Справа № 541/2874/18
Номер провадження 2/541/325/2019
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

06 грудня 2019 року м. Миргород

Миргородський міськрайонний суд Полтавської області у складі:

головуючого - судді Городівського О. А.,

за участю секретаря судового засідання - Ніколаєнко М. В.,

розглянувши цивільну справу

за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на земельну ділянку

та позову третьої особи, ОСОБА_3 , яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору, до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про визнання права власності на земельну ділянку,

установив:

18.12.2018 ОСОБА_1 звернулась до Миргородського міськрайонного суду з позовною заявою до ОСОБА_2 про визнання права власності на земельну ділянку площею 0,0182 га, що розташована за адресою : АДРЕСА_1 , кадастровий номер :01:001:0392.

На підтвердження позовних вимог вказала, що 07 вересня 2018 року між нею та ОСОБА_2 було укладено договір купівлі-продажу нежитлової будівлі, а саме відповідач продала їй торговий павільон, який розташований по АДРЕСА_1 , що складається з нежитлової будівлі площею 24,4 кв.м.

На момент укладання договору купівлі продажу земельна ділянка під торговим павільйоном належала ОСОБА_2 , проте вона мала інше цільове призначення (для будівництва та обслуговування будинку), а тому вона одночасно не була відчужена у зв`язку з тим, що на момент укладання договору купівлі-продажу відповідачем не було отримано новий державний акт на право власності на земельну ділянку.

30 серпня 2009 року рішенням 24 сесії п`ятого скликання Біликівської сільської ради було затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки із зміною цільового призначення земельної ділянки. Даним рішенням із земельної ділянки розташованої за адресою АДРЕСА_2 , яка виділена для будівництва та обслуговування житлового будинку виділено земельну ділянку, площею 0,0182 га. для будівництва та обслуговування будівель торгівлі. Зобов`язано ОСОБА_2 замовити виготовлення державного акту на право власності на земельну ділянку загальною площею 0,0182 га із зміненим цільовим призначенням. В подальшому ОСОБА_2 було отримано відповідний державний акт.

Оскільки на момент продажу ОСОБА_2 торгового павільйону, земельна ділянку належала саме ОСОБА_2 то позивачка наполягає, що у відповідності ст. 120 ЗК України до неї перейшло право власності на відповідну земельну ділянку. Але оскільки на момент оформлення договору купівлі-продажу рішенням Біликівської сільської ради було змінено цільове призначення земельної ділянки з «будівництва та обслуговування будинку» на «для роздрібної торгівлі та комерційних послуг» проте фактично державний акт виготовлено не було, а тому вони не змогли оформити перехід вказаних прав в нотаріальному порядку.

Вищевикладене змусило звернутись позивачку до суду задля захисту своїх порушених прав та як відповідач на даний час ухиляється від належного нотаріального оформлення та наполягає на окремій оплаті вартості земельної ділянки.

Ухвалою судді від 26.12.2018 позову заяву залишено без руху та надано строк на усунення вказаних в ухвалі недоліків.

08.01.2019 позивачем подано уточнену позовну заяву з урахуванням недоліків, визначених ухвалою від 26.12.2018.

Ухвалою Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 09 січня 2019 року відкрито провадження по даній справі та призначено до розгляду в порядку спрощеного провадження.

В ході судового розгляду судом з`ясовано, що власником нежилової будівлі торгового павільйону, розташованого по АДРЕСА_2 на момент розгляду справи являється ОСОБА_3 , яка ухвалою суду від 09.08.2019 залучена до справи у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору.

21.10.2019 ОСОБА_3 звернулась до суду з позовною заявою до первісного позивача ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про визнання права власності на спірну земельну ділянку.

Ухвалою суду позовну заяву ОСОБА_3 прийнято до спільного розгляду з первісною позовною заявою ОСОБА_1 та змінено процесуальний статус ОСОБА_4 на третю особу, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору.

Позові вимоги ОСОБА_3 мотивовані тим, що на підставі нотаріально посвідченого договору від 07.09.2010 ОСОБА_2 продала, а вона купила нежитлову будівлю, торговий павільйон, що знаходиться за адресою : АДРЕСА_1 , що цілком складається з нежитлової будівлі, загальною площею 24,4 м.кв. на приватизованій земельній ділянці розміром 0,0182 га, кадастровий номер :01:001:0392. У договорі окремо обумовлено, що земельну ділянку буде відчужено після отримання державного акту.

Оскільки на момент продажу торгового павільйону, земельна ділянку належала саме ОСОБА_2 то позивачка наполягає, що у відповідності ст. 120 ЗК України до неї перейшло право власності на відповідну земельну ділянку. Але оскільки на момент оформлення договору купівлі-продажу рішенням Біликівської сільської ради було змінено цільове призначення земельної ділянки на «для роздрібної торгівлі та комерційних послуг» проте фактично державний акт виготовлено не було, а тому вони не змогли оформити перехід вказаних прав в нотаріальному порядку.

Вищевикладене змусило звернутись позивачку до суду за для захисту своїх порушених прав та як відповідач на даний час ухиляється від належного нотаріального оформлення та наполягає на окремій оплаті вартості земельної ділянки, окрім того на земельну ділянку виявляють претензії інші особи.

Позивач, ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилась. До суду подала заяву, в які виклала прохання проводити судовий розгляду у її відсутність на підставі наданий раніше доказів.

ОСОБА_3 до суду направила заяву, в якій виклала прохання розглянути справу без її особистої участі повністю підтримала позовні вимоги свої позовної заяви та заперечила вимоги ОСОБА_1 .

Відповідач ОСОБА_2 в заяві про проведення судового розгляду без її участі визнала позовні вимоги ОСОБА_3 .

Дослідивши та проаналізувавши письмові докази по справі, судом встановлено, що відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єктів нерухомого майна право власності на земельну ділянку :01:001:0392 не зареєстроване. Відповідно до витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку (номер витягу НВ-016) вказана земельна ділянка має місце розташування: АДРЕСА_2 з цільовим призначенням до будівництва і обслуговування будівель торгівлі, розмір 0,0182 га та належить на прав власності ОСОБА_2 на підставі державного акту від 21.10.2011 серії ЯК 238030.

07.09.2010 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 укладено та нотаріально посвідчено договір купівлі-продажу торгового павільйону (а.с. 10). Відповідно змісту договору ОСОБА_2 , мешканка АДРЕСА_2 продала, а ОСОБА_4 , зареєстрована в АДРЕСА_2 купила нежитлову будівлю, торговий павільйон, що знаходиться за адресою : АДРЕСА_2 , що цілком складається з нежитлової будівлі, загальною площею 24,4 м2 на приватизованій земельній ділянці розміром 0,0182 га, кадастровий номер :01:001:0392. У договорі окремо обумовлено, що земельну ділянку буде відчужено після отримання державного акту.

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна реєстраційний номер 32 власником нежитлової будівлі торгівельного павільйону за адресою АДРЕСА_1 являється ОСОБА_3 на підставі договору купівлі продажу від 07.09.2010.

Крім того, статтею 638 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Отже, сторони договору, дійшовши згоди щодо істотних умов договору скріплюють його своїми підписами, що і є моментом укладення договору.

Станом на момент укладення договору редакція статті 120 Земельного кодексу України визнавалась наступним змістом «У разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.»

Аналогічна норма права містилась і у статті 377 ЦК України «До особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).»

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. п.п (Г), п.18 в постанові від 16 квітня 2004 року „Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ" якщо договором про відчуження житлового будинку, будівлі або споруди розмір земельної ділянки не визначено, до набувача переходить право власності на ті її частини, одна з яких зайнята житловим будинком, будівлею чи спорудою, а інша необхідна для їх обслуговування. В нашому випадку у договорі купівлі -продажу від 07.09.2010 чітко визначено розмір земельної ділянки, 0.0182 га та зазначено її кадастровий номер :01:001:0392. Однак на момент укладення та нотаріального посвідчення договору ОСОБА_2 , ще не отримала державного акту на земельну ділянку, яка була виділена із земельної ділянки, яка перебувала у її власності за адресою АДРЕСА_2 з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку.

При вирішенні даної справи суд враховує, що без земельної ділянки не можливе використання торгівельного павільйону за призначенням, і враховуючи вимоги ст. 186 ЦК України, приналежність, в даному випадку земельна ділянка, наслідує доля головної речі, якими являються торгівельний павільйон.

Стаття 392 ЦК України визначає право власника майна пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Що вказує законність та правомірність обраного способу захисту свого права зі сторони ОСОБА_3 .

Враховуючи вищевикладене суд приходить до висновку про необхідність повного задоволення позовних вимог ОСОБА_3 , вимоги ж первісної позовної заяви ОСОБА_1 задоволенню не підлягають, так як не відповідають обставинам справи є незаконним та необґрунтованими. Суду не надано належних та допустимих доказів, які б підтверджували укладення договору на який посилається ОСОБА_1 або іншого правочину який являвся б підставою набуття неї права власності на торговий павільйон та спірну земельну ділянку.

Керуючись ст. 120 ЗК України, ст. 377, 392 ЦК України ст .ст. 13, 81, 259, 260, 265 ЦПК України, суд

ухвалив:

Задовольнити позовну заяву ОСОБА_3 до ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

Визнати право власності за ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (РНОКПП НОМЕР_1 ) на земельну ділянку площею 0,0182 га, що розташована за адресою : АДРЕСА_2 , кадастровий номер :01:001:0392 з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування будівель торгівлі.

Відмовити в задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на спірну земельну ділянку.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ) та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (РНОКПП НОМЕР_1 ) судові витрати по 384 грн. 20 коп.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення через Миргородський міськрайонний суд до Полтавського апеляційного суду.

Повний текст рішення виготовлено 09.12.2019.

Суддя : О.А. Городівський