про відкриття виконавчого провадження № 38997385 від 22 липня 2013 р. заступником начальника відділу ДВС Свалявського управління юстиції відкрито виконавче провадження із виконання виконавчого листа № 710/1205/11, виданого 09.07.2013 р. Свалявським районним судом про стягнення із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 вартості відновлювального ремонту нерухомого майна в розмірі 46854 грн., упущеної вигоди 99 000 грн., вартості пошкодженого майна 4 190 грн., вартості судової технічно-будівельної експертизи 2500 грн. Боржнику ОСОБА_2 встановлено строк для добровільного виконання виконавчого листа до 28.07.2013 р. (а.с.8).

Позивачем надано суду розрахунки інфляційних утрат на заборгованість ОСОБА_2 перед ОСОБА_1 (а.с.16-17) та розрахунок 3 % річних на заборгованість ОСОБА_2 перед ОСОБА_1 (а.с.18).

Між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 виникли правовідносини в зв`язку із відшкодуванням шкоди, завданої майну позивача внаслідок пожежі, тобто деліктні правовідносини, які врегульовані параграфом 1 глави 82 «Відшкодування шкоди`ЦК України.

Суд першої інстанції констатував, що відшкодування шкоди це відповідальність, а не боргове (грошове) зобов`язання, на шкоду не повинні нараховуватись проценти за користування чужими грошовими коштами, що теж є відповідальністю. Відтак, нарахування процентів на суму шкоди є фактично подвійною мірою відповідальності.

Проте цей висновок суду є помилковим і не узгоджується із нормами матеріального права.

Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно з частиною другою статті 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку.

Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати.

Відповідно до статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

У апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилається на те, що положення статті 625 ЦК України поширюються на спірні правовідносини, які виникли з приводу несвоєчасного виконання рішення про відшкодування майнової шкоди. Така позиція позивача заслуговує на увагу, оскільки повністю відповідає вимогам матеріального закону, який регулює спірні правовідносини та узгоджується із обставинами справи.

Суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відмову у стягненні сум, передбачених статтею 625 ЦК України, за невиконання грошового зобов`язання (відшкодування майнової шкоди за рішенням суду).

Згідно з положеннями ст. 263 ч.1, 2, 5 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції не відповідає указаним вимогам.

Отже, за результатами розгляду апеляційної скарги та відповідно до ст. 376 ч.1 п.1, п.4 ЦПК України оскаржене рішення суду належить скасувати, а позов задоволити повністю.

Керуючись ст.ст. 374 ч.1 п.2, 376 ч.1 п.1, п.4, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити. 2.Рішення Свалявського районного суду від 08 лютого 2017 року скасувати. 3.Позов ОСОБА_1 задовольнити. 4.Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 46 388 (сорок шість тисяч триста вісімдесят вісім) 43 грн. індексу інфляції за весь час прострочення, 5 681 (п`ять тисяч шістсот вісімдесят одна) грн. три відсотки річних, а всього суму в розмірі 52 069 (п`ятдесят дві тисячі шістдесят дев`ять) 43 грн., і 1 203 (одна тисяча двісті три) 86 грн. у відшкодування судового збору. 5.Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів із дня складення повного судового рішення шляхом подачі скарги безпосередньо до Верховного Суду. 6.Повне судове рішення складено 06 грудня 2019 р.

Судді: