КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 січня 2019 року місто Київ.

Справа 382/634/18

Апеляційне провадження № 22-ц/824/1049/2019

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:головуючого Желепи О.В., суддів Іванченка М.М. Рубан С.М.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Литвиненко Олени Леонідівни в інтересах Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на заочне рішення Яготинського районного суду Київської області від 30 жовтня 2018 року (ухваленого в складі судді Кисіль О.А., інформація про дату складення повного тексту рішення відсутня),

в справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

ВСТАНОВИВ:

ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду із позовом та просили стягнути із відповідача заборгованість за кредитним договором № б/н від 08 лютого 2012 рокув сумі 28937грн. 30коп., яка складається з суми кредиту - 1575 грн. 13 коп., відсотків за користування кредитом - 12827грн. 52коп., заборгованості за пенею - 12 680,12 грн., штрафу (фіксована частина) - 500 грн., штрафу (процентна складова) - 1354грн. 16 коп.,та судовий збір в сумі 1762 грн. 00 коп., сплачений при подачі заяви до суду.

Посилається на те, що між ПАТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем 08.02.2012 року був укладений кредитний договір № б/н, відповідно до якого відповідач отримав кредит в розмірі 8000грн. 00 коп. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом з розрахунку 360 календарних днів на рік в розмірі. встановлеому тарифами банку. Позивач умови кредитного договору виконав у повному обсязі. Відповідач умов зазначеного договору належним чином не виконує, внаслідок чого утворилася заборгованість, розмір якої азначений вище.

Рішенням Яготинського районного суду Київської області від 30 жовтня 2018 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь банку 2821 грн. 4 коп. заборгованості за кредитним договором, а також 176 грн. 20 коп. судових витрат. В решті вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням, 29 листопада 2018 року ЛитвиненкоОлена Леонідівна в інтересах Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати рішення в частині позовних вимог, в задоволенні яких було відмовлено та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Позивач посилається на те, що рішення суду першої інстанції ухвалене без повного, всебічного та об'єктивного дослідження всіх обставин справи, без належної оцінки доказів по справі та з порушенням норм процесуального і матеріального права.

Відмовляючи в задоволенні вимог про стягнення штрафу та пені, суд виходив з того, що в заяві-анкеті, яку підписав відповідач, не міститься таких умов. Проте суд не врахував, що вказані штрафні санкції передбачені Правилами надання банківських послуг до яких приєднався відповідач підписавши відповідну заяву. Відсутність підпису на умовах та правилах не свідчить про те, що відповідач не ознайомлювався з ними. Стягуючи відсотки на рівні облікової ставки, суд не врахував ст.47 закону України &q?ко;Про банки і банківську діяльність&q?ко;, відповідно до якої саме банки наділені повноваженнями встановлювати розмір відсотків за користування кредитом. Суд не врахував, що відповідач в суді першої інстанції не заперечував проти заявлених до нього вимог.

Ухвалою від 17 грудня 2018 року Київським апеляційним судом відкрито провадження в даній справі та надано учасникам справи 5-ти денний строк з моменту отримання ухвали для подачі відзиву на апеляційну скаргу.

Станом на 17 січня 2019 року відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Відповідно до ч. 1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно із ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевказані норми, колегія суддів ухвалила розглядадти справи в порядку письмового провадження.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 08 лютого 2012 року ОСОБА_2 підписав анкету заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг у Приватбанку.

Як вбачається зі змісту Анкети-заяви (а.с. 9, 26) про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку від 08.02.2012 року та витягу з тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» (а.с. 10), сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов договору, а саме щодо базової процентної ставки в місяць в розмірі 3,0 %, тобто 30 % річних, розміру щомісячних платежів - 7 % від заборгованості, але не менше 50 грн. та не більше залишку заборгованості та шляхом підписання зазначених письмових документів, а також скріплення їх печаткою юридичної особи позивача. Штраф за порушення строків пплатежів за будь-яким грошовим зобовязанням становить 500 гривень + 5% від суми заборгованості за кредитним лімітом, з урахуванням нарахованих і прострочених процентів і комісій.

Відповідно до змісту вказаної Анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку від 08.02.2012 року відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Памяткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між нею та банком договір про надання банківських послуг.

Відповідно до п. 2.1.1.2.3. та п. 2.1.1.2.4. Умов та Правил надання банківських послуг, затверджених наказом від 06.03.2010 року № СП-2010-256, підписання договору являється згодою клієнта відносно прийняття любого розміру кредитного ліміту, встановленого банком (а.с. 11-25,28-32).

Згідно п. 2.1.1.5.5. Умов та Правил надання банківських послуг, відповідач зобов'язаний погашати заборгованість по кредиту, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором.

У відповідності до п. 2.1.1.5.6. Умов та Правил надання банківських послуг, клієнт зобов'язаний у разі невиконання зобовязань за договором, на вимогу банку виконати зобов'язання з повернення кредиту (у тому числі простроченого кредиту та Овердрафту), оплати винагороди банку.

У відповідності до п. 1.1.7.12 Умов та правил, договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього строку жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично пролонгується на той самий строк.

Також вказаними Умовами та правилами передбачено, що за користування Кредитом Банк нараховує проценти в розмірі, встановленому Тарифами Банку, з розрахунку 360 календарних днів в році, якщо інше не передбачено п. 2.1.1.12.6.

З розрахунку заборгованості (а.с. 5-8) вбачається, що відповідач в період з 09.02.2012 року по 24.06.2017 року періодично здійснював погашення за наданим кредитом та сплачував проценти за користування кредитом, проте після 24.06.2017 року не надавав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору.

Станом на 26.06.2018 року за відповідачем по укладеному з ПАТ КБ «ПриватБанк» кредитному договору від 08.02.2012 року рахується заборгованість на загальну суму 28 937,30 грн., яка складається із заборгованості за кредитом - 1 575,50,13 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом - 12 827,52 грн., 12 680,12 грн. - заборгованості за пенею, 500,00 грн. - штрафу (фіксована частина), 1 354,16 грн. - штрафу (процентна складова).

Відповідно до ч. З ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірах та на умовах, установлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Тобто законом встановлено, що обов'язковою умовою кредитного договору є сплата процентів.

Частиною 1 ст. 1056 ЦК України передбачено, що процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором.

Відповідно до ч. 2 ст. 1054 ЦК України, до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 цього ж Кодексу, якщо інше не встановлено параграфом 2 і не випливає із суті кредитного договору.

Як вбачається з матеріалів справи та не спростовується сторонами, відповідач отримав від позивача кредит у розмірі 8 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, однак позивачем не було доведено ту обставину, що відповідачем були підписані Умови та Правила надання банківських послуг, які є невід&q?ач;ємною частиною до анкети-заяви.

При цьому, з наданого Банком до суду розрахунку вбачається, що розмір відсоткових ставок станом на 08.02.2012 становить 36%, станом на 01 січня 2013 року становив - 30 %, станом на 01 вересня 2014 року - 34,80 %, станом на 01 квітня 2015 року - 43,20 %. Тобто, Банк, всупереч вимог закону, на власний розсуд, без погодження з відповідачем збільшив розмір відсоткової ставки за користуванням кредитними коштами.

Таким чином, суд вважав, що розмір процентної ставки, її збільшення/зменшення та сплата процентів не врегульовані умовами кредитного договору, однак оскільки між сторонами виникли кредитні правовідносини, то у відповідності до вищевказаних норм цивільного законодавства кредитний договір є завжди оплатним та передбачає обов'язкову сплату відсотків за користування кредитними коштами.

Тому, в даному випадку до правовідносин, що склалися, в частині визначення відсотків за користування кредитними коштами, слід застосовувати положення параграфа 1 глави 71 ЦК України.

Так, відповідно до ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу.

Згідно зі ст. 536 ЦК України передбачено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України).

Отже, так як позивач не довів, що відповідач надав згоду на нарахування відсотків у збільшеному розмірі, то позивач має право на отримання процентів у розмірі, що визначається на рівні облікової ставки НБУ.

Відповідно до розрахунку наведеного в рішенні заборгованість за відсотками виходячи з облікової ставки НБУ з 28 квітня 2013 року до 26 червня 2018 року становить 1 245 грн. 95 коп.

Таким чином, відмовляючи в задоволенні позову щодо стягнення відсотків за користування кредитними коштами в розмірі нарахованому позивачем, суд першої інстанції виходив з того, що позивач, змінивши розмір процентів за договором, фактично змінив умови кредитного договору, в період дії даного договору двічі збільшувалась процентна ставка без надання доказів інформування позивачем відповідача про таку зміну тарифів та інших умов обслуговування рахунків не менше ніж за 7 днів до введення змін, як це передбачено укладеним між ними кредитним договором, а саме, п.1.1.3.2.4 . Адже, як вбачається з наданого суду Розрахунку заборгованості за договором № б/н від 08.02.2012, укладеного між сторонами, в період дії даного договору двічі збільшувалася процентна ставка (поточна і прострочена заборгованість).

Також суд встановив відсутність правових підстав для стягнення з відповідача штрафних санкцій.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду виходячи з наступного.

Згідно частини першої статті 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до частини четвертої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» у договорі про надання споживчого кредиту може зазначатися, що відсоткова ставка за кредитом може змінюватися залежно від зміни облікової ставки Національного банку України або в інших випадках. Про зміну відсоткової ставки за споживчим кредитом споживач повідомляється кредитодавцем письмово протягом семи календарних днів з дати її зміни. Без такого повідомлення будь-яка зміна відсоткової ставки є недійсною.

Частиною четвертою статті 55 Закону України «Про банки та банківську діяльність» передбачено, що банкам забороняється в односторонньому порядку змінювати умови укладених з клієнтами договорів, зокрема, збільшувати розмір процентної ставки за кредитними договорами або зменшувати її розмір за договорами банківського вкладу (крім вкладу на вимогу), за винятком випадків, встановлених законом.

Так, відповідно до частини першої статті 1056-1 ЦК України(в редакції, чинній на час підписання анкети-заяви про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг) процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором.

Згідно із частиною третьою цієї статті фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною.

У частині четвертій указаної статті передбачено, що в разі застосування змінюваної процентної ставки кредитор самостійно, з визначеною у кредитному договорі періодичністю, має право збільшувати та зобов'язаний зменшувати процентну ставку відповідно до умов і в порядку, встановлених кредитним договором. Кредитодавець зобов'язаний письмово повідомити позичальника, поручителя та інших зобов'язаних за договором осіб про зміну процентної ставки не пізніш як за 15 календарних днів до дати, з якої застосовуватиметься нова ставка. У кредитному договорі встановлюється порядок розрахунку змінюваної процентної ставки із застосуванням погодженого сторонами індексу. Порядок розрахунку змінюваної процентної ставки повинен дозволяти точно визначити розмір процентної ставки за кредитом на будь-який момент часу протягом строку дії кредитного договору. Кредитор не має права змінювати встановлений кредитним договором порядок розрахунку змінюваної процентної ставки без згоди позичальника.

У разі підвищення банком процентної ставки з'ясуванню підлягають визначена договором процедура підвищення процентної ставки (повідомлення позичальника чи підписання додаткової угоди тощо); дії позичальника щодо прийняття пропозиції кредитора тощо.

З огляду на вищенаведене боржник вважається належно повідомленим про збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом в односторонньому порядку в тому разі, якщо банк не лише відправив на адресу такого боржника листа про зміну умов кредитного договору, а й довів факт його вручення адресатові під розписку.

Аналогічні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду України від 28 листопада 2018 року у справі № 61-27747св18, від 12 вересня 2012 року у справі № 6-57цс12, від 30 листопада 2016 року у справі № 6-82цс16, від 14 грудня 2016 року № 6-2315цс16, від 11 жовтня 2017 року у справі № 6-1374цс17.

Таким чином, вищезазначені норми визначають правові наслідки неповідомлення або неналежного повідомлення банком позичальника про будь-яку зміну відсоткової ставки за кредитом.

Матеріали справи, яка є предметом апеляційного перегляду, доказів належного повідомлення позивача про підвищення відсоткової ставки не містять.

При цьому, апеляційним судом враховується, що зміна тарифного плану через SMS-повідомлення не може прийматись до уваги, як належне повідомлення споживача про зміну таких послуг, оскільки ці доводи не підтверджені належними та допустимими доказами. Умовами встановлено обов'язок банку, за винятком випадків зміни розміру наданого кредиту (кредитного ліміту) не менше ніж за 7 днів до введення змін проінформувати клієнта, зокрема, у виписці по картрахунку згідно договору, а даних щодо такого інформування матеріали справи не містять.

Здійснення платежів за новим тарифним планом також не може свідчити про те, що позичальник був належним чином повідомлений про зміну умов обслуговування рахунку.

Ті суми, які відповідач вносив на погашеня кредиту. також не свідчать , що він погашав борг, виходячи уже зі змінеих умов, про які йому не було відомо.

Наявність в правилах посилань на те, що боржник був зобов'язаницй отримувати виписки по рахунку, не звільняє позивача від обов'язку передьбаченого законом письмово повідомити боржника про зміну відсоткової ставки за наданим кредитом.

Суду не були надані докази, що відповідач за сім днів до введення підвищення відсотків отримував виписки по своєму рахунку, а відповідно інформувався про зміни істотних умов договору.

Доводи апеляційної скарги про те, що банк на власний розсуд визначає розмір відсотків за користування кредитом за законом &quk';Про банки і банківську діяльність&q? б; не приймаються апеляційним судом, з огляду на порушення позивачем вищевикладеної процедури повідомлення боржника про майбутнє підвищення відсотків.

Вирішуючи вимоги про стягнення штрафних санкцій, апеляційний суд виходить з насутпного.

Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (ч. 2 ст. 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України).

За змістом ст. 611 ЦК України в разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов'язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

Виходячи з аналізу зазначених правових норм сплата неустойки є єдиним видом відповідальності за порушення зобов'язання незалежно від виду неустойки (штраф або пеня).

Пунктом 2.1.1.7.6. умов та правил надання банківських послуг передбачено, що при порушенні клієнтом строків платежів по любому із грошових зобов'язань, які передбачені договором, більше ніж на 30 днів, клієнт зобов'язання сплатити банку штраф у розмірі 500грн. та 5% від суми заборгованості по кредитному ліміту з врахуванням нарахованих та прострочених процентів і комісій.

Позовна заява не містить обґрунтування позовних вимог про нарахування пені. Представник позивача не скористався своїм правом надати необхідні пояснення суду першої інстанції, подавши заяву про розгляд справи у його відсутність.

Крім того. оскільки суд встановив неправоміне підвищення відсотків банком, без дотримання порядку, визначеного законом, у суду відсутні підстави вважати, що існує вина боржника у несвоєчасному погашенні боргу.

Доводи скарги в тій частині, що відповідач не заперечував проти поданого позову, колегія суддів не приймає, з огнляду на те, що матеріали справи не містять належних доказів повідомлення відповідача про висунуті позивачем до нього вимоги, останній не отримував позовну заяву, а поштове ваідправлення повернулось суду за закінченням терміну зберігання.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд першої інстанції встановив обставини справи, оцінив надані позивачем докази, правильно застосував норми матеріального права, не допустив порушення норм процесуального права, тому колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду в частині позовних вимог, в задоволенні яких відмовлено,та для задоволення апеляційної скарги.

Враховуючи, те що апеляційна скарга залишається без задоволення, судовий збір за подання апеляційної скарги слід покласти на особу, яка подала апеляційну скаргу. Іншими учасниками справи не заявлено до відшкодування судових витрат, понесених у зв'язку з переглядом справи у апеляційному суді.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381-383 , 389ЦПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк» залишити без задоволення.

Рішення Яготинського районного суду Київської області від 30 жовтня 2018 року залишити- без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 17 січня 2019 року.

Головуючий Желепа О.В.

Судді Рубан С.М.

Іванченко М.М.