Справа № 739/992/16-ц
Номер провадження 2/739/1/19
Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18 січня 2019 року м.Новгород-Сіверський
Новгород-Сіверський районний суд Чернігівської області в складі:
головуючого судді Іващенка А.І.
при секретарях - Неживець К.В., Лукаш Н.Я.
за участю:
представника позивача-відповідача адвоката ОСОБА_1
відповідача позивача ОСОБА_2 .
представника відповідача- позивача ОСОБА_3
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Н-Сіверський справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про зобовязання усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про визнання державного акту недійсним.
В свою чергу ОСОБА_2 подала зустрічний позов про визнання державного акту на право власності на земельну ділянку недійсним. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що вона є власником земельної ділянки по вул. Рокосовського, 66-2, м. Новгород-Сівереький Чернігівської області, що посвідчується державним актом на право приватної власності від 23.09.2002 р. серії ІІ-ЧН 012 902. ЇЇ земельна ділянка межує із земельною ділянкою ОСОБА_4 ОСОБА_4 земельна ділянка належіть відповідно до свідоцтва про право на шадщину за законом № 829 від 09.06.2011 р. Право власності посвідчується державним актом на право власності на земельну ділянку від 21.11.2012 р. серії ЯО № 860 021. Із ОСОБА_4 у неї виникають постійні суперечки з приводу користування частиною земельної ділянки. Кадастровий план земельної ділянки складається в масштабі, який забезпечує чітке зображення всіх елементів і написів. На план наносяться межі земельної ділянки з описом суміжних землевласників і землекористувачів Вважає, що погодження меж земельної ділянки із суміжними землевласниками являється суттєвим елементом під час виконання землевпорядних робіт. Під час приватизації земельної ділянки, ОСОБА_4 не погоджував з нею меж земельних ділянок, чим порушив її права як землекористувача. В землевпорядній техдокументації ОСОБА_4 відсутній її підпис, який свідчив би про погодження меж. Фактично межі земельної ділянки були змінені та не відповідають попереднім межам які зазначені в планово-картографічних матеріалах. До виникнення спору вона важала, що межа її ділянки проходить біля гаражу ОСОБА_4, але як виявилося ОСОБА_4 отримав державний акт, яким посвідчується право власності на земельну ділянку , межа якої проходить по паркану. Паркан розташований від гаражу приблизно на 1,5 метри, та просила суд визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку від 21.11.2012 р. серії ЯО № 860 021 виданого на ім'я ОСОБА_4. В судовому засіданні представник позивача-відповідача адвокат ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив суд їх задовольнити з урахуванням уточнених позовних вимог згідно висновку судової земельно технічної експеризи. В задоволенні зустрічних позовних вимог відмовити в повному обсязі.
Відповідач позивач ОСОБА_2 та її представник в судовому засіданні позовні вимоги не визнали в повному обсязі, заперечили по суті позову, вважають вимоги позивача відповідача безпідставними та просили суд зустрічний позов задовольнити в повному обсязі.
Згідно з висновком судової земельно-технічної експертизи від 22.02.2018 року №3843/17-24 вбачається, що відповідно до наданих на дослідження правовстановлюючих документів: а саме, технічних документацій із землеустрою, не має місяця порушення меж земельної ділянки ОСОБА_4 (адреса: вул. Рокосовського, 68, м. Новгород-Сіверський Чернігівської області) з боку ОСОБА_2 (земельна ділянка якої розташована за адресою: вул. Рокосовського, 66-2, м. Новгород-Сіверський Чернігівської області).
Фактично спільна межа не відповідає правовстановлюючим документам. Ухвалою суду від 20 квітня по даній справі судом призначено додаткову судову земельно-технічну експертизу на вирішення якої поставлено питання : - на якій відстані розташований гараж ОСОБА_4 від спільної межі земельної ділянки з кадастровим номером 743610000:00:007:0243, яка належить ОСОБА_4
Згідно повідомлення судового експерта ОСОБА_5 від 16 жовтня 2018 року проведеня судової земельно-технічної експертизи по поставленому питанню не є можливим у звязку з невиконанням клопотання експерта щодо надання додаткових матеріалів.
Згідно з положеннями ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (стаття 5 ЦПК України).
За приписами ч. 1ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цьогоКодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання (ч.1 ст.15 ЦК України).
Постановою Пленуму ВС України №2 від 12.06.2009 року "Про застосування норм процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції" роз'яснено, що під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовуються заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування. Частиною 3 ст.12, ст.ст.76-81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Засобами доказуванняу цивільній справі є показання свідків, письмові докази, речові і електроні докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які зазаконом повинні бути підтвердженні певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Згідно з положеннями ст.152 ЗК України, власник земельної ділянки або землекористувач має право на звернення до суду з позовом про усунення будь-яких порушень його прав на користування земельною ділянкою, а також на відшкодування збитків.
Згідно з вимогами діючого законодавства, об'єктом даної категорії позовів є усунення триваючого правопорушення, яке збереглося до моменту подання позову до суду.
При розгляді даного цивільно правового спору позивачем доведено наявність перешкод у користуванні ним належної йому на праві власності земельної ділянки тому позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Щодо зустрічного позовного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про визнання державного акту недійсним суд приходить до наступних висновків. Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
За положенням статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Згідно із частиною першою статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав.
Порушення права пов'язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.
При оспоренні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.
Таким чином, порушення, невизнання або оспорення суб'єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Статтями 116, 118 ЗК України визначено підстави й порядок набуття громадянами і юридичними особами права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності.
Частиною третьою статті 158 ЗК України визначено, що органи місцевого самоврядування вирішують земельні спори у межах населених пунктів щодо меж земельних ділянок, що перебувають у власності і користуванні громадян, та додержання громадянами правил добросусідства, а також спори щодо розмежування меж районів у містах.
Погодження меж є виключно допоміжною стадією у процедурі приватизації земельної ділянки, спрямованою на те, щоб уникнути необов'язкових технічних помилок. При цьому стаття 198 ЗК України лише вказує, що складовою кадастрових зйомок є погодження меж земельної ділянки з суміжними власниками та землекористувачами. Із цього зовсім не слідує, що у випадку відмови суміжного землевласника або землекористувача від підписання відповідного документа - акта погодження меж - слід вважати, що погодження меж не відбулося. Підписання акта погодження меж самостійного значення не має, воно не призводить до виникнення, зміни або припинення прав на земельну ділянку, як і будь-яких інших прав у процедурі приватизації.
Непогодження відповідачем-позивачем меж земельної ділянки, яке мотивоване наявністю земельного спору є формою реалізації прав останньої, а сама по собі процедура погодження меж є виключно допоміжною стадією у процесі приватизації земельної ділянки, спрямована на те, щоб уникнути технічних помилок. Акт погодження меж земельної ділянки є складовою частиною технічної документації, на підставі якої орган місцевого самоврядування, реалізуючи власну компенсацію, приймає рішення про передачу громадянам безоплатно земельних ділянок у власність. При цьому кадастровою зйомкою є комплекс робіт, яку проводять юридичні та фізичні особи, які одержали в установленому порядку ліцензію на проведення геодезичних і картографічних робіт, а при їх проведенні суміжні землекористувачі погоджують межі земельних ділянок і вказані дії не впливають на правовий режим земельної ділянки і не є юридичним фактом, на підставі якого виникають, змінюються чи припиняються земельні правовідносини, оскільки в результаті кадастрових робіт створюється лише інформаційна база. У той же час непогодження суміжним землекористувачем меж земельної ділянки не є само по собі підставою для прийняття органом місцевого самоврядування рішення про відмову у затвердженні технічної документації та передачі земельної ділянки у власність.
Вирішення питань, пов'язаних із передачею земельної ділянки у власність, належить до повноважень органу місцевого самоврядування, а чинне земельне законодавство не обмежує права на приватизацію земельної ділянки у зв'язку із відмовою суміжного землекористувача від підписання акта погодження меж земельних ділянок.
Таким чином, відсутність підпису про погодження меж земельних ділянок в землевпорядній документації ОСОБА_4 суміжним землекористувачем ОСОБА_2 не є підставою для визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку виданого ОСОБА_4 Таким чином в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про визнання державного акту недійсним слід відмовити. Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Так, судом задоволені первисні позовні вимоги в повному обсязі від заявлених, за таких підстав, слід стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 судові витрати в розмірі 551 (пятсот пятдесят одну) гривню 20 копійок судового збору та 2819 (дві тисячі вісімсот девятнадцять) гривень 20 копійок витрат повязаних з проведенням судової експертизи.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 106, 118,158,198 ЗК України, ст. ст.3,4,5, 12,13, 141, 263-265, 268 ЦПК України, суд,-
Суддя А.І. Іващенко
Повний тест рішення виготовлений 23.01.2019року