22.01.2019 року Херсонський міський суд Херсонської області у складі:
головуючого судді Дорошинської В.Е.
за участю секретаря Рєпи А.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, -
Позивач звернулася до суду із вказаною вище позовною заявою, в обґрунтування якої зазначила, що вона перебувала з ОСОБА_2 у зареєстрованому шлюбі з 23.08.2008 року, який рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 31.08.2016 року було розірвано. 02.11.2011 року ними за спільні грошові кошти була придбана двокімнатна квартира загальною площею 47,3 кв.м., що знаходиться за адресою АДРЕСА_1. Під час укладення шлюбу домовленості про визначення розміру часток у випадку поділу майна не було, шлюбний договір не укладався. Вищевказана квартира є спільно нажитим майном подружжя і є спільною сумісною власністю позивача та відповідача. Відповідач не визнає право власності ОСОБА_1 на 1/2 частину вказаної квартири і ділити спірне майно мирним шляхом не бажає.
У звязку з викладеним просить поділити майно, що є спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_2, виділивши ОСОБА_1 1/2 частину квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1.
Відповідно до п. 9 ч. 1 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності редакцією ЦПК, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності редакцією ЦПК.
Представник позивача в судове засідання надав заяву, в якій просив проводити розгляд справи без його участі.
Відповідач в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.
Суд вважає можливим постановити заочне рішення на підставі наявних у матеріалах справи доказів в порядку ст. 280 ЦПК України.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Вивчивши матеріали справи, судом встановлені наступні обставини та відповідні їм правовідносини.
Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 23.08.2008 року, який рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 31.08.2016 року було розірвано.
Відповідно до свідоцтва про народження серії 1-КГ №100579, виданого Міським відділом реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Херсонській області батьками ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, є ОСОБА_2 та ОСОБА_1.
Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №99986986 від 11.10.2017 року ОСОБА_2 є власником квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 13.09.2011 року, посвідченого Першою державною нотаріальною конторою за р. №1-1534.
Відповідно до ч. 1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя (ч. 2 ст. 60 СК України). Дана норма свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу, та з чого випливає, що спростування або оспорення поширення правового режиму спільного сумісного майна подружжя на певний об'єкт, покладається на того з подружжя, який його заперечує.
Також, згідно положень ч.3 ст.368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до ст.68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу та на підставі ст.69 ч.1 СК України дружина та чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи цю норму права (статтю 60 СК України) та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.
Тобто критеріями, які дозволяють надати майну статус спільної сумісної власності, є: 1) час набуття такого майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття); 3) мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий статус спільної власності подружжя.
Норма статті 60 СК України вважається застосованою правильно, якщо набуття майна відповідає цим критеріям, а відтак, суд дійшов висновку, що зазначена квартира відноситься до спільної сумісної власності подружжя.
Відповідно до вимог ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї.
Судом достовірно встановлено, що під час перебування сторін в шлюбі, було придбано оспорюване майно.
Відповідно до п. 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» № 11 від 21.12.2007 року вирішуючи спори про поділ майна подружжя, суди повинні враховувати, що само по собі розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності подружжя на майно, набуте за час шлюбу. Проте розпорядження таким майном після розірвання шлюбу здійснюється колишнім подружжям виключно за взаємною згодою відповідно до положень ЦК, оскільки в таких випадках презумпція згоди одного з подружжя на укладення другим договорів з розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності подружжя вже не діє.
З наведеного вище судом встановлено, що у відповідності до вимог ч. 1 ст. 70 СК України, спірне майно належить на праві спільної сумісної власності, як позивачу так і відповідачу, а відповідно і за позивачем має бути визнано право власності на частину спірного майна.
Набуття майна за час шлюбу створює презумпцію права спільної сумісної власності подружжя, якщо майно набуте за час шлюбу, передбачається, що воно є спільним.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.
З наведеного вище вбачається, що вимоги позивача обґрунтовані і такі, що ґрунтуються на вимогах закону, а тому підлягають задоволенню в повному обсязі, оскільки спірне майно було придбане під час перебування сторін в шлюбі, а тому є обєктом спільного майна подружжя. Таким чином виділення вищезазначеного майна позивачу, яке вона просить, є співмірним, оскільки відповідає вартості майна, що залишається відповідачу.
На підставі викладеного, ст.ст.60, 70, 71, 72 СК України СК України, керуючись ст.ст. 6-13, 81, 133, 258, 259, 263, 264, 265, 280-283, 354 ЦПК України, суд
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя задовольнити.
Здійснити поділ спільно нажитого майна, виділивши ОСОБА_1 наступне майно:
Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину квартири № 59, яка знаходиться за адресою: м. Херсон, вул. 40 років Жовтня, 185.
Визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину квартири № 59, яка знаходиться за адресою: м. Херсон, вул. 40 років Жовтня, 185.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 640,00 грн.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.
Суддя В.Е. Дорошинська