22-ц/804/3018/19
242/1867/19

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 грудня 2019 року м. Маріуполь

Єдиний унікальний номер 242/1867/19

Номер провадження 22-ц/804/3018/19

Донецький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: Ткаченко Т.Б. (суддя-доповідач), Кочегарової Л.М., Попової С.А.,

сторони:

позивач Акціонерне товариство комерційний банк «ПРИВАТБАНК»

відповідач ОСОБА_1

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи

на рішення Селидівського міського суду Донецької області від 28 серпня 2019 року, у складі судді Хацько Н.О.,

у справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК»

до ОСОБА_1

про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В с т а н о в и в:

Описова частина

Короткий зміст позовної заяви

В квітні 2019 року Акціонерне товариство комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (далі АТ КБ «ПРИВАТБАНК» або Банк) звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просив стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 121274,97 грн. за кредитним договором № б/н від 19 квітня 2011 року, яка складається з заборгованості за кредитом, по процентам за користування кредитом з 19 квітня 2011 року по 29 червня 2018 року в сумі 115368,90 грн., та відшкодувати судові витрати у розмірі 1921,00 грн.

Позовна заява мотивована тим, що 19.04.2011 року між позивачем та відповідачем ОСОБА_1 було укладено кредитний договір, на підставі якого позивач надав відповідачу кредит у розмірі 6000 грн. 00 коп. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою, затверджених наказом № СП-2010-256 від 06 березня 2010 року та Тарифами Банку, які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua/terms/pages/70, складає між ним та Банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Щодо зміни кредитного ліміту Банк керувався пунктами 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг, де зазначено, що клієнт дає згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням Банку і клієнт дає право Банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. Підписання договору є прямою і безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого Банком. Пунктом 1.1.3.2.3 Умов та правил надання банківських послуг передбачена можливість односторонньої зміни Тарифів та інших невід`ємних частин договору. Розмір відсоткової ставки може змінюватись Банком за умови інформування позичальника шляхом надання виписки по картковому рахунку на умовах, визначених в п.1.1.3.1.9 Умов та правил надання банківських послуг. Відповідно до п.1.1.2.3 до обов`язків позичальника відноситься отримання виписки про стан картрахунку та про здійснені операції. Банк свої зобов`язання за договором та угодою виконав в повному обсязі надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором.

Проте, умови Кредитного договору відповідачем належним чином не виконуються. Так, станом на 31.01.2019 року заборгованість за кредитним договором становить 204 047 грн. 10 коп., з яких: 5906 грн. 07 коп. заборгованість за тілом кредиту; 194641 грн. 03 коп. заборгованість за процентами за користування кредитом; 3500 грн. 00 коп. нарахована пеня за прострочене зобов`язання. З огляду на те, що законодавством не передбачено вимагати від боржника повернення лише повної суми заборгованості, а кредитодавець на свій розсуд може вимагати від боржника будь-яку частину суми заборгованості за кредитом. З наведених підстав позивач просить суд стягнути з відповідача суму заборгованості за кредитним договором у розмірі 121 274 грн. 97 коп., яка складається з: 5906 грн. 07 коп. заборгованість за тілом кредиту; 115368 грн. 90 коп. заборгованість за процентами за користування кредитом, а також 1921 грн. 00 коп. витрати зі сплати судового збору.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Селидівського міського суду Донецької області від 28 серпня 2019 року, з урахуванням ухвали цього ж суду від 08 листопада 2019 року про виправлення описки, в задоволенні позовних вимог АТ КБ «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено в повному обсязі.

Відмовляючи у задоволенні позову ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» про стягнення заборгованості за процентами за користування кредитом 115368,90 грн., суд першої інстанції дійшов висновку щодо необґрунтованості вимог Банку в цій частині. Рішення суду в цій частині мотивовано тим, що відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з ОСОБА_1 Банк дотримав вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону України від 12 травня 1991 року № 1023-ХІІ «Про захист прав споживачів» про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк.

Також суд послався на правову позицію, висловлену Великою Палатою Верховного Суду в постанові в справі № 342/180/17 від 3 липня 2019 року.

При цьому суд не прийняв до уваги відповідача щодо спливу строку позовної давності до вказаної частини позовних вимог та відмовив у вказаній частині позову за необгрунтованістю.

Відмовляючи у задоволенні позову про стягнення заборгованості за кредитом в розмірі 5906,07 грн. суд критично віднісся до доводів позивача щодо застосування до спірних правовідносин строку позовної давності обумовленого в Умовах та правилах надання банківських послуг, який становить 50 років, оскільки судом вказані умови визнано такими, що порушують права споживача та створюють істотний дисбаланс прав та сторін за кредитним договором.

Судом не прийнято до уваги надані Банком відомості про здійснення 06 березня 2016 року саме відповідачем платежу по картковому рахунку, оскільки строк дії картки становить 02.2015 року, договір про видачу та випуску нової картки на ім`я відповідача не був пролонгованим, та Банком не надано жодного належного та допустимого доказу в підтвердження факту здійснення платежу саме відповідачем за вищевказаним кредитним договором.

Враховуючи термін дії картки до лютого 2015 року та строк звернення позивачем до суду з даним позовом 18 березня 2019 року, суд дійшов висновку щодо пропуску Банком строку загальної позовної давності та про відмову у задоволенні позову в частині стягнення заборгованості за кредитом за спливом позовної давності, про застосування якої заявлено відповідачем.

При цьому судом зауважено, що наявність платежу 06 березня 2016 року не пливає на висновок про пропуск позивачем строку позовної давності, враховуючи строк звернення позивача до суду.

Надходження апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції

У жовтні 2019 року до Донецького апеляційного суду надійшла апеляційна скарга АТ КБ «ПРИВАТБАНК» на рішення Селидівського міського суду Донецької області від 28 серпня 2019 року, у якій посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування матеріального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд при ухваленні рішення ототожнив поняття «договору» та «платіжної картки». Проте це є різні поняття, оскільки платіжна картка це спеціальний платіжний засіб, яка використовується для ініціалізації переказу коштів з рахунку платника, або відповідного рахунку банку з метою здійснення будь-яких операцій , передбачених даним договором. А тому, закінчення строку картки не свідчить про припинення договірних відносин між Банком та відповідачем.

Позивач вважає, що підлягали нарахуванню суми, нараховані за останні три роки, тобто у межах строку позовної давності, і така позиція викладена в постанові ВСУ № 6-160 цс14 від 19 листопада 2014 року.

Суд дійшов помилкового висновку про обґрунтованість заяви відповідача про застосування позовної давності за всіма вимогами банку. Оскільки умовами договору встановлені окремі самостійні зобов`язання, які деталізують обов`язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового платежу, а відтак і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення.

Застосовуючи позовну давність суд першої інстанції, невірно застосував положення ст. 1054 ЦК України щодо права банку на отримання процентів та комісії за весь час користування кредитом, та нарахування яких припиняється з дня повернення позики. З урахуванням положень статті 257 ЦК України підлягали задоволенню вимоги банку про стягнення заборгованості за тілом кредиту і процентів нарахованих в межах останніх трьох років, які передували зверненню банка до суду з позовом.

Не погоджуюсь з наданим позивачем розрахунком заборгованості, суд не виконав свій процесуальний обов`язок щодо перевірки та оцінки його в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, наведення аргументів на його спростування та наведення у рішенні свого розрахунку. Саме такого висновку дійшов Верховний Суд по справі № 755/7704/15-ц.

Відзив на апеляційну скаргу відповідача

Відповідно до положень статті 360 ЦПК України відповідач ОСОБА_1 надав відзив, в якому посилається на те, що при прийнятті рішення, судом першої інстанції всебічно розглянуто справу та прийнято рішення згідно діючого законодавства, без порушення норм матеріального права. Суд дійшов правильного висновку щодо пропуску Банком строку позовної давності, оскільки позивач не надав до суду жодного доказу з приводу продовження строку позовної давності. Враховуючи ті обставини, що строк дії картки до 28 лютого 2015 року, то позовна давність за строком дії картки становить 27 лютого 2018 року.

Відповідно до положень Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції позивач не тільки повинен був не нараховувати відсотки, а списати нарахування у зв`язку з проведенням АТО.

Відповідно до положень норм ЦПК України суд не є учасником провадження, та збирати докази, робити розрахунки чи робити дії з приводу доказування не мав права.

За правилами ст. ст. 368, 369 ЦПК України дана апеляційна скарга підлягає розгляду апеляційним судом за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Згідно ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідачем отримано копію ухвали про відкриття провадження та апеляційну скаргу, що підтверджується поштовим повідомленням (а.с.143,).

Фактичні обставини справи, встановлені судом

19 квітня 2011 року між Публічним акціонерним товариством комерційний банк «ПРИВАТБАНК», найменування якого змінено на АТ КБ «ПРИВАТБАНК» та ОСОБА_1 укладено договір про надання банківських послуг шляхом підписання відповідачем анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, за умовами якого останній отримав кредит у розмірі 6000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки, а відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитом. Однак відповідач не виконував умови договору, тобто не сплачував кожного місяця обов`язковий мінімальний платіж, у зв`язку з чим виникла заборгованість за наданим кредитом (а.с.7).

Термін дії картки становить до 02.2015 року (а.с.58).

До указаного договору банк додав витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/ (а.с. 9-32).

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами банку складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві (а.с. 7)

Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість ОСОБА_1 за вказаним договором станом на 31 січня 2019 року становить 204 047 грн. 10 коп., з яких: 5906 грн. 07 коп. заборгованість за тілом кредиту; 194641 грн. 03 коп. заборгованість за процентами за користування кредитом; 3500 грн. 00 коп. нарахована пеня за прострочене зобов`язання. З яких позивач просить стягнути суму заборгованості за кредитним договором у розмірі 121 274 грн. 97 коп., яка складається з: 5906 грн. 07 коп. заборгованість за тілом кредиту; 115368 грн. 90 коп. заборгованість за процентами за користування кредитом з 19.04.2011 року по 29.06.2018 року.

Мотивувальна частина

Позиція апеляційного суду

За положеннями пункту 2 частини 1 статті 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно частини 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Встановлено й вбачається з матеріалів справи, що ухвалюючи оскаржуване рішення в частині відмови у задоволенні позову про стягнення заборгованості по процентам за користування кредитом за необгрунтованістю позовних вимог ухвалено при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, висновки суду, викладені у рішенні, не відповідають обставинам справи.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

Відповідно до частини 3 статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Частиною 1 статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону судове рішення відповідає не у повному обсязі.

Щодо позовних вимог про стягнення заборгованості за процентами за користування кредитом за період з 19 квітня 2011 року по 29 червня 2018 року.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

За змістом статті 1056-1 ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

В анкеті - заяві ОСОБА_1 від 19 квітня 2011 року, яка підписана останнім, та додана Банком до позовної заяви, зазначено про оформлення на ім`я відповідача платіжної карти кредитки «Універсальна» (а.с.7).

У довідці про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна 55 днів пільговий період» від 19 квітня 2011 року, зазначені: базова процентна ставка за кредитним лімітом 2,5% на місяць із розрахунку 360 днів у році; розмір щомісячних платежів, що становить 7% від заборгованості, але не менш 50 грн та не більш залишку заборгованості; строк внесення щомісячних платежів до 25 числа місяця, наступним за звітним, а також визначені інші фінансові умови надання платіжної картки «Універсальна 55 днів пільговий період» (а.с.8).

Таким чином при підписанні даного договору про надання кредитного ліміту на платіжну картку відповідач погодив своїм особистим підписом довідку про Умови кредитування з використанням картки «Універсальна», 55 днів пільговий період», де сторони погодили базову відсоткову ставку на місяць- 2,5% (тобто 30 % річних).

Відповідно до наданої відповідачем до матеріалів справи кредитної картки № НОМЕР_1 вбачається, що строк її дії до 02.2015 року (а.с.58).

Листом від 05 липня 2019 року № 30.1.0.0/2-20190318/443 АТ КБ «ПРИВАТБАНК» підтвердило, що згідно кредитного договору б/н від 19.04.2011 року, ОСОБА_1 отримав зазначену картку зі строком дії до останнього дня 02.2015 року (а.с.86).

Заперечуючи проти позову, ОСОБА_1 підтвердив отримання кредитного ліміту у розмірі 6000 грн. на зазначену кредитну картку, користування нею до 14 січня 2015 року. При цьому відповідач висловлював заперечення проти ознайомлення і погодження на укладення кредитного договору на умовах, викладених в Правилах та умовах надання банківських послуг, які позивач надав до позовної заяви, та в яких зазначено про строк позовної давності 50 років, він не підписував, а також не здійснював платіж на погашення кредиту 06 березня 2016 року (а.с.54 61).

При цьому будь-яких заперечень щодо ознайомлення та підписання довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна 55 днів пільговий період» від 19 квітня 2011 року, узгодження з позивачем відсоткової ставки за користування кредитом 2,5% на місяць та користування кредитним лімітом саме на таких умовах, відповідач не висував, а заявив клопотання про застосування строку позовної давності та відмови у задоволенні позову з цих підстав.

Отже, апеляційний суд вважає, що підписані відповідачем заява та довідка, в якій зокрема, сторони погодили проценти за користуванням кредитом у розмірі 30% річних, свідчать про його обізнаність щодо умов кредитування та узгодження з ним саме тих умов, про які вважав узгодженими банк, а відтак становлять у своїй сукупності кредитний договір, та який мав виконуватись та виконувався відповідачем до 14 січня 2015 року.

У свою чергу висновки суду, що у заяві позичальника від 19 квітня 2011 року процентна ставка не зазначена, матеріали справи не містять підтверджень, що саме надані позивачем довідка про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільговий період» та Умови розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами, а отже, відсутня домовленість щодо даної істотної умови договору, є помилковими, оскільки спростовуються іншим письмовим документом, а саме довідкою про Умови кредитування з використанням картки «Універсальна, 55 днів пільговий період» від 19 квітня 2011 року за договором SAMDN 7970, ІІН НОМЕР_2 , ОСОБА_1 , підписаною відповідачем, та саме за даним кредитним договором відповідач був активним користувачем грошових коштів позивача, що підтверджується випискою по картковому рахунку ( а.с. 78 -85).

Надходячи такого висновку колегія суддів виходить з того, що відповідач не заперечував в суді першої інстанції щодо отримання кредитного ліміту та користування ним зі сплатою відсотків, які відповідно до наведеної вище довідки про умови кредитування становили 30%.

Застосовуючи при ухваленні рішення про відмову у задоволенні позову про стягнення заборгованості по процентам за користування кредитом за необгрунтованістю позовних вимог, суд першої інстанції помилково постався на правову позицію, викладену у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, оскільки дана справа містить інші обставини та не може бути покладена в основу рішення.

Відповідач порушив умови кредитного договору та допустив кредитну заборгованість.

Проте, пред`являючи позов, Банк пропустив строк позовної давності.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

ОСОБА_1 . в суді першої інстанції заявив клопотання про застосування позовної давності.

Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

При цьому початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними подіями (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Якщо умовами договору встановлено окремі самостійні зобов`язання, які деталізують обов`язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а тому й початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення.

У разі неналежного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредиту, погашення якого відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, що викладений у постанові від 30 вересня 2015 року № 6-154цс15.

З наданої позивачем до матеріалів справи виписки за кредитною картою ОСОБА_1 № 150399 вбачається, що остання операція, з використання платіжної картки здійснена позивачем 14 січня 2015 року, відповідно до якої останнім внесені грошові кошти на повернення кредиту (а.с.78 - 85, 116- 118).

Зазначена виписка містить відомості зарахування грошових коштів на карту/рахунок 02 грудня 2015 року та 06 березня 2016 року відповідно 800 грн та 950 грн, внесення яких категорично заперечувалось в суді відповідачем.

Враховуючи ті обставини, що платіжна картка діяла до 28 лютого 2015 року, та після цієї дати можливість здійснювати платіжні операції з її використанням у відповідача припинилась, нова платіжна картка останньому не видавалась, а позивачем на вимогу відповідача до суду не було надано доказів на підтвердження здійснення саме останнім вказаних вище платежів, слід дійти висновку про пропуск Банком передбаченого статтею 257 ЦК України трирічного строку позовної давності, оскільки права позивача щодо повернення кредиту, відсотків за користування кредитом були порушені 25 січня 2015 року після несплати позичальником обов`язкового щомісячного платежу.

Отже, з 25 січня 2015 року Банк мав можливість звернутися до суду з позовом до відповідача про стягнення кредитної заборгованості, проте звернувся до суду, як встановлено судом першої інстанції, та не заперечується позивачем, 18 березня 2019 року, тобто зі спливом строку позовної давності, про застосування якого заявив відповідач, що є підставою для відмови у задоволенні позову в частині стягнення заборгованості по процентам за користування кредитом з 19 квітня 2011 року по 26 червня 2018 року.

При цьому не встановлено наявність і допустимість доказів, які б підтверджували, що сторонами визначена позовна давність тривалістю у 50 років, оскільки Банк не надав доказів того, що саме надані до матеріалів справи Умови і правила надання банківських послуг підписував відповідач, надаючи заяву позичальника, що узгоджується з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленою у постанові від 06 лютого 2019 року № 14-491 цс 18 (справа № 202/26885/13-ц).

У заяві позичальника від 19 квітня 2011 року посилання на домовленість сторін щодо збільшення строку давності відсутнє. Відсутній і окремий договір про збільшення строку позовної давності.

Доводи апеляційної скарги щодо можливості задоволення позовних вимог банку про стягнення заборгованості за тілом кредиту і процентів, нарахованих в межах останніх трьох років, які передували зверненню до суду з цим позовом, є безпідставними.

Водночас, згідно з висновками Верховного Суду України, викладеними у постанові від 19 березня 2014 року № 6-14цс14, платіжна картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності (стаття 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (стаття 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору.

Окрім того, оскільки, після спливу визначеного договором строку кредитування право позивача нараховувати проценти за кредитом припинилося, то спливла і позовна давність за вимогою про сплату процентів за цим кредитом. Банк безпідставно проводив нарахування та вимагає повернення процентів за користування кредитом, нарахованих після 28 лютого 2015 року.

Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 березня 2018 року у справі № 14-10цс18.

Таким чином, вимоги Банку про стягнення заборгованості за відсотками за користування кредитними коштами є безпідставними та не підлягають задоволенню з мотивів, наведених у цій постанові.

Щодо позовних вимог про стягнення тіла кредиту

З обставин справи слідує, що відповідач заперечував проти позову, вказав на пропуск позивачем строку позовної давності звернення з позовом до суду та просив застосувати правові наслідки визначені частиною четвертою статті 268 ЦК України.

Відповідно до статті 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно положень статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до статті 81 ЦПК України , кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Як встановлено судом, кінцевий термін повернення кредиту відповідає строку дії картки, тобто 28 лютого 2015 року.

Отже, термін дії договору сплив у лютому 2015 року, а з даним позовом банк, як встановлено судом, звернувся лише у 18 березня 2019 року, тобто поза межами трирічного строку, визначеного законом, та матеріали справи не містять доказів переривання строку позовної давності.

Підтверджень внесення саме відповідачем сум на повернення кредиту 02 грудня 2015 року та 06 березня 2016 року, матеріали справи не місять. Внесення вказаних сум не підтверджено квитанціями, касовими ордерами та іншими документами, що засвідчують здійснення вказаних платежів особисто ОСОБА_1 та визнання ним боргу, а останній заперечував вчинення цих дій.

За наведених обставин суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що позивачем пропущено строк позовної давності за вимогами про стягнення кредиту, про застосування наслідків спливу якого заявлено відповідачем, що відповідно до частини четвертої статті 267 ЦК України є підставою для відмови у задоволенні позову.

ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

З огляду на наведене вище, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду в частині відмови у задоволенні позову про стягнення відсотків за користування кредитом як таке, що не відповідає обставинам справи, ухвалено у порушення норм процесуального права та при неправильному застосовані норм матеріального права, що є підставою, відповідно до положень статті 376 ЦПК України, для скасування з ухваленням в цій частині нового судового рішення про часткове задоволення позову.

У зв`язку з чим апеляційна скарга Банку підлягає частковому задоволенню.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд,

П о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» задовольнити частково.

Рішення Селидівського міського суду Донецької області від 28 серпня 2019 року в частині відмови у задоволенні позову про стягнення заборгованості по процентам за користування кредитом скасувати.

У задоволенні позову Акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по процентам за користування кредитом за період з 19 квітня 2011 року по 29 червня 2018 року в сумі 115368 гривень 90 копійок відмовити.

В решті рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, визначених п. 2 ч. 3 ст. 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складений 06 грудня 2019 року.

Судді: Т.Б.Ткаченко

Л.М.Кочегарова

С.А.Попова