ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/9231/19 Справа № 175/2088/17 Суддя у 1-й інстанції - Озерянська Ж. М. Суддя у 2-й інстанції - Свистунова О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 грудня 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді Свистунової О.В.,

суддів Красвітної Т.П., Єлізаренко І.А.,

за участю секретаря Гулієва М.І.о.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро

апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 20 серпня 2019 року

по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційний банк ПриватБанк, приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Вдовіної Ліани Леонідівни про визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, скасування в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно,

В С Т А Н О В И Л А:

У червні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Акціонерного товариства комерційний банк ПриватБанк, приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Вдовіної Ліани Леонідівни про визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, скасування в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно.

Позовна заява мотивована тим, що відповідно укладеного договору № DNIOGA00000156 від 26.12.2007 року ОСОБА_1 отримав кредит в розмірі 62 140,00 доларів США з цільовим призначенням: 50 000,00 доларів США на ремонт житлового будинку, 12 140,00 доларів США на сплату страхових платежів зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 0,92 % на місяць.

В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, 26.12.2007 року між ПАТ КБ Приватбанк та ОСОБА_1 був укладений Договір іпотеки № DNIOGA00000156 та Договір про задоволення вимог іпотекодержателя від 26.12.2007 року.

За Договором іпотеки, ОСОБА_1 надав в іпотеку нерухоме майно, а саме: домоволодіння, яке складається з двох житлових будинків з господарськими будівлями та спорудами: житловий будинок літ. А загальною площею 32,70 кв.м., житловою площею 12,20 кв.м., житловий будинок літ. В загальною площею 374,8 кв.м., житловою площею 105,10 кв.м., літ. Г вбиральня, літ. Д літній душ, літ. К колодязь, літ з.я зливна яма, № 2-5,7,8 огорожа, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер № 2901968 в електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно); земельну ділянку загальною площею 1770 кв.м., яка складається з земельної ділянки площею 1000 кв.м. для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд (кадастровий номер :02:030:0102), та земельної ділянки площею 770 кв.м. для ведення особистого селянського господарства (кадастровий номер :02:030:0103), що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до п.18.8.1 Іпотечного договору, укладеного між ПАТ КБ ПриватБанк та ОСОБА_1 , Іпотекодержатель набуває право звернути стягнення на Предмет іпотеки у випадку, якщо в момент настання термінів виконання будь-якого із зобов`язань, передбачених кредитним договором, вони не будуть виконані та відповідно до п.18.8.2 у визначених випадках звернути стягнення на Предмет іпотеки незалежно від настання термінів виконання якого-небудь із зобов`язань за Кредитним договором.

Згідно з п.24 Договору іпотеки звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюються у випадках, передбачених п.п.18.8.1, 18.8.2, 18.9 цього договору, відповідно до розділу V Закону України Про іпотеку на підставі рішення суду, або на підставі виконавчого напису нотаріуса або згідно із застереженням про задоволення вимог Іпотекодержателя, що містяться в цьому договорі. Звернення стягнення на предмет іпотеки за вибором Іпотекодержателя може бути здійснено у позасудовому порядку шляхом: переходу до Іпотекодержателя права власності на предмет іпотеки, про що Іпотекодержатель зобов`язаний письмово повідомити Іпотекодавця (п.29 Договору Іпотеки).

17 листопада 2016 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Вдовіною Л.А. було прийнято рішення про державну реєстрації прав та їх обтяжень, індексний номер 32411604 від 17.11.2016 року та зареєстровано право власності на будинок за адресою: АДРЕСА_1 за ПАТ КБ ПриватБанк (номер запису про право власності 17484730), на земельну ділянку площею 770 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , (номер запису про право власності 17485581), індексний номер 32412565 від 17.11.2016 року, та земельну ділянку площею 1000 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , (номер запису про право власності 17484891), індексний номер 32411604 від 17.11.2016 року.

Позивач вважав, що приватним нотаріусом порушено положення Закону України Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті.

Ураховуючи викладене, позивач просив суд визнати протиправними та скасувати: рішення від 17.11.2016 року, індексний номер 32412565 про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, а саме земельної ділянки: кадастровий номер :02:030:0103 площею 770 кв.м., рішення від 17.11.2016 року, індексний номер 32411604 про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, а саме земельної ділянки: кадастровий номер :02:030:0102 площею 1000 кв.м., що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 ; рішення від 17.11.2016 року, індексний номер 32411604 про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, а саме домоволодіння, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , що зареєстровані приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Вдовіною Л.Л.; скасувати в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно записи: № 17485581 про державну реєстрацію права власності ПАТ КБ ПриватБанк на нерухоме майно, а саме земельної ділянки: кадастровий номер :02:030:0103 площею 770 кв.м., № 17484891 про державну реєстрацію права власності ПАТ КБ ПриватБанк на нерухоме майно, а саме земельної ділянки: кадастровий номер :02:030:0102 площею 1000 кв.м., № 17484730 про державну реєстрацію права власності ПАТ КБ ПриватБанк на нерухоме майно, а саме домоволодіння, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 20.08.2019 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким його позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи та висновки суду не відповідають встановленим обставинам.

У відзиві на апеляційну скаргу, відповідач АТ КБ ПриватБанк просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, а скаргу позивача без задоволення.

Згідно з частиною 3 статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з положенням частини 2 статті 374 ЦПК України підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд переглядає справу за наявними і ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції установлено та це підтверджується матеріалами справи, що відповідно укладеного договору № DNIOGA00000156 від 26.12.2007 року ОСОБА_1 отримав кредит в розмірі 62 140,00 доларів США з цільовим призначенням: 50 000,00 доларів США на ремонт житлового будинку, 12 140,00 доларів США на сплату страхових платежів зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 0,92 % на місяць (а.с.12-13).

В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, 26.12.2007 року між ПАТ КБ Приватбанк та ОСОБА_1 був укладений Договір іпотеки № DNIOGA00000156 (а.с.14-16) та Договір про задоволення вимог іпотекодержателя від 26.12.2007 року (а.с.188-189).

За Договором іпотеки, ОСОБА_1 надав в іпотеку нерухоме майно, а саме: домоволодіння, яке складається з двох житлових будинків з господарськими будівлями та спорудами: житловий будинок літ. А загальною площею 32,70 кв.м., житловою площею 12,20 кв.м., житловий будинок літ. В загальною площею 374,8 кв.м., житловою площею 105,10 кв.м., літ. Г вбиральня, літ. Д літній душ, літ. К колодязь, літ з.я зливна яма, № 2-5,7,8 огорожа, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер № 2901968 в електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно); земельну ділянку загальною площею 1770 кв.м., яка складається з земельної ділянки площею 1000 кв.м. для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд (кадастровий номер :02:030:0102), та земельної ділянки площею 770 кв.м. для ведення особистого селянського господарства (кадастровий номер :02:030:0103), що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до п.18.8.1 Іпотечного договору, укладеного між ПАТ КБ ПриватБанк та ОСОБА_1 , Іпотекодержатель набуває право звернути стягнення на Предмет іпотеки у випадку, якщо в момент настання термінів виконання будь-якого із зобов`язань, передбачених кредитним договором, вони не будуть виконані та відповідно до п.18.8.2 у визначених випадках звернути стягнення на Предмет іпотеки незалежно від настання термінів виконання якого-небудь із зобов`язань за Кредитним договором.

Згідно з п.24 Договору іпотеки звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюються у випадках, передбачених п.п.18.8.1, 18.8.2, 18.9 цього договору, відповідно до розділу V Закону України Про іпотеку на підставі рішення суду, або на підставі виконавчого напису нотаріуса або згідно із застереженням про задоволення вимог Іпотекодержателя, що містяться в цьому договорі. Звернення стягнення на предмет іпотеки за вибором Іпотекодержателя може бути здійснено у позасудовому порядку шляхом: переходу до Іпотекодержателя права власності на предмет іпотеки, про що Іпотекодержатель зобов`язаний письмово повідомити Іпотекодавця (п.29 Договору Іпотеки).

Як вбачається із довідки ПАТ КБ Приватбанк, заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором станом на 28.10.2016 року складає 70 669,68 доларів США (а.с.142).

Відповідно до листа № 183 від 12.09.2016 року, ПАТ КБ ПриватБанк на підставі п.29 Договору Іпотеки направив ОСОБА_1 повідомлення про намір Банку здійснити перехід права власності до Іпотекодержателя на Предмет Іпотеки або укласти від свого імені договір купівлі-продажу нерухомого майна, а саме будинок за адресою: АДРЕСА_1 , що є предметом іпотеки, яке отримано ОСОБА_1 20.09.2016 року (а.с.160).

У зв`язку з невиконанням Позичальником своїх зобов`язань за кредитним договором ПАТ КБ ПриватБанк звернувся до приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Вдовіної Л.Л. про здійснення реєстрації права власності на Предмет іпотеки відповідно до ст.ст. 37, 38 Закону України Про Іпотеку.

17 листопада 2016 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Вдовіною Л.А. було прийнято рішення про державну реєстрації прав та їх обтяжень, індексний номер 32411604 від 17.11.2016 року та зареєстровано право власності на будинок за адресою: АДРЕСА_1 за ПАТ КБ ПриватБанк (номер запису про право власності 17484730), на земельну ділянку площею 770 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , (номер запису про право власності 17485581), індексний номер 32412565 від 17.11.2016 року, та земельну ділянку площею 1000 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , (номер запису про право власності 17484891), індексний номер 32411604 від 17.11.2016 року (а.с.17-25).

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з підстав їх необґрунтованості, прийшовши до висновку, що позивачем не надано доказів, що спірне нерухоме майно є єдиним місцем його проживання, та враховуючи, що загальна площа предмету іпотеки становить 407,5 кв.м., а тому в даному випадку положення Закону України Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті, не підлягають застосуванню.

Однак, колегія суддів не може погодитися з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Статтею 4 Закону України Про іпотеку встановлено, що обтяження нерухомого майна іпотекою підлягає державній реєстрації відповідно до закону.

Відповідно до ст. 4 Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень державній реєстрації прав підлягають речові права, похідні від права власності, зокрема, іпотека. Речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації (ч.2 ст. 3 Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень).

За положенням п.5 ч.1 ст. 24 Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо наявні суперечності між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями.

За змістом ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За змістом ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених ЦПК випадках.

Частиною 1 статті 19 ЦПК України встановлено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Стаття 12 Цивільного кодексу України передбачає, що особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд.

Відповідно до ч.1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Способами захисту цивільних прав та інтересів відповідно до ч.2 ст. 16 ЦК України можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 2 Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Отже, право або інтерес позивача може бути порушено внесенням до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомостей про наявність права іншої особи. При цьому рішення суб`єкта державної реєстрації прав про державну реєстрацію прав із внесенням відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вичерпує свою дію. А тому після внесення такого запису скасування зазначеного рішення не може бути належним способом захисту права або інтересу позивача. Тому належним способом захисту права або інтересу позивача у такому разі є не скасування рішення суб`єкта державної реєстрації прав про державну реєстрацію прав, а скасування запису про проведену державну реєстрацію права (частина друга статті 26 Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень).

Якщо судом буде встановлено, що суб`єкт державної реєстрації прав правомірно прийняв рішення про державну реєстрацію права (зокрема, для державної реєстрації подані всі необхідні документи, які вимагаються відповідно до закону, та відсутні встановлені законом підстави для відмови в державній реєстрації права), то це не є перешкодою для задоволення позову про скасування запису про проведену державну реєстрацію права, якщо наявність такого запису порушує право або інтерес позивача.

Такий правовий висновок викладений в постановах Великої Палати Верховного Суду від 29.05.2019 року у справі № 367/2022/15-ц, від 04.09.2018 року у справі № 915/127/18.

Відповідно до частини 4 статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що позивачем обрано не вірний спосіб захисту порушеного права в частині визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію права власності.

Доводи ОСОБА_1 , наведені як в позовній заяві, так і в апеляційній скарзі про порушення приватним нотаріусом положень Закону України Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті, на що суд першої інстанції уваги не звернув, колегія суддів не приймає до уваги як безпідставні.

Як установлено судом першої інстанції, так і судом апеляційної інстанції, відповідно укладеного договору № DNIOGA00000156 від 26.12.2007 року ОСОБА_1 отримав кредит в розмірі 62 140,00 доларів США з цільовим призначенням: 50 000,00 доларів США на ремонт житлового будинку, 12 140,00 доларів США на сплату страхових платежів зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 0,92 % на місяць.

Тобто, кредитні кошти отримані не на придбання іпотечного майна, а тому дія Закону України Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті не може бути застосована до спірних правовідносин.

Що стосується позовних вимог в частині скасування в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно колегія суддів виходить з наступного.

Спосіб захисту цивільного права чи інтересу - це дії, які спрямовані на попередження порушення або на відновлення порушеного, невизнаного, оспорюваного цивільного права чи інтересу. Спосіб захисту цивільного права чи інтересу має бути доступним та ефективним. Способи захисту цивільного права чи інтересу можуть бути судові (стаття 16 Цивільного кодексу (далі - ЦК) України) та позасудові (статті 17-19 ЦК України).

Відповідно до статей 12 і 33 Закону України «Про іпотеку» у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин (далі - Закон), одним зі способів захисту прав та інтересів іпотекодержателя є звернення стягнення на предмет іпотеки.

Підставами звернення стягнення на предмет іпотеки є: рішення суду, виконавчий напис нотаріуса або договір про задоволення вимог іпотекодержателя(частина третя статті 33 Закону).

З огляду на вказане Закон визначає такі способи звернення стягнення на предмет іпотеки: судовий (звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду); позасудовий: захист прав нотаріусом (звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі виконавчого напису нотаріуса) або самозахист (згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя).

Способами задоволення вимог іпотекодержателя під час звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідного застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, є (частина третя статті 36 Закону): 1) передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому статтею 37 Закону; 2) право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 Закону.

Сторони у пункті 29 договору іпотеки у Застереженнях про задоволення вимог іпотекодержателя відповідно до ст.36 Закону України Про іпотеку досягли домовленості про позасудовий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки за вибором Іпотекодержателя шляхом переходу до Іпотекодержателя права власності на Предмет Іпотеки в рахунок виконання основного зобовязанняв порядку встановленому ст. 37 Закону України Про іпотеку.

На думку колегії, іпотекодержатель має у позасудовому порядку здійснювати захист свого цивільного права та інтересу, оскільки з приводу реалізації цього способу захисту сторони досягли домовленості у договорі іпотеки та відповідному застереженні.

У разі порушення іпотекодавцем обов`язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов`язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом (частина перша статті 12 Закону).

Згідно з частиною першою статті 33 Закону у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 626 ЦК України).

Відповідно до статті 6ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).

Сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки (частина перша статті 36 Закону).

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки(частина друга статті 36 Закону).

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Суд апеляційної інстанції встановив, що сторони погодили іпотечне застереження, а саме визначили у договорі іпотеки обидва передбачені частиною третьою статті 36 Закону способи задоволення вимог іпотекодержателя: звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом переходу до Іпотекодержателя права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобовязання в порядку встановленому ст. 37 ЗУ Про іпотеку ; звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом його продажу іпотекодержателем .

Тому колегія звертає увагу на те, що процедура продажу предмета іпотеки, передбачена статтею 38 Закону, може бути застосована як спосіб задоволення вимог іпотекодержателя під час звернення стягнення на предмет іпотеки і в судовому порядку (про що суд згідно з абзацом п`ятим частини першої статті 39 Закону має вказати у судовому рішенні про задоволення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки), і у позасудовому порядку (згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя чи застереження в іпотечному договорі).

Таким чином, звернення стягнення на предмет іпотеки у позасудовому порядку шляхом переходу до Іпотекодержателя права власності на Предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобовязання у порядку, визначеному статтею 37 Закону, можливе, оскільки, сторони договору іпотеки передбачили цей спосіб задоволення вимог іпотекодержателя у іпотечному застереженні, яке прирівнюється до такого договору за юридичними наслідками. Та відповідно вирішення цього питання у судовому порядку та саме таким шляхом буде неналежним способом захисту.

За змістом частини першої статті 12, частини першої статті 33 та статті 35 Закону реалізації права іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки передує реалізація ним права вимагати дострокового виконання основного зобов`язання. І лише тоді, якщо останнє невиконане чи неналежно виконане, іпотекодержатель, якщо інше не передбачено законом, може звертати стягнення на предмет іпотеки. Недотримання цих правил є перешкодою для звернення стягнення на предмет іпотеки, але не перешкоджає іпотекодержателю звернутися з позовом до боржника про виконання забезпеченого іпотекою зобов`язання відповідно до частини другої статті 35 Закону.Недотримання іпотекодержателем процедури звернення стягнення на предмет іпотеки є однією з підстав для відмови в позові (Узагальнення судової практики розгляду цивільних справ, що виникають з кредитних правовідносин (2009 - 2010 роки), підготовлене Судовою палатою у цивільних справах Верховного Суду України).

Вимога, встановлена частиною першою статті 35 Закону, не перешкоджає іпотекодержателю здійснювати свої права, визначені статтею 12 цього Закону, без попереднього повідомлення іпотекодавця, якщо викликана таким повідомленням затримка може спричинити знищення, пошкодження чи втрату предмета іпотеки (частина третя зазначеної статті).

Крім того, колегія вважає, що за змістом припису частини другої статті 35 Закону визначена у частині першій цієї статті процедура подання іпотекодержателем вимоги про усунення порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору (яка передує прийняттю іпотекодержателем рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки у позасудовий спосіб на підставі договору) не є перешкодою для реалізації іпотекодержателем права звернутись у будь-який час за захистом його порушених прав до суду з вимогами: 1) про звернення стягнення на предмет іпотеки у спосіб його реалізації шляхом проведення прилюдних торгів (статті 41-47 Закону) - незалежно від того, які способи задоволення вимог іпотекодержателя сторони передбачили у відповідному договорі (в іпотечному застереженні); 2) про звернення стягнення на предмет іпотеки у спосіб продажу предмета іпотеки іпотекодержателем будь-якій особі-покупцеві (стаття 38 Закону) - якщо у відповідному договорі (в іпотечному застереженні) сторони цей спосіб задоволення вимог іпотекодержателя, встановлений статтею 38 Закону, не передбачили, а передбачили тільки можливість передання іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому статтею 37 Закону.

В свою чергу, матеріали справи підтверджують виконаня відповідачем іпотекодержателем процедури, а саме направлення на адресу іпотекодавця повідомлення про набуття права власності, яке було отримано позивачем 20.09.2016 року та відсутність відповідних заперечень. Право власності було зареєстровано за Іпотекодержателем 17 листопада 2016 року, а з зазначеним позовом він звернувся до суду у червні 2017 року.

З огляду на наведені висновки є обґрунтованими доводи відповідача про відсутність підстав для задоволення позову, а обрання певного способу правового захисту, зокрема досудового врегулювання спору, є правом, а не обов`язком особи, яка добровільно, виходячи з власних інтересів, його використовує. Встановлення законом або договором досудового способу врегулювання спору за волевиявленням суб`єктів правовідносин не вважається обмеженням юрисдикції судів і права на судовий захист.

Відповідно до частини 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

На підставі викладеного, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового про відмову в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

На підставі статті 141 ЦПК України, ураховуючи результат розгляду справи, судові витрати понесені сторонами в зв`язку з переглядом судового рішення розподілу не підлягають.

Керуючись ст.ст. 259,268,374,376,381-384 ЦПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 20 серпня 2019 року скасувати та ухвалити нове.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційний банк ПриватБанк, приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Вдовіної Ліани Леонідівни про визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, скасування в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду з дня складання повного судового рішення.

Головуючий О.В. Свистунова

Судді: Т.П. Красвітна

І.А. Єлізаренко