П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 березня 2019 року

м. Рівне

Справа № 563/1204/18

Провадження № 22-ц/4815/198/19

Головуючий у Корецькому районному

суді Рівненської області: ОСОБА_1

Дата і місце ухвалення рішення суду:

08.11.2018 в м. Корець Рівненської області

(складено повний текст рішення)

Час: не зазначено.

Рівненський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючий суддя: Хилевич С.В.

судді: Бондаренко Н.В., Ковальчук Н.М.,

секретар судового засідання: Шептицька С.С.;

учасники справи:

позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю "Горинь Агро";

відповідач 1: ОСОБА_2;

відповідач 2: Товариство з обмеженою відповідальністю "ГощаМілк"

представники учасників справи: позивача ОСОБА_3,

відповідача 1 ОСОБА_4,

за участі (в апеляційному суді):

представника позивача адвоката ОСОБА_3;

представника відповідача 2 адвоката ОСОБА_5;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Гоща-Мілк" на рішення Корецького районного суду Рівненської області від 08 листопада 2018 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Горинь Агро" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Гоща-Мілк", ОСОБА_2 про визнання недійсним договору оренди землі,

в с т а н о в и в:

У серпні 2018 року в суд звернулося Товариство з обмеженою відповідальністю "Горинь Агро" (далі ТзОВ "Горинь Агро") з позовом до ОСОБА_2, Товариства з обмеженою відповідальністю "Гоща-Мілк" (далі ТзОВ "Гоща-Мілк ) про визнання договору оренди землі недійсним. Позов мотивовано тим, що 22 січня 2010 року між ним та відповідачем-1 було укладено договір №194 оренди земельної ділянки розміром 1,7572 га, кадастровий номер :05:007:0005, розташованої на території Великомежиріцької сільської ради Корецького району Рівненської області, строком на 10 років. 10 грудня 2010 року договір зареєстровано в Корецькому районному відділі Рівненської регіональної філії ДП "Центр ДЗК". Вказаний договір є чинним, ніким не оспорювався та не визнаний недійсним в судовому порядку. Водночас, 05 лютого 2016 року ОСОБА_2 повторно уклав договір оренди землі щодо вже орендованої земельної ділянки з іншою юридичною особою ТзОВ "Гоща Мілк". Пояснював, що укладення відповідачами спірного договору оренди землі призвело до порушення його права як орендаря щодо користування земельною ділянкою. Крім того, 01 квітня 2018 року ТзОВ "Горинь Агро" та ОСОБА_2 уклали додаткову угоду про продовження дії Договору оренди землі від 22 січня 2010 року, до 21 січня 2030 року.

Відзив на позовну заяву не подавався.

04 вересня 2018 року представником відповідача-1 ОСОБА_6 подано до суду заяву про визнання позову ТзОВ "Горинь Агро".

Рішенням Корецького районного суду Рівненської області від 08 листопада 2018 року позов задоволено повністю.

Визнано недійсним договір оренди землі б/н від 05 лютого 2016 року, укладений між ОСОБА_2 та ТзОВ "Гоща-Мілк" строком на 7 (сім) років щодо земельної ділянки розміром 1,7572 га, кадастровий номер якої :05:007:0005, розташованої на території Великомежиріцької сільської ради Корецького району Рівненської області.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 та ТзОВ "Гоща-Мілк" на користь ТзОВ "Горинь Агро" сплачений при подачі позову судовий збір в розмірі 1 762 грн.

На рішення суду відповідачем-2 подано апеляційну скаргу, де покликається на його незаконність та необґрунтованість, що полягало у хибному застосуванні норм матеріального та процесуального права, а також неповноті з'ясування обставин, що мають значення для справи.

На її обґрунтування зазначає, що судом першої інстанції не було надано належної правової оцінки права оренди за договором оренди землі від 05 лютого 2016 року, земельної ділянки розміром 1,7572 га, кадастровий номер якої :05:007:0005. Доводячи неправомірність договору оренди земельної ділянки від 22 січня 2010 року та посилаючись на положення ст. 202 ЗК України, вказувало, що державна реєстрація земельних ділянок відповідно до Земельного кодексу України - це реєстрація державних актів та договорів оренди при формуванні земельної ділянки як об'єкта права та внесення записів до Поземельної книги, засади якої визнані наказом Держкомзему України від 02 липня 2003 року №174 "Про затвердження тимчасового порядку ведення державного реєстру земель". Таким чином, поряд з реєстрацією державних актів та договорів оренди землі у відповідних книгах, передбачено реєстрацію права на земельну ділянку у Поземельній книзі. Однак позивачем не надано доказів того, що право оренди земельної ділянки зареєстровано відповідно до чинного на той момент законодавства і такі обставини не були з'ясовані судом, зокрема, не була витребувана Книги записів про державну реєстрацію державних актів та поземельна книга, яка підтверджує права оренди ТзОВ "Горинь Агро" на земельну ділянку. Судом не досліджувалося, чи проведені приватним нотаріусом ОСОБА_7 відповідні запити до реєструючих органів, які до 01 січня 2013 року здійснювали державну реєстрацію договорів оренди земельних ділянок, що має суттєве значення. Натомість визнаний судом недійсним договір оренди земельної ділянки від 05 лютого 2016 року укладений у відповідності до чинного законодавства і містить усі істотні умови договору.

З наведених міркувань просить скасувати рішення суду першої інстанції, прийнявши нове про відмову у задоволенні позовних вимог.

У відзиві на апеляційну скаргу ТОВ "Горинь Агро" вважало рішення суду законним та обґрунтованим, а доводи викладені у апеляційній скарзі такими, що не заслуговують на увагу. Тому просило відхилити апеляційну скаргу.

На його переконання, доводи про вирішення спору виключно з позиції позивача не заслуговують на увагу, оскільки ТзОВ "Гоща-Мілк" не надало жодних доказів, які б їх спростовували. Вважало, що реєстрація укладеного з ОСОБА_2 договору оренди землі на вказану в позові земельну ділянку здійснено відповідно до вимог наказу Державного Комітету України по земельних ресурсах "Про затвердження Тимчасового порядку ведення державного реєстру земель" від 2.07.2003 року № 174. Пояснювало, що Поземельні книги не є належним доказом, які містять інформацію щодо предмету доказування. Зазначало, що суд повно та всебічно з'ясував обставини справи та надав належну оцінку доказом. Адже ОСОБА_2 з моменту реєстрації договору з ТОВ "Горинь Агро" не мала права передавати земельну ділянку іншій особі.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи ТзОВ "Гоща-Мілк", колегія суддів прийшла до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення.

Судом встановлено, що згідно з Державним актом на право власності на земельну ділянку серії РВ від 12 січня 2000 року, виданого Великомежиріцькою сільською радою, ОСОБА_2 на праві приватної власності належить земельна ділянка площею 1,7572 га, кадастровий номер :05:007:0005, розташована на території Великомежиріцької сільської ради Корецького району Рівненської області з цільовим призначенням: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Відповідно до договору № 194 оренди землі, укладеного між ТзОВ "Горинь Агро" та ОСОБА_2 22 січня 2010 року, останній передав в строкове платне користування належну їй земельну ділянку строком на десять років.

Договір зареєстровано в Корецькому районному відділі Рівненської регіональної філії ДП "Центр ДЗК", про що в Державному реєстрі земель вчинено запис від 17 грудня 2010 року за № 0.

Разом з тим, в період дії та чинності договору №194 оренди землі ОСОБА_2 05 лютого 2016 року уклав договір оренди цієї ж земельної ділянки з ТзОВ "Гоща-Мілк" строком на сім років.

Колегія суддів погоджується з висновком суду попередньої інстанції про те, що при укладанні 05 лютого 2016 року оспорюваного договору оренди землі сторонами договору не додержані вимоги ст.ст. 203, 215 ЦК України та приписи Закону України "Про орендну землі", оскільки цей договір був укладений без попереднього розірвання договору оренди земельної ділянки укладеного між ТОВ "Горинь Агро" та ОСОБА_2

Відповідно до ст. 792 ЦК України за договором найму (оренди) земельної ділянки наймодавець зобов'язується передати наймачеві земельну ділянку на встановлений договором строк у володіння та користування за плату. Відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом.

Аналіз зазначеної норми закону дозволяє зробити висновок, що наявність укладеного в установленому порядку договору оренди земельної ділянки обмежує права власника земельної ділянки у володінні та користуванні предметом договору оренди.

Згідно зі ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу, за якими зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (ст. 204 ЦК України).

Вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину (ст.ст. 215 - 216 ЦК України).

Спеціальним законом, яким регулюються відносини, пов'язані з орендою землі, є Закон України "Про оренду землі".

Статтею 1 Закону України "Про оренду землі" визначено, що оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

Відповідно до статті 13 Закону України "Про оренду землі" договір оренди землі це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Згідно зі ст. 15 Закону України "Про оренду землі", яка визначає умови договору оренди землі, не передбачено можливості передання однієї і тієї ж земельної ділянки одночасно в оренду різним орендарям за різними договорами.

Статтями 31, 32 Закону України "Про оренду землі" встановлено підстави припинення, розірвання договору оренди землі. Укладення договору оренди землі з іншим орендарем в період дії та чинності раніше укладеного договору оренди цієї ж земельної ділянки з іншим орендарем, не є підставою для припинення чи розірвання раніше укладеного договору.

З матеріалів справи убачається, що договір № 194 оренди землі, укладений між Тзов "Горинь Агро" та ОСОБА_2 22 січня 2010 року в судовому порядку недійсним, припиненим або розірваним не визнавався.

Таким чином, відповідач-1, будучи власником земельної ділянки площею 1,7572 га з кадастровим номером :05:007:0005 порушив умови попереднього договору оренди земельної ділянки та чинне законодавство, передавши повторно в оренду земельну ділянку іншій особі, не вирішивши питання про припинення попереднього договору оренди земельної ділянки, чим порушила права позивача, як орендаря земельної ділянки, на володіння так користування земельною ділянкою відповідно до договору.

Згідно з ч. 1 ст. 25, ст. 27 Закону України "Про оренду землі" орендар земельної ділянки має право, зокрема, самостійно господарювати на землі з дотримання умов договору оренди землі. Орендареві забезпечується захист його права на орендовану земельну ділянку нарівні із захистом права власності на земельну ділянку відповідно до закону.

Повно і правильно встановивши обставини справи, оцінивши наявні докази у їх сукупності та застосувавши при вирішенні спірних правовідносин норми матеріального права, які підлягали застосуванню, суд першої інстанції обґрунтовано задовольнив позов та визнав недійсним оспорюваний договір.

Щодо доводів апеляційної скарги про нез'ясування судом обставини державної реєстрації договору оренди земельної ділянки № від 22 січня 2010 року відповідно до чинного на той момент наказу Держкомзему України від 02 липня 2003 року №174 "Про затвердження тимчасового порядку ведення державного реєстру земель", а саме внесення записів до Поземельної книги, засади якої визнані даним наказом, слід зазначити таке.

З 01 січня 2010 року набрала чинності постанова Кабінету Міністрів України від 09 вересня 2009 року №1021, якою затверджено "Порядок ведення Книги записів про державну реєстрацію державних актів на право власності на земельну ділянку та на право постійного користування земельною ділянкою, договорів оренди землі" (далі - Порядок). Цей Порядок визначає процедуру ведення Книги записів про державну реєстрацію державних актів на право власності на земельну ділянку та на право постійного користування земельною ділянкою, договорів оренди землі - документа суворого обліку, який є власністю держави і складовою частиною державного реєстру земель та містить відомості про зареєстровані державні акти на право власності на земельну ділянку, на право постійного користування земельною ділянкою та договори оренди (суборенди) землі із зазначенням кадастрових номерів земельних ділянок. Пунктами 11, 13 Порядку встановлено, що дата внесення запису до розділу Книги записів є датою державної реєстрації документа, що посвідчує право на земельну ділянку. Державна реєстрація документа, що посвідчує право на земельну ділянку проводиться за місцем розташування земельної ділянки.

З відповіді Управління Держгеокадастру у Корецькому районі Рівненської області Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області та наданого останнім додатку вбачається, що по Великомежиріцькій сільській раді у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності та право постійного користування землею, 17 грудня 2010 року за номером 59 зареєстрований договір оренди земельної ділянки площею 1,7572 га, кадастровий номер :05:007:0005, сторонами в якому є ТзОВ "Горинь Агро" та ОСОБА_2 ОСОБА_7 ж інформацію містить й сам договір, з відміткою про його реєстрацію та вчинення запису в Державному реєстрі.

Отже, суд попередньої інстанції при вирішення спірних відносин володів достатніми доказами в підтвердження належного укладення договору між позивачем та ОСОБА_2 Тому в нього не могло виникнути сумнівів, які б стали підставою для збирання доказів з власної ініціативи, передбаченими ч. 7 ст. 81 ЦПК України випадках.

Виходячи із засад змагальності цивільного судочинства, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Сторони несуть ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Проте ТзОВ "Гоща-Мілк", будучи належним чином повідомленим про розгляд справи, знехтувало правом доказування обставин, які б мали значення для справи. В подальшому, в апеляційній інстанції, не надало будь-яких обєктивних і переконливих доказів на підтвердження своїх аргументів.

Заразом безпідставними є покликання в апеляційній скарзі на недодержання судом норм процесуального права.

Так, згідно з абз. другим ч. 2 ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи. Однак будь-яких фактів про процесуально-правові дефекти, що потягли би помилкове розв'язання цивільно-правового спору, відповідач не надав, а апеляційним судом здобуто не було.

Інші доводи заявнкиа колегія суддів вважає необґрунтованими і такими, що не заслуговують на увагу.

Підставою для залишення оскаржуваного рішення без змін відповідно до ст. 375 ЦПК України є додержання судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при його ухваленні.

Судовий збір, що понесений відповідачем 2 при поданні апеляційної скарги, відповідно до ст. 141 ЦПК України слід віднести на його ж рахунок.

Керуючись ст.ст. 374-375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальність "Гоща-Мілк" залишити без задоволення, а рішення Корецького районного суду Рівненської області від 08 листопада 2018 року без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено: о 09 год. 20 хв. 20.03.2019.

Головуючий С.В. Хилевич

Судді: Н.В. Бондаренко

ОСОБА_8