Номер провадження: 22-ц/813/7444/19
Номер справи місцевого суду: 1504/1641/12
Головуючий у першій інстанції Дєтков О. Я.
Доповідач Сегеда С. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.12.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого Сегеди С.М.,

суддів: Комлевої О.С.,

Цюри Т.В.,

за участю секретаря Ющак А.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Березівського районного суду Одеської області від 25 квітня 2019 року у цивільній справі за скаргою ОСОБА_1 на дії державного виконавця - виконуючого обов`язки начальника Березівського міжрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області Молчанова Є.О., заінтересована особа ОСОБА_2 ,

встановив:

15 серпня 2018 року ОСОБА_1 звернулась до суду зі скаргою на дії державного виконавця - виконуючого обов`язки начальника Березівського міжрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції (далі - МВДВС ГТУЮ) в Одеській області Молчанова Є.О., заінтересована особа ОСОБА_2 .

В обґрунтування заяви заявниця вказала, що за рішенням Березівського районного суду Одеської області від 10 січня 2013 року з ОСОБА_2 на утримання двох неповнолітніх дітей судом стягнуті аліменти в загальному розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів на її користь до повноліття дітей. На підставі вказаного рішення суду було видано виконавчий лист, який направлено для примусового виконання до Березівського МВДВС ГТУЮ в Одеській області.

З розрахунку по аліментам вбачається, що державний виконавець невірно розраховує розмір аліментів, у зв`язку з чим скаржник ОСОБА_1 звернулася до суду та просила визнати відмову державного виконавця виконуючого обов`язки начальника Березівського МВДВС ГТУЮ в Одеській області Молчанова Є.О. в проведенні нарахування розміру аліментів визнати неправомірною та зобов`язати його усунути порушення її прав на отримання аліментів на утримання дітей в розмірі не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину.

Ухвалою Березівського районного суду Одеської області від 25 квітня 2019 року узадоволенні скарги ОСОБА_1 на дії державного виконавця - виконуючого обов`язки начальника Березівського МВДВС ГТУЮ в Одеській області Молчанова Є.О., заінтересовані особи: виконуючий обов`язки начальника Березівського МВДВС ГТУЮ в Одеській області Молчанов Є.О., ОСОБА_2., відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 ставить питання про скасування ухвали Березівського районного суду Одеської області від 25 квітня 2019 року, та постановлення нової, якою задовольнити її скаргу у повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права.

Разом з тим колегія суддів зазначає, що до суду апеляційної інстанції в зазначений день і час: 29.11.2019 року, на 14.00 год. учасники справи не з`явились, будучи належним чином повідомленими про час і місце судового засідання (а.с. 139-143).

З цих підстав, та з врахуванням строків розгляду справи в суді апеляційної інстанції, колегія суддів дійшла висновку про необхідність слухання справи у відсутність її учасників, неявка яких до суду визнана судом неповажною, на підставі наявних у справі доказів.

При цьому, колегія суддів зазначає, що необґрунтоване затягування розгляду справи суперечить вимогам ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, учасником якої є Україна (далі - Конвенція), стосовно права кожного на розгляд його справи судом упродовж розумного строку.

Колегія суддів також виходить із того, що у своєму рішенні у справі «Калашников проти Росії» Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зазначив, що розумність тривалості провадження визначається залежно від конкретних обставин справи, враховуючи критерії, визначені у прецедентній практиці ЄСПЛ, зокрема складність справи, поведінка заявника та поведінки компетентних органів влади.

У рішенні ЄСПЛ від 03.04.2008 року у справі «Пономарьова проти України» та у постанові Верховного Суду України від 15 травня 2019 року, справа № 922/4244/17 зазначено, що сторони мають вживати заходи, щоб дізнатися про стан відомого їм судового провадження.

Таким чином, аналіз викладених вище обставин в їх сукупності дає підстави стверджувати про неналежне здійснення учасниками справи своїх процесуальних прав і виконання процесуальних обов`язків.

При цьому, колегія суддів зазначає, що відповідно до ст.ст. 268, 382 ЦПК України, в редакції, яка набрала чинності 15.12.2017 року, у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Крім того, на вимогу зазначених норм процесуального права, датою ухвалення судового рішення, ухваленого за відсутності осіб, які беруть участь у справі, є дата складення повного судового рішення.

У зв`язку з цим, та на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

З цих підстав, датою складення цього судового рішення є 09.12.2019 року.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваної ухвали суду, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про необхідність задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступних підстав.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив із того, що в Законі України «Про виконавче провадження» відсутні норми, які наділяють державного виконавця право змінювати рішення суду. Згідно ч.1 ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Однак, з таким висновком суду не погоджується колегія суддів, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Березівського районного суду Одеської області від 10.01.2013 року з ОСОБА_2 на користь скаржника ОСОБА_1 на утримання їх двох неповнолітніх дітей судом стягнуті аліменти в загальному розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів на її користь до повноліття дітей, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно

На підставі цього судового рішення судом був виданий виконавчий лист, який був пред`явлений для примусового виконання, а саме стягнення з батька дітей ОСОБА_2 аліментів на користь ОСОБА_1 , який знаходиться на виконанні в Березівському МВДВС ГТУЮ в Одеській області.

Однак, на заяву ОСОБА_1 здійснити перерахунок розміру аліментів, державний виконавець відмовився врахувати під час обчислення розміру аліментів гарантований державою 50% прожитковий мінімум для дитини відповідного віку з дня набрання чинності Закону України №2037-VIII від 17.05.2017 року, що змусило скаржника звернутись із даною скаргою до суду.

З цього приводу колегія суддів зазначає наступне.

Так, згідно ч.2 ст. 182 СК України (у редакції, чинній до моменту прийняття Закону України від 17 травня 2017 року № 2037-VІII) мінімальний розмір аліментів на одну дитину повинен був бути не меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» від 17 травня 2017 року № 2037-VІІІ ч.2 ст. 182 СК України викладено в наступній редакції: «Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку».

Вказаний Закон України набрав чинності 08 липня 2017 року, та саме з цієї дати державою визначено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

У відповідності до п. 17 Постанови Пленуму ВСУ від 15.05.2006 року за № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейною Кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК України. При цьому вказано, що зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину, не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення.

З цих підстав, та враховуючи, що в ч. 2 ст. 182 СК України були внесені зміни щодо мінімального розміру аліментів на одну дитину, вимоги скаржника ОСОБА_1 щодо визнання відмови державного виконавця здійснити перерахунок заборгованості по аліментам протиправною та зобов`язання державного виконавця усунути порушення її прав на гарантований державою 50% прожитковий мінімум розміру аліментів, є законними і обгрунтованими.

Однак, судом зазначених обставин не було враховано, а тому суд безпідставно посилався на те, що державний виконавець діє в межах своїх повноважень та не має права змінювати рішення суду, а скаржник, в свою чергу, має право звернутися до суду з заявою відповідно до положень ч.1 ст.192 СК України.

Проте, судом не було враховано, що ч.1 ст. 192 СК України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Тобто, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

Тобто, СК України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження. Ст. 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, у відповідності до положень ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки).

Таким чином, аналіз змісту ст. 192 СК України свідчить про те, що зміна законодавцем мінімального розміру аліментів, які підлягають стягненню з платника аліментів на одну дитину, не є підставою для зміни розміру аліментів відповідно до ст. 192 СК України.

Разом з тим, внесення змін до СК України в частині визначення мінімального розміру аліментів, що мають стягуватися з боржника, з приводу виконання рішення суду, віднесені саме до повноважень державного виконавця, у провадженні якого перебуває виконавче провадження з виконання виконавчого листа про стягнення аліментів.

Так, положеннями статті 1 ЗУ «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Крім того, ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 р. передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду у справі від 12.09.2018р. №459/2181/17 зміна закону, яким встановлюється мінімальний розмір аліментів, які підлягають стягненню з платника аліментів на одну дитину, не є підставою для зміни розміру аліментів відповідно до статті 192 СК України.

Тобто, збільшення мінімального розміру аліментів не є підставою для ухвалення нового рішення про збільшення розміру аліментів, як і не може бути підставою для відмови в перерахунку розміру аліментів, в розумінні ст. 192 СК України, оскільки зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення.

В таких випадках питання визначення мінімального розміру аліментів, що мають стягуватись з боржника, віднесені до повноважень державного виконавця, у провадженні якого перебуває виконавче провадження з виконання виконавчого листа про стягнення аліментів.

Об`єднаною палатою Касаційного цивільного суду Верховного Суду у справі №632/580/17, провадження №61-51св18 надано наступні висновки про правильне застосування норм права:

Юридичними фактами є певні факти реальної дійсності, з якими нормою права пов`язується настання правових наслідків, зокрема виникнення, зміна або припинення цивільних прав та обов`язків. Тлумачення частини третьої статті 11 ЦK України свідчить, що правові норми самі по собі не можуть створювати суб`єктивних прав та обов`язків, оскільки необхідна наявність саме юридичного факту. Зміна законодавцем мінімального розміру аліментів, які підлягають стягненню з платника аліментів на одну дитину, не є підставою для зміни розміру аліментів відповідно до статті 192 СК України.

Таким чином, в зазначеній постанові Верховний Суд звернув увагу на те, що Законом України від 03 липня 2018 року № 2475-VIІI частину першу статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» доповнено абзацом другим, яким передбачено, що виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого СК України. Тобто законодавством передбачений механізм, який надає можливість забезпечити виплату аліментів у розмірі не нижче мінімального гарантованого розміру, передбаченого СК України навіть при наявності постановлених раніше судових рішень про стягнення у розмірі, нижчому ніж мінімальний гарантований розмір аліментів, встановлений законом на час стягнення.

З огляду на викладене, колегія суддів зазначає, що обов`язок по перерахуванню розміру аліментів на розмір - не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого СК України, лежить саме на державному виконавцю, в провадженні якого перебуває виконавче провадження, як то передбачено ч.1 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» і зазначені дії не є зміною ухваленого судового рішення.

Згідно ч.ч. 1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Колегія суддів зазначає, що заявник апеляційної скарги надала суду достатні, належні і допустимі докази існування обставин, на які вона посилається як на підставу своїх заперечень проти оскаржуваної ухвали суду та доводів апеляційної скарги.

Згідно ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про те. що оскаржувана ухвала суду не відповідає зазначеним вимогам, доводи апеляційної скарги її повністю спростовують, оскільки ухвалу у справі постановлено не у відповідності до вимог матеріального процесуального права, у зв`язку з чим апеляційну скаргу слід задовольнити, оскаржувану ухвалу суду скасувати та прийняти постанову, якою скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.2 ч.1 ст. 374, п.4 ч.1 ст. 376, ст.ст. 381 - 384, 390 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Березівського районного суду Одеської області від 25 квітня 2019 року скасувати та прийняти постанову, якою скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати неправомірною відмову державного виконавця - в.о. начальника Березівського міжрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області Молчанова Є.О. в проведенні нарахування розміру аліментів, які стягуються з ОСОБА_2 , на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/6 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 16.11.2011р. до її повноліття; та сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/6 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 16.11.2011р. до його повноліття, відповідно до рішення Березівського районного суду Одеської області від 10.01.2013 року справі №1504/1642/2012 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів, - в розмірі не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку з дня набрання чинності Закону України №2037-УШ від 17.05.2017 року, тобто з 08.07.2017 року, та зобов`язати державного виконавця усунути порушення прав ОСОБА_1 на отримання аліментів на утримання дітей в розмірі не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції України протягом тридцяти днів з дня її прийняття.

Судді Одеського апеляційного суду: С.М. Сегеда

О.С. Комлева

Т.В. Цюра