У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06.12.2019 Справа №607/28261/19

Суддя Тернопільського міськрайонного суду Грицак Р.М., розглянувши матеріали цивільної справи за позовом ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Гураль Руслан Володимирович до Головного управління міністерства внутрішнії справ України у Львівській області, Першої Львівської державної нотаріальної контори про визнання дій та рішення незаконними, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Гураль Руслан Володимирович звернулася до Тернопільського міськрайонного суду із позовом Головного управління міністерства внутрішнії справ України у Львівській області, Першої Львівської державної нотаріальної контори про визнання дій та рішення незаконними. Згідно заявлених позовних вимог позивач просить:

1.Визнати незаконним подання Головним слідчим управлінням міністерства внутрішніх справ у Львівській області реєстратору Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна 01.02.2011 Заяви про реєстрацію арешту всього нерухомого майна ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 );

2.Визнати незаконним та скасувати рішення Першої Львівської державної нотаріальної контори та запис в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна про реєстрацію 07.02.2011 обтяження номер 10799881, а саме - арешту всього нерухомого майна ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ), накладеного Головним слідчим управлінням міністерства внутрішніх справ у Львівській області на підставі кримінальної справи 141-3198 від 16.01.2010.

Згідно з частиною 1 статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частиною 1 ст. 5 ЦПК України передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Устатті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яку ратифіковано Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, і яка для України набрала чинності 11 вересня 1997 року (далі - Конвенція), закріплено принцип доступу до правосуддя.

Під доступом до правосуддя згідно зі стандартами Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) розуміється здатність особи безперешкодно отримати судовий захист як доступ до незалежного і безстороннього вирішення спорів за встановленою процедурою на засадах верховенства права.

Під правоздатністю пред`являти позови, вимагати відшкодування шкоди й домагатися рішення суду розуміється право подання позову у суд, який наділений повноваженнями розглядати питання фактів й права, що стосуються конкретного спору, з метою постановлення рішення, що матиме обов`язкову силу (рішення ЄСПЛ від 23 червня 1981 року у справі «ЛеКонт, ОСОБА_12 і ОСОБА_13 проти Бельгії» (Le Compte, Van Leuven and De Meyere v. Belgium), заяви № № 6878/75, 7238/75).

Устатті 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Система судів загальної юрисдикції є розгалуженою. Судовий захист є основною формою захисту прав, інтересів та свобод фізичних і юридичних осіб, державних та суспільних інтересів.

Судова юрисдикція - це інститут права, який покликаний розмежувати між собою компетенцію як різних ланок судової системи, так і різні види судочинства, якими є цивільне, кримінальне, господарське та адміністративне.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Окрім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Предметна юрисдикція - це розмежування компетенції цивільних, кримінальних, господарських та адміністративних судів. Кожен суд має право розглядати і вирішувати тільки ті справи (спори), які віднесені до їх відання законодавчими актами, тобто діяти в межах встановленої компетенції.

У частинах першій та третій ст. 3 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України "Про міжнародне приватне право", законів України, що визначають особливості розгляду окремих категорій справ, а також міжнародних договорів, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України. Провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

У порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні, а також у спосіб оскарження рішення, дії органу державної влади п.10 ч.2 ст. 16 ЦПК України.

Правила визначення компетенції судів щодо розгляду цивільних справ передбачені статтею 19 ЦПК України, згідно з якою суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Спори про право цивільне, пов`язані з належністю майна, на яке накладено арешт, розглядаються в порядку цивільного судочинства, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, як суб`єкт цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства.

Згідно позовної вимоги №1 позивачем оскаржує дії вчинені Головним слідчим управлінням міністерства внутрішніх справ у Львівській області в рамках розслідування у кримінальній справі №141-3198 від 16.01.2010р.

За наявності кримінального провадження власник чи інший володілець майна може звернутися до суду за захистом свого порушеного, невизнаного чи оспорюваного права власності у загальному порядку, якщо такий спір є спором цивільним.

У разі, якщо право власності особи порушене у кримінальному провадженні, така особа, навіть за умови, що вона не є учасником кримінального провадження, має право на звернення з клопотанням про скасування арешту та вирішення інших питань, які безпосередньо стосуються її прав, обов`язків чи законних інтересів, у порядку, передбаченому КПК України.

Враховуючи те, що вказані правовідносини виникли за дії КПК України від 1960 року, то порядок накладання арешту на майно, скасування арешту, вирішення інших питань з приводу арешту майна було урегульовано у статтях 126, 234 КПК України від 1960 року.

Після набрання чинності КПК України від 2012 року, на час звернення до суду з цивільним позовом позивач мав право захистити свої права відповідно до норм КПК України, у порядку кримінального судочинства.

Таке право передбачене пунктом 9 розділу XI «Перехідні положення» КПК України від 2012 року, а саме, що питання про зняття арешту з майна, накладеного під час дізнання або досудового слідства до дня набрання чинності цим Кодексом, вирішується в порядку, що діяв до набрання чинності цим Кодексом.

Частиною 6 ст. 126 КПК України (1960 року), визначено, що накладення арешту на майно скасовується постановою слідчого, коли в застосуванні цього заходу відпаде потреба.

Відповідно до ст. 234 КПК України (1960 року) дії слідчого можуть бути оскаржені прокуророві як безпосередньо, так і через слідчого. Скарги можуть бути як письмові, так і усні. Усні скарги прокурор або слідчий заносить до протоколу. Слідчий зобов`язаний протягом доби направити прокуророві скаргу, що надійшла до нього, разом із своїми поясненнями. Подача скарги не зупиняє виконання дії, яка оскаржується, коли це не визнає за потрібне слідчий або прокурор. Дії слідчого можуть бути оскаржені до суду. Скарги на дії слідчого розглядаються судом першої інстанції при попередньому розгляді справи або при розгляді її по суті, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Тобто чинним кримінальним процесуальним законом передбачено способи захисту прав власника або володільця майна у кримінальному провадженні, разом з тим, чинним цивільно-процесуальним законом не передбачена можливість такого захисту у порядку цивільного судочинства.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

За змістом п.7 ч.1 ст.4 КАС України субєктом владних повноважень є орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший субєкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

З тексту позовної заяви вбачається, що позивачем заявлено позовні вимоги про оскарження дій нотаріуса Першої Львівської державної нотаріальної контори, вчинених на виконання своїх владно-публічних та управлінських функцій, як державним реєстратором в порушення вимог Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Таким чином предметом справи ( позовна вимога №2) є спір, що не має ознак приватноправового характеру, оскільки предметом перевірки в цій справі є виключно дотримання державним реєстратором як суб`єктом владних повноважень публічно-владних управлінських функцій, зокрема, правомірність здійснення реєстрації обтяження, а відтак вказаний спір повинен розглядатися за правилами адміністративного судочинства.

Зазначене в повній мірі узгоджується з правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду від 04.04.2018 у справі №826/9928/15, згідно з яким оскарження дій субєкта наділеного функціями приймати рішення про державну реєстрацію прав, є публічно-правовим спором, оскільки позовна заява не містить доводів стосовно невиконання умов цивільно-правової угоди, дослідженню підлягають виключно владні, управлінські рішення та дії приватного нотаріуса, який у межах спірних правовідносин діє як субєкт владних повноважень.

За практикою Європейського суду з прав людини (рішення у справі «Сокуренко і Стригун проти України») суд, який розглянув справу, не віднесену до його юрисдикції, не може вважатися «судом, встановленим законом» у розумінні частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка гарантує право кожного на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Враховуючи вищенаведене, суд вважає за необхідне відмовити позивачу у відкритті провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Гураль Руслан Володимирович до Головного управління міністерства внутрішнії справ України у Львівській області, Першої Львівської державної нотаріальної контори про визнання дій та рішення незаконними.

Відповідно до ч.5 ст. 186 ЦПК України відмовляючи у відкритті провадження з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої статті, суд повинен розяснити заявнику, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд справи.

Керуючись ст.ст.4, 16, 19, 186, 260, 261, 353, 354 ЦПК України, ст.ст.4, 19, 21 КАС України, суддя, -

УХВАЛИВ:

У відкритті провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Гураль Руслан Володимирович до Головного управління міністерства внутрішнії справ України у Львівській області, Першої Львівської державної нотаріальної контори про визнання дій та рішення незаконними - відмовити.

Розяснити позивачу, що кримінальним процесуальним законом передбачено способи захисту прав власника або володільця майна у кримінальному провадженні, а відтак заявлена позивачем позовна вимога №1 підлягає розгляду судом який розглядав (розглядає) кримінальне провадження в рамках якої вчинено дії, що оскаржується позивачем.

Розяснити позивачу, що із заявленою позовною вимогою, щодо оскарження дій Першої Львівської державної нотаріальної контори слід подати позов в порядку адміністративного судочинства до Львівського окружного адміністративного суду.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Тернопільського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Головуючий суддяР. М. Грицак