КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа № 755/369/16-ц Головуючий у суді І інстанції Гончарук В.П.
ПОСТАНОВА

Іменем України

04 грудня 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів:

Судді-доповідача: Олійника В.І.,

суддів: Желепи О.В., Заришняк Г.М.,

при секретарі Бондаренко І.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 09 листопада 2018 року у складі судді Гончарука В.П. у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

в с т а н о в и в :

У грудні 2015 року представник ПАТ «Фідобанк» за довіреністю - Єкімчук О.Л. звернувся до суду до суду з позовом про стягнення з відповідача ОСОБА_1 заборгованості за договором, який обґрунтовував тим, що 04.04.2008 року між ВАТ «СЕБ Банк» (правонаступник ПАТ «Фідобанк») та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №1263, згідно з умовами якого банк надав позичальнику кредитні кошти у розмірі 60 000 доларів США строком до 04.04.2033 року зі сплатою процентної ставки на рівні Libor+8,5% річних для придбання нерухомого майна з врахуванням змін та доповнень, внесених до Кредитного договору, що підтверджується додатковою угодою №1 від 27.02.2009 року, додатковим договором №2 від 25.01.2010 року, додатковим договором №3 від 08.04.2010 року, додатковою угодою №2 від 04.11.2010 року та додатковою угодою №4 від 24.05.2011 року.

Зазначав, що ВАТ «СЕБ Банк» (правонаступник ПАТ «Фідобанк») свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а саме. надав ОСОБА_1 кредит у розмірі, встановленому Договором.

Позичальник умови кредитного договору належним чином не виконує, грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами, відповідно до умов договору, не надає.

У зв`язку із зазначеними порушеннями позичальник ОСОБА_1 станом на 18.12.2015 року має заборгованість у сумі 1 552008 грн. 60 коп. з яких: 7 018,59 доларів США, що по курсу НБУ станом на 18.12.2015 року (23,48 грн.) становить - 164 850 грн. 36 коп.; заборгованість по процентах - 157,75 доларів США, що по курсу НБУ станом на 18.12.2015 року (23,48 грн.) становить - 3 701 грн. 66 коп.; пеня за несвоєчасну сплату кредиту та процентів за період від 24.01.2011 року до 18.12.2015 року - 66 250 грн. 86 коп.; борг за несплачену частину кредиту 1 709,73 доларів США, що по курсу НБУ станом на 18.12.2015 року (23,48 грн.) становить 40 157 грн. 58 коп.; залишок строкової заборгованості 54 370,99 доларів США, що по курсу НБУ станом на 18.12.2015 року (23,48 грн.) становить 1 277 048 грн. 14 коп.

В забезпечення виконання зобов`язань 04.04.2008 року між ВАТ «СЕБ Банк» (правонаступник ПАТ «Фідобанк») та ОСОБА_1 було укладено договір Іпотеки, відповідно до якого ВАТ «СЕБ Банк» в іпотеку було передано нерухоме майно, а саме, квартиру АДРЕСА_1 , яка належить на праві власності на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Марченко О.М. 07.11.2007 року за реєстровим номером № 4421 та зареєстрованого в реєстрі правочинів.

19 квітня 2016 року Дніпровським районним судом міста Києва було ухвалено заочне рішення суду, яким позовні вимоги ПАТ «Фідобанк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки було задоволено. В рахунок стягнення заборгованості ОСОБА_1 на користь ПАТ «Фідобанк» за кредитним договором №1263 від 04.04.2008 року у розмірі 1 552 008 грн. 60 коп., з яких 63 256 доларів США 91 центів, що за курсом НБУ на 18.12.2015 року становить 1 485 757 грн. 74 коп. - сума основного боргу та 66 250 грн. 86 коп. - нарахована пеня за договором, звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме, квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , вартістю 913 624 грн., яка належить ОСОБА_1 , шляхом визнання за ПАТ «Фідобанк» права власності на зазначену квартиру у АДРЕСА_1 . Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Фідобанк» витрати по оплаті судового збору в сумі 23 280 грн. 14 коп.

Ухвалою суду від 28 липня 2016 року заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 19 квітня 2016 року задоволено і скасовано заочне рішення Дніпровського районного суду м.Києва від 19 квітня 2016 року.

Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 09 листопада 2018 року позовні вимоги задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованість по кредитному договорі в розмірі 63 615,1 доларів США, що по курсу НБУ становить 1 648 386 грн. 77 коп. та 66 608 грн. 5 коп. пені за несвоєчасне виконання умов кредиту.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 з підстав порушення судом норм матеріального і процесуального права ставиться питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення, яким позовні вимоги банку задовольнити частково, застосувавши до пені та суми основного зобов'язання строки позовної давності.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч. ч. 1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 не надав належних та допустимих доказів щодо відсутності у нього заборгованості перед ПАТ «Фідобанк» та в послідуючому перед його правонаступником.

Ухвалене судом рішення зазначеним вимогам відповідає.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За ч.2 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

За п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Судом встановлено, що 04 квітня 2008 року між ВАТ «СЕБ Банк» (правонаступник ПАТ «Фідобанк») та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №1263, згідно з умовами якого банк надавав позичальнику кредитні кошти у розмірі 60000 доларів США, строком до 04.04.2033 року зі сплатою процентної ставки на рівні Libor+8,5% річних для придбання нерухомого майна з врахуванням змін та доповнень внесених до Кредитного договору, що підтверджується додатковою угодою №1 від 27.02.2009 року, додатковим договором №2 від 25.01.2010 року, додатковим договором №3 від 08.04.2010 року, додатковою угодою №2 від 04.11.2010 року та додатковою угодою №4 від 24.05.2011 року.

Встановлено, що АТ «СЕБ Банк» (правонаступник ПАТ «Фідобанк») свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а саме. надав ОСОБА_1 кредит у розмірі, встановленому Договором.

Позичальник умови кредитного договору належним чином не виконує і грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору не надає.

У зв`язку із зазначеними порушеннями позичальник ОСОБА_1 станом на 26 вересня 2016 року має заборгованість, яка складається з наступного: прострочена заборгованість - 2688,47 доларів США; прострочена заборгованість за відсотками - 7534,38 доларів США; строкова заборгованість - 53 392 грн. 25 коп.; пеня за несвоєчасну сплату кредиту - 13583 грн. 01 коп. та пеня за несвоєчасну сплату відсотків - 53025 грн. 04 коп.

В забезпечення виконання зобов`язань 04 квітня 2008 року між ВАТ «СЕБ Банк» (правонаступник ПАТ «Фідобанк») та ОСОБА_1 було укладено договір іпотеки, відповідно до якого ВАТ «СЕБ Банк» в іпотеку було передано нерухоме майно, а саме, квартиру АДРЕСА_1 , яка належить відповідачу на праві власності на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Марченко О.М. 07.11.2007 року за реєстровим номером № 4421 та зареєстрованого в реєстрі правочинів.

Встановлено, що 07 серпня 2018 року між ПАТ «Фідобанк» та ОСОБА_2 було укладено договір про відступлення (купівлі-продажу) права вимоги, за яким до останнього перейшло право вимоги до ОСОБА_1 за договором №1263 від 04.04.2008 року, укладеного між ВАТ «СЕБ Банк» (правонаступник ПАТ «Фідобанк») та ОСОБА_1 .

Під час судового розгляду 16 жовтня 2016 року представником ПАТ «Фідобанк» до суду було подано заяву про зміну предмету позову, а саме, позивач просив стягнути з відповідача заборгованість по кредитному договору у сумі 63615,10 доларів США, що за курсом НБУ (1 дол. США = 25,911879 грн. ) становить 1 648 386 грн. 77 коп. та пеня в розмірі 66 608 грн. 05 коп.

В судовому засіданні відповідно до вимог ст.55 ЦПК України було замінено сторону у даній справі, а саме: ПАТ «Фідобанк» на правонаступника ОСОБА_2 .

З огляду на вищенаведене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку щодо задоволення позовних вимог, так як позичальником не виконувалися зобов`язання за кредитним договором, а у правонаступника позивача ПАТ «Фідобанк» - ОСОБА_2 виникло право на задоволення своїх вимог шляхом стягнення заборгованості за кредитним договором.

Згідно з ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

За ч.1 ст.1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч.1 ст.546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Судом також встановлено, що ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 25 січня 2017 року по даній справі за заявою представника відповідача було призначено судово-економічну експертизу, проведення якою доручено експертам КНДІСЕ.

24 травня 2017 року до Дніпровського районного суду міста Києва надійшов лист Заступника Директора КНДІСЕ Голікової Т.Д. про повернення матеріалів справи у зв`язку з не оплатою призначеної експертизи.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 06.12.2017 року по даній справі за заявою представника відповідача було призначено судово-економічну експертизу, проведення якою доручено експертам КНДІСЕ.

18.07.2018 року до суду було повернуто матеріалів цивільної справи № 753/369/16-ц без виконання у зв`язку з не оплатою експертизи.

Відповідно до вимог ст.109 ЦПК України у разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто з цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні.

Відповідно до ст.ст.79, 80, 81 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Статтею 12 ЦПК України встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Зважаючи на наведене, оскільки ОСОБА_1 не надав суду належних та допустимих доказів відсутності заборгованості перед ПАТ «Фідобанк» та в послідуючому перед його правонаступником, то суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що позовні вимоги правонаступника позивача ПАТ «Фідобанк» - ОСОБА_2 . до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором підлягали до задоволення.

Щодо тверджень апелянта про застосування строків позовної давності, то колегія суддів вважає, що вони не заслуговують на увагу, оскільки сторона відповідача приймаючи участь у судовому засіданні суду першої інстанції про такі не заявляла і не подавала відповідних заяв.

Згідно зі ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Таким чином, доводи апеляційної скарги про порушення судом норм матеріального і процесуального права безпідставні, спростовуються матеріалами справи та висновками суду, викладеними в рішенні.

Інших доводів, які б спростовували висновки суду першої інстанції чи доводили б порушення ним норм цивільного або цивільно-процесуального законодавства, апеляційна скарга не містить.

Обґрунтовуючи судове рішення, колегія суддів приймає до уваги вимоги ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, №303А, п.2958, згідно з яким Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги та враховуючи, що обставини справи судом встановлені відповідно до наданих пояснень сторін та письмових доказів, що містяться в матеріалах справи, колегія суддів приходить до висновку, що рішення постановлене з дотриманням вимог матеріального і процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін.

Згідно вимог ст. 141 ЦПК України з ОСОБА_1 на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 38 587 грн. 39 коп., оскільки відповідачу на підставі ухвали Київського апеляційного суду від 12 серпня 2019 року було відстрочено сплату судового збору за подання апеляційної скарги до ухвалення судового рішення у справі.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.263, 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 09 листопада 2018 року залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) на користь держави судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 38 587 (тридцять вісім тисяч п`ятсот вісімдесят сім) грн. 39 коп.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 09 грудня 2019 року.

Суддя-доповідач:

Судді: