__________________________________________________________________________________________________________________
провадження № 2-о/947/430/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.12.2019 року м. Одеса

Київський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді - Літвінової І.А.

за участю:

секретаря судового засідання Молодова В.С.,

заявника ОСОБА_1.,

розглянувши в залі суду у місті Одеса у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 947/24909/19 за заявою ОСОБА_2, заінтересовані особи: ОСОБА_3, приватний нотаріус Одеського нотаріального округу Мізрахі О.В. про встановлення факту, що має юридичне значення,

ВСТАНОВИВ:

В жовтні 2019 року ОСОБА_2 звернувся до Київського районного суду м. Одеси з заявою про встановлення факту, що має юридичне значення та за остаточними вимогами просить рішенням суду встановити факт, що він, ОСОБА_2, 1936 року народження, та ОСОБА_4, 1937 року народження, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1, є чоловіком та дружиною, а також те, що ОСОБА_3 є їх донькою. Крім того заявник просить в свідоцтві про одруження серії НОМЕР_1, виданому 09 листопада 1966 року Бюро записів актів громадянського стану м. Шпола, Виконкому Шполянської районної Ради депутатів трудящих Черкаської област (актовий запис № 139) вважати прізвище чоловіка «ОСОБА_2», прізвище дружини після реєстрації шлюбу «ОСОБА_4».

В обґрунтування заявлених вимог, заявник вказує, що 27 вересня 2000 року було видано свідоцтво про право власності на житло, а саме на квартиру № 23, в будинку № 45 по вулиці Олександра Невського у місті Одесі. Квартира була приватизована згідно з законом України «Про приватизацію державного житлового фонду». Відповідно до свідоцтва квартира належить на праві спільної власності в рівних частках: ОСОБА_4 та членам її родини: ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 дружина заявника ОСОБА_4 померла. Після її смерті відкрилася спадщина у вигляді 1/3 частини квартири АДРЕСА_1. 17 липня 2019 року заявник зі своєю донькою ОСОБА_3 звернулись до приватного нотаріуса Мізрахі Еліни Володимирівни з заявами про прийняття спадщини. Однак нотаріусом було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, з підстав розбіжностей в інтерпретації прізвищ осіб, а саме: в паспорті заявника та в свідоцтві про смерть прізвище дружини вказано «ОСОБА_2», в свідоцтві про одруження «ОСОБА_2»; в свідоцтві про смерть прізвище дружини вказано «ОСОБА_2», а в свідоцтві про одруження доньки «ОСОБА_3». Вказані помилки були допущені при перекладі прізвища на українську мову, і виправити їх вже неможливо в зв'язку зі смертю дружини. Встановлення фактів про які просить заявник необхідно для прийняття спадкоємцями спадщини після смерті ОСОБА_4, померлої ІНФОРМАЦІЯ_1.

Ухвалою судді від 23 жовтня 2019 року за заявою ОСОБА_2. відкрито провадження у цивільній справі № 947/24909/19. Справу призначено розглядати в порядку окремого провадження у відкритому судовому засідання.

В судовому засіданні заявник ОСОБА_2 заявлені ним вимоги підтримав та просить задовольнити.

Заінтересована особа ОСОБА_3 заяву також підтримала та просить задовольнити.

В подальшому учасники справи розгляд справи просили проводити за їх відсутністю.

Заінтересована особа приватний нотаріус Одеського нотаріального округу Мізрахі О.В. в судове засідання не з'явилася, про дату та час розгляду справи сповіщена належним чином. Заяв про відкладення судового засідання, а також заяв по суті справи чи з процесуальних питань не надавала.

Неявка заінтересованої особи не перешкоджає суду провести розгляд цивільної справи № 947/24909/19 за наявними у ній матеріалами.

В ході розгляду справи суд встановив наступне.

ОСОБА_2, 1936 року народження, уродженець с. Федорівна, Больше-Новосільського району, Донецької області, та ОСОБА_4, 1937 року народження, уродженка с. Матусів, Шполянського району, Черкаської області, одружись 09.11.1966 року. Актовий запис про одруження зроблений Бюро записів актів громадянського стану м. Шпола, Виконкому Шполянської районної Ради депутатів трудящих Черкаської області за № 139. В свідоцтві про одруження серії НОМЕР_1, виданому 09 листопада 1966 року прізвище обох з подружжя вказано як «ОСОБА_2».

ІНФОРМАЦІЯ_2 у подружжя ОСОБА_2 народилася донька. Державна реєстрація народження дитини відбулась 29 листопада 1969 року. Свідоцтво про народження заповнено російською мовою. В свідоцтві НОМЕР_2, виданому 29.11.1969 року вказані наступні дані: «ОСОБА_3», народилась: «ІНФОРМАЦІЯ_2», місто народження: «гор. Одесса», батько: «ОСОБА_2, украинец», мати: «ОСОБА_4, украинка», місце реєстрації (назва та місце знаходження бюро ЗАГС): «г. Одесса, Киевское р/б ЗАГС».

В матеріалах справи наявне свідоцтво про одруження серії НОМЕР_3, видане 24.09.1994 року Відділом реєстрації актів громадянського стану виконавчого комітету Київської районної Ради народних депутатів м. Одеси (актовий запис № 987), в якому зазначено, що громадянка з датою народження «ІНФОРМАЦІЯ_2.», місце народження: «м. Одеса» ОСОБА_3, 24 вересня 1994 року одружилася з ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3. Прізвище дружини після одруження змінено на «ОСОБА_3».

29 липня 1997 року Київським РО УМВД України в Одеській області на ім'я ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 народження, уродженки міста Одеса, виданий паспорт громадянина України НОМЕР_4. В паспорті наявна відмітка про перебування власника паспорту у шлюбі з ОСОБА_5, 1968 р.н., орган реєстрації: «Отдел ЗАГС Киевского р-на г. Одесса, 24.09.1994», а/з 987. Адресою реєстрації місця проживання власника паспорту ОСОБА_3 вказано: АДРЕСА_1; дата реєстрації: 11.11.1987 року.

Також 29 липня 1997 року Київським РО УМВД України в Одеській області був виданий паспорт громадянина України на ім'я ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, уродженця села Федорівка Великоновосілківського району Донецької області (серія НОМЕР_5). В паспорті міститься відмітка про передування власника паспорту у шлюбі з особою, дані якої зазначені «ОСОБА_4, 1937 р.н.», місце та дата укладення шлюбу: «Отдел ЗАГС города Шпола Черкасской області, 9.11.1966». Крім того в паспорті адресою реєстрації власника паспорту ОСОБА_2 вказано: АДРЕСА_1; дата реєстрації: 11.11.1987 року.

Зважаючи на наведене у суду не має сумнівів, що ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, уродженець села Федорівка Великоновосілківського району Донецької області є батьком ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 народження, уродженки міста Одеса. А ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_5, уродженка с. Матусів, Шполянського району, Черкаської області, є дружиною ОСОБА_2 і відповідно матір'ю ОСОБА_3.

Свідоцтвом про право власності на житло від 27.09.2000 року, виданим Управлінням житлово-комунального господарства виконкому Одеської міської ради на підставі розпорядження від 27.09.2000 року № 150993 (зареєстроване і записано у реєстрову книгу за № 19-13971) підтверджено, що квартира за адресою: АДРЕСА_1 дійсно належить на праві спільної часткової власності: ОСОБА_4, та членам його сім'ї ОСОБА_2, ОСОБА_3 в рівних частках. Вказане свідоцтво зареєстроване в КП «ОМБТІ та РОН».

Довідкою (про склад сім'ї та реєстрацію) № 269 від 12.09.2019 року, виданою КП «ЖКС «Вузівський» підтверджено, що ОСОБА_3, 1969 р.н., та ОСОБА_2, 1936 р.н., з 1987 року значаться зареєстрованими за адресою: АДРЕСА_1.

Довідкою № 266 від 12.09.2019 року, виданою КП «ЖКС «Вузівський» підтверджено, що ОСОБА_4 з 11.11.1987 року була зареєстрована та проживала за адресою: АДРЕСА_1, з 11 листопада 1987 року по день смерті - ІНФОРМАЦІЯ_1.

ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_5, уродженка села Мазусів Шполянського району Черкаської області померла ІНФОРМАЦІЯ_1 у віці 81 рік, про що 29 січня 2019 року Одеським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області складено відповідний актовий запис № 1355 та 29 січня 2019 року видано свідоцтво про смерть.

Однак спадкоємці ОСОБА_4 не змогли одержати свідоцтво про право на спадщину. В листі приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Мізрахі Е.В. від 17.07.2019 р. № 157/02-14 роз'яснено, що причинами відмови видати свідоцтво є розбіжності в документах, що підтверджують наявність підстав для закликання до спадкування за законом, а саме: в свідоцтві про смерть прізвище спадкодавця зазначено, як «ОСОБА_2», в свідоцтві про одруження доньки ОСОБА_3 її дошлюбне прізвище зазначено, як «ОСОБА_3», в паспорті чоловіка спадкодавця прізвище зазначено, як «ОСОБА_2», в свідоцтві про їх одруження «ОСОБА_2». Також нотаріус роз'яснила заявникам право звернутися до суду з питань встановлення факту родинних та інших стосунків спадкоємців.

Іншого способу довести необхідні для реалізації прав спадкоємців, як шляхом звернення до суду заявники не мають.

Право спадкоємців померлої ОСОБА_4 є невизнаним та підлягає судовому захисту.

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Такі висновки зробив Європейський суд з прав людини у пункті 145 рішення від 15.11.1996 у справі «Чахал проти Об'єднаного Королівства».

Отже, «ефективний засіб правового захисту» у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату; винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, не відповідає розглядуваній міжнародній нормі.

Стаття 13 вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності небезпідставної заяви за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов'язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею, повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі Афанасьєв проти України від 05.04.2005 (заява № 38722/02)).

Європейський суд з прав людини у рішенні від 13.01.2011 (остаточне) по справі «ЧУЙКІНА ПРОТИ УКРАЇНИ» (CASE OF CHUYKINA v. UKRAINE, Заява 28924/04) констатував: «50. Суд нагадує, що процесуальні гарантії, викладені у статті 6 Конвенції, забезпечують кожному право звертатися до суду з позовом щодо своїх цивільних прав та обов'язків. Таким чином стаття 6 Конвенції втілює «право на суд», в якому право на доступ до суду, тобто право ініціювати в судах провадження з цивільних питань становить один з його аспектів (див. рішення від 21.02.1975 у справі "Голдер проти Сполученого Королівства» (Golder v. the United Kingdom), пп. 28 - 36, Series A N 18).

Порушення судового провадження саме по собі не задовольняє усіх вимог пункту 1 статті 6 Конвенції. Ціль Конвенції - гарантувати права, які є практичними та ефективними, а не теоретичними або ілюзорними. Право на доступ до суду включає в себе не лише право ініціювати провадження, а й право отримати «вирішення» спору судом.

Європейський суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях, аналізуючи національні системи правового захисту на предмет дотримання права на ефективність внутрішніх механізмів в аспекті забезпечення гарантій, визначених ст. 13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, вказував, що для того, щоб бути ефективним, засіб захисту має бути незалежним від будь-якої вжитої на розсуд державних органів дії, бути безпосередньо доступним для тих, кого він стосується (див. рішення від 06.09.2005 р. у справі «Гурепка проти України» (Gurepka v. Ukraine) , заява №61406/00, п. 59); спроможним запобігти виникненню або продовженню стверджуваному порушенню чи надати належне відшкодування за будь-яке порушення, яке вже мало місце (див. рішення від 26.10.2000 р. у справі «Кудла проти Польщі» (Kudla v. Poland), заява №30210/96, п. 158) (п. 29 рішення Європейського суду з прав людини від 16.08.2013 р. у справі «Гарнага проти України» (Garnaga v. Ukraine), заява №20390/07).

Київський районний суд м. Одеси в справі за заявою ОСОБА_2, заслухавши заявника та заінтересовану особу ОСОБА_3, дослідивши надані ними докази, вважає достеменно підтвердженим факт різної інтерпретації імені дружини заявника та самого заявника, матері заінтересованої особи ОСОБА_3 та її самої повноважними органами України при оформлені посадовими особами офіційних документів державного зразка.

Слід зазначити, що прізвище, яке пішло від слова «мірошник» (млинар) має три рівнозначні інтерпретації - ОСОБА_2, ОСОБА_2 та ОСОБА_3. Проте, в офіційних документах вільна інтерпретація прізвища особи не допускається, оскільки для здійснення та захисту прав суб'єкта, забезпечення стабільності цивільних відносин необхідна чітка індивідуалізація кожного учасника цивільного права. Серед засобів такої індивідуалізації ЦК виділяє ім'я фізичної особи.

Право на ім'я є особистим немайновим правом, яке в структурі книги другої ЦК віднесене до прав, що забезпечують соціальне буття фізичної особи і яке виконує функцію індивідуалізації фізичної особи. Під власним ім'ям фізична особа вступає у цивільні правовідносини, набуває та реалізує цивільні права та обов'язки. Ім'я особи фіксується у паспорті та інших відповідних документах. Сутність права на ім'я та порядок здійснення цього права визначаються ст. ст. 294 - 296 ЦК.

Ім'я фізичної особи складається з її прізвища, власного імені та по батькові.

В ході розгляду справи суд встановив, що ОСОБА_2, 1936 року народження, та ОСОБА_4, 1937 року народження, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 є чоловіком та дружиною, а також те, що ОСОБА_3, дошлюбне прізвище ОСОБА_3, є їх донькою. В свідоцтві про одруження серії НОМЕР_1, виданим 09 листопада 1966 року Бюро записів актів громадянського стану м. Шпола, Виконкому Шполянської районної Ради депутатів трудящих Черкаської області, актовий запис про шлюб № 139 прізвище чоловіка та дружини після одруження повинно було зазначатися у редакції «ОСОБА_2».

Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно з положеннями пункту 5 частини другої статті 293 ЦПК суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

У відповідності до статті 319 ЦПК України у рішенні суду повинно бути зазначено відомості про факт, встановлений судом, мету його встановлення, а також докази, на підставі яких суд установив цей факт.

Предметом розгляду заяви ОСОБА_2 є встановлення факту родинних відносин для оформлення особистих, майнових прав, що випливають із цього факту.

Статтею13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказами.

Докази, які б спростували факт родинних відносин між ОСОБА_2 та ОСОБА_4, як чоловіком та дружиною, та між ОСОБА_3 та ОСОБА_4, як матір'ю та донькою, у суду відсутні.

Заява ОСОБА_2 обґрунтована, мотивована, та підтверджена належними, достатніми й допустимими доказами. Підстави для відмови у задоволені заявлених ОСОБА_2 вимог судом не встановлені.

Керуючись ст.ст. 247, 293, 259, п. 6 ч. 1 ст. 315, ст.ст. 319, 354 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Заяву ОСОБА_2 (паспорт: серії НОМЕР_5, виданий Київським РВ УМВС України в Одеській області 29.07.1997 р.; адреса реєстрації: АДРЕСА_1), заінтересовані особи: ОСОБА_3 (паспорт: серія НОМЕР_6, виданий Київським РВ УМВС України в Одеській області 29.07.1997 р.; адреса реєстрації: АДРЕСА_1), приватний нотаріус Одеського нотаріального округу Мізрахі О.В. (адреса: АДРЕСА_2) про встановлення факту, що має юридичне значення - задовольнити.

Встановити факт, що ОСОБА_2, 1936 року народження, та ОСОБА_4, 1937 року народження, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1, є чоловіком та дружиною, а також те, що ОСОБА_3 є їх донькою.

В свідоцтві про одруження серія НОМЕР_1, дата видачі 09 листопада 1966 року, актовий запис №139, зареєстрований у Бюро записів актів громадянського стану м. Шпола, Виконкому Шполянської районної Ради депутатів трудящих Черкаської області, вважати прізвище чоловіка «ОСОБА_2», прізвище дружини після реєстрації шлюбу «ОСОБА_4».

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справ и, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його складення.

Учасник справи, якому рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому рішення суду.

Суддя Літвінова І. А.