Провадження № 2/521/1319/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 листопада 2019 року м. Одеса

Малиновський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді - Мирончук Н.В.

за участі секретаря судового засідання Юраш К.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи орган Опіки та піклування Малиновської районної адміністрації ОМР, орган Опіки та піклування Приморської районної адміністрації ОМР, орган Опіки та піклування Київської районної адміністрації ОМР про позбавлення батьківських прав,

ВСТАНОВИВ:

До Малиновського районного суду м. Одеси звернулася з позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про позбавлення батьківських прав.

В обґрунтування своїх позовних вимог, позивач посилається на те, що, коли ІНФОРМАЦІЯ_1 народилась дитина - ОСОБА_4 , відповідач постійно знаходився у нетверезому стані, влаштовував скандали та застосовував фізичне насилля до позивача і дитини. Відповідач погрожував та вимагав гроші, які держава надавала на дитину.

Коли дитині було півроку, ОСОБА_2 покинув родину. З цього часу відповідач більше в сім`ї не проживав. Весь цей час відповідач життям дитини не цікавився, не телефонував, не виявляв бажання спілкуватись з дитиною та приймати участь у її вихованні.

Як вказує позивач, відповідач не надавав та не надає жодної допомоги, матеріальної, грошової, або будь - якої іншої, а тому, вона була вимушена звернутися до суду з заявою про видачу судового наказу, про стягнення аліментів.

Також, позивачкою вказано, що відповідач у житті дитини повністю відсутній. Дитина не знає про те, що у неї є біологічний батько. Дитина вважає своїм батьком чоловіка позивача ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Позивачка ОСОБА_1 та представник позивачки ОСОБА_6 у судове засідання не прибули, надали заяву, в якій підтримали позовні вимоги, а справу просили розглядати без їх участі.

Також, позивач надала до суду копію свідоцтва про шлюб, серії НОМЕР_1 , від 28 серпня 2019 року, актовий запис №1435 про укладення шлюбу з ОСОБА_5 та зміною прізвища на « ОСОБА_7 ».(а.с. 150)

Представник позивача, заявив клопотання про те, що позивачкою ОСОБА_8 було змінено, у зв`язку з укладенням шлюбу, прізвище на ОСОБА_1 , а тому прізвище позивачки слід вважати ОСОБА_7 .

Відповідач був повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив.

Також відповідач надав до канцелярії суду відзив на позовну заяву, в якому вказав, що не бачив дитину тому, що не знає її місце проживання.

Щодо не сплати ним аліментів, пояснив, що аліменти не сплачує у зв`язку з тим, що ОСОБА_1 не надає йому реквізити для перерахування грошей та звернувся до служби у справах дітей Одеської міської ради з приводу встановлення графіка спілкування з дитиною та надав 2 фотографії, на якій відображений він з дитиною ОСОБА_4 , просив у позові відмовити. (а.с. 84-90)

Представники третьої особи у судове засідання не з`явилися, надали заяву про розгляд справи за відсутності.

При викладених обставинах, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідача та інших учасників справи, які повідомлені про розгляд справи належним чином.

Дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, заслухавши позивача, представника позивача, враховуючи думку відповідача, викладену ним у відзиві, який надійшов до канцелярії суду, суд прийшов до висновку про таке.

Судом встановлено, що, згідно до свідоцтва про народження, виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Одеського міського управління юстиції, ОСОБА_4 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що 30 жовтня 2012 року було зроблено відповідний актовий запис № 9661 (а.с. 12)

Відповідно до вказаного свідоцтва про народження дитини, серії НОМЕР_2 , в графі батько вказано - ОСОБА_2 , а в графі мати, вказано - ОСОБА_8 (а.с. 12).

Згідно рішення Малиновського районного суду м. Одеси по справі №521/16019/14-ц, від 16 листопада 2016 року, шлюб між позивачем та відповідачем було розірвано. (а.с. 14).

Відповідно до довідки про склад сім`ї, від 24 жовтня 2018 року, дитина проживає разом з матір`ю. (а.с. 13)

Згідно з розрахунком заборгованості по аліментах, виданому 04.07.2019 року державним виконавцем Другого Малиновського відділу державної виконавчої служби міста Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області, заборгованість по сплаті аліментів гр. ОСОБА_2 становить 15321,20 гривень (а.с.148).

У зв`язку з указаним, суд не може погодитить зі ствердженням відповідача гр. ОСОБА_2 , що аліменти він не сплачує у зв`язку з тим, що ОСОБА_1 не надає йому реквізити для перерахування грошей, оскільки він міг звернутись до державного виконавця Другого Малиновського відділу державної виконавчої служби міста Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області і погодити всі питання щодо сплати заборгованості по аліментах.

Також, ствердження відповідача, викладене ним у відзиві про те, що він "сотні разів приходив до дитини, але йому не відчиняли двері, і це можуть підтверити свідки, список яких він надасть у судове засідання", суд не сприймає як належний доказ, оскільки, ні списку тих заявлених свідків до суду ним не було надано, ні сам відповідач, ні разу не прибув у судове засідання, хоча судом справа розглядалась майже один рік і суд недноразово викликав у судове засідання відповідача, однак за рік відповідач, обравши інші пріоритети, не знайшов часу надати до суду той, заявлений ним список свідків та не знайшов часу прибути у судове засідання і викласти свою позицію щодо заявленого до нього позову про позбавлення його батьківських прав.

Крім того, суд не може прийяти як доказ ствердження відповідача про те, що матеріальну допомогу він ніколи не відмовлявся надавати своєму сину та не раз передавав гроші через своїх знайомих, друзів і родичів (а.с.86), оскільки, ні списку тих заявлених знайомих, друзів та родичів, до суду ним не було надано, ні сам відповідач, ні разу не прибув у судове засідання, хоча судом відкладався розгяд справи протягом року і суд весь цей час викликав у судові засідання відповідача, надаючи йому можливість прибути у судове засідання та надати до суду заявлені ним докази, але, протягом року, відповідач, обравши інші пріоритети, не знайшов часу прибути до суду та надати суду докази щодо передачі позивачці грошей через своїх знайомих, друзів і родичів.

Окрім того, відповідач вказує про те, що йому було відомо, що 19.11.2018 року позивачка звернулась до суду з заявою про видачу судового наказу про стягнення з нього аліментів і, коли він дізнався про існування судового наказу про стягнення з нього аліментів, то написав їй листа і після находження відповіді на його лист він лише тоді буде перераховувати матеріальну допомогу (а.с.86).

Згідно до долученої до відзиву копії вказаного листа, на який посилався відповідач, він має можливість виплачувати аліменти та пропонує надати банківські реквізити на адресу офісу №9 по АДРЕСА_1 25. Дата в листі вказана: 09.04.2019р. (а.с.91).

Також, у відзиві, відповідач вказав, що ним будуть надані до суду додатково квитанції про сплату аліментів (а.с.86).

Проте, ні квитанцій про сплату аліментів, ні їх копій, відповідачем до суду так і не було надано, сам відповідач, також ні разу не прибув у судове засідання під час розгляду позову по позбавлення його батьківських прав.

Згідно до висновку Київської районної адміністрації Одеської міської ради, від 29.07.2019 року, Орган опіки та піклування Київської районної адміністрації вважає доцільним позбавити батьківських прав гр. ОСОБА_2 , відносно його малолітнього сина - ОСОБА_4 (а.с. 147-149)

Відповідно до висновку спеціаліста із психологічного дослідження дитячо - батьківських відносин № ЕD-2521-4-1306.19, від 15.04.2019р., на виховання малолітнього ОСОБА_4 , ОСОБА_1 та ОСОБА_5 здійснюють позитивний психологічний вплив. Вихованням, розвитком та доглядом за дитиною ОСОБА_4 займається матір - ОСОБА_1 та ОСОБА_5 Дитина вважає своїм біологічним батьком ОСОБА_5 (а.с. 123-132)

Фотографії, які було долучено до матеріалів справи підтверджують, що позивач з дитиною та своїм чоловіком багато часу проводять разом (а.с.23-44).

При вивченні наданого до суду диску з відеозаписом, малолітній ОСОБА_4 грається з ОСОБА_1 та ОСОБА_5 та розповідає, що його батько це ОСОБА_5 (а.с.49, 141).

Оцінюючи доводи відповідача, про те, що він звернувся з заявою до Органів опіки та піклування про встановлення йому графіка спілкування з дитиною, суд вважає це, зазначене у відзиві твердження, голослівним, оскільки, згідно до висновку про доцільність позбавлення батьківських прав, від 29.07.2019 року, питання відповідача, щодо встановлення графіка спілкування з дитиною, не розглядалося тому що відповідач не надав перелік документів до своєї заяви та пояснив, що робити це не збирається і не розуміє навіщо це потрібно (а.с.148).

Також, суд зазначає, що відсутність реквізитів позивачки у відповідача ОСОБА_2 не звільняє його від сплати заборгованості по аліментах, при цьому суд зазначає, що, відповідач міг перерахувати кошти на рахунок виконавчої служби, у разі відсутності реквізитів позивачки, але цього не зробив та аліменти на утримання своєї дититни не надає за надуманими ним підставами.

Більш того, за час слухання справи, відповідач так і не сплатив аліменти на утримання своєї дитини і його борг по сплаті аліментів збільшився, та, відповідно до розрахунку заборгованості по аліментах, виданому 05.09.2019 року державним виконавцем Другого Малиновського відділу державної виконавчої служби міста Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області, заборгованість по сплаті аліментів гр. ОСОБА_2 на 01.09.2019р. становить 19521,30 гривень (а.с.151).

Тому суд, таку поведінку відповідача ОСОБА_2 розцінює як ухилення від обов`язку по сплаті аліментів на утримання своєї дитини.

Оцінюючи, як доказ, надані до суду відповідачем дві фотографії з дитиною, суд звертає увагу на те, що на фото зображена дитина віком до одного року, що може вказувати та підтверджувати факт того, що у ОСОБА_2 не має інших фотографій своєї дитини та, що з дитиною він спілкувався, коли дитина була віком до року від народження.

Вказане також підтвержується і Висновком про доцільність позбавлення батьківських прав, від 29.07.2019 року, згідно до якого, ОСОБА_2 вказав, що не бачив свого сина приблизно 3-4 роки. На запитання членів комісії, чи були будь - які звернення до місцевих органів влади, поліції з приводу встановлення місця проживання сина, ОСОБА_2 відповів, що тільки звертався у цьому році до служби у справах дітей.(а.с.148)

Крім того, згідно до інформаційної довідки, малолітній ОСОБА_4 відвідує дитячий заклад "Ясла-садок" з 18.08.2015р., харчування дитини оплачує мати, вона приводить і забирає дитину із дитсадка, батько в житті дитини не приймає участі (а.с.16).

В судовому засіданні також було допитано свідків, а саме: психолога, судового експерта 1 кваліфікаційного класу - ОСОБА_10 та чоловіка позивача - ОСОБА_5 .

Так, свідок ОСОБА_10 підтвердив, що він проводив психологічне дослідження за результатами якого, 15.04.2019 року ним було складено висновок спеціаліста із психологічного дослідження дитячо - батьківських відносин, відносно ОСОБА_4 Психолог пояснив, що дитина дійсно не знає свого біологічного батька та вважає своїм батьком ОСОБА_5 . У разі, якщо дитина дізнається про те, що біологічний батько не ОСОБА_5 , у дитини буде велика психологічна травма, яка буде прирівнюватися до того, що дитина дізналася б про те, що її батько помер. Наслідки можуть бути незворотними. Дитина живе щасливим життям і буде добре, щоб вона дізналася по те, що ОСОБА_5 не його біологічний батько, значно пізніше, коли ОСОБА_4 стане дорослим (а.с.178-181).

Свідок ОСОБА_5 пояснив, що став для дитини батьком та вважає ОСОБА_4 своїм сином. Більше 5 років живе однією сім`єю з позивачем та дитиною, яка називає його батьком. ОСОБА_5 виконує функції батька. Водить ОСОБА_11 до школи, на різноманітні курси, спорт та проводить відпочинок разом з ОСОБА_1 та дитиною. Чоловік позивачки пояснив, що дуже любить дитину, а ОСОБА_4 його (а.с.182-185).

Преамбулою Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 грудня 1991 року (далі Конвенція) визнається, що дитині для повного і гармонійного розвитку її особи необхідно зростати в сімейному оточенні, в атмосфері щастя, любові і розуміння.

Відповідно до ст. 3 Конвенції у всіх діях відносно дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними або приватними інституціями, які займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється найкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно до положень ст. 9 зазначеної Конвенції, держави - учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини, від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789X11 (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до ст. 164 СК України, підставами для позбавлення батьківських прав батьків є, зокрема, якщо мати, батько ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Пленум Верховного Суду України в п. п. 15, 16 Постанови, від 30 березня 2007 року № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" роз`яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема, ставлення батьків до дітей.

Особи можуть бути позбавленні батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками.

Враховуючи вищевикладені обставини, суд вважає встановленим, що відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків у відношенні сина ОСОБА_4 , у зв`язку з чим суд вважає обґрунтованими вимоги позивачки.

Відповідно до ч.ч. 1-4 ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч. 2 ст. 89 ЦПК України, жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ст.141 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Отже, з відповідача на користь позивача також необхідно стягнути сплачений при поданні позовної заяви до суду судовий збір у розмірі 704,80 гривень.

При викладених обставинах суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 2, 5, 10, 13,76-81, 259, 263-265, 268, 352, 354 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи орган Опіки та піклування Малиновської районної адміністрації ОМР, орган Опіки та піклування Приморської районної адміністрації ОМР, орган Опіки та піклування Київської районної адміністрації ОМР, про позбавлення батьківських прав, задовольнити.

Позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця м. Одеса, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , батьківських прав щодо малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Стягнути з відповідача ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця м. Одеса, громадянина України, пасп. НОМЕР_3 , виданий Шевченківським ВМ Примормського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області 25.01.2012р., зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , на користь позивача ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , судовий збір у розмірі 704,80 гривень.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до суду апеляційної інстанції в порядку та у строки, передбачені ст.ст. 354, 355 ЦПК України.

Повний текст рішення виготовлено та підписано 06.12.2019 року.

Суддя Н.В. Мирончук