Постанова

Іменем України

17 січня 2019 року

м. Київ

справа № 285/1271/17

провадження № 61-12852св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Луспеника Д. Д. (суддя-доповідач), Гулька Б. І., Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4, яка діє в своїх інтересах та інтересах малолітнього ОСОБА_5,

відповідач - ОСОБА_6,

треті особи: публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», приватний нотаріус Новоград-Волинського міського нотаріального округу Житомирської області Качан Вікторія Олександрівна, приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Ширяєва Олена Володимирівна, служба у справах дітей Новоград-Волинської міської ради Житомирської області,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_9 на рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 27 вересня 2017 року у складі судді Сташківа Т. Б. та постанову Апеляційного суду Житомирської області від 27 грудня 2017 року у складі колегії суддів: Миніч Т. І., Павицької Т. М., Трояновської Г. С.,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2017 року ОСОБА_4, яка діяла в своїх інтересах та інтересах малолітнього ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, звернулася до суду з позовом до ОСОБА_6, треті особи: публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк»), приватний нотаріус Новоград-Волинського міського нотаріального округу Житомирської області КачанВ. О., приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу ШиряєваО. В., служба у справах дітей Новоград-Волинської міської ради Житомирської області, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, визнання прилюдних торгів недійсними та витребування майна із чужого незаконного володіння.

Позовна заява мотивована тим, що 31 серпня 2005 року вона уклала з ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк», кредитний договір на суму 205 005 грн. З метою забезпечення виконання зобов'язання перед банком 01 вересня 2005 року між нею та ПАТ КБ «ПриватБанк» укладено договір іпотеки, за умовами якого вона передала банку в іпотеку належну їй квартиру АДРЕСА_1. Малолітній ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, на момент його виселення проживав у спірній квартирі.

Вказувала, що у порушення положень статті 38 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель не повідомив її за 30 днів до вчинення виконавчого напису, чим порушив її право на викуп предмета іпотеки. 03 липня 2006 року приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Ширяєва О. В. у рахунок погашення боргу по кредитному договору звернула стягнення на предмет іпотеки - спірну квартиру. 01 жовтня 2007 року відбулись прилюдні торги щодо продажу спірної квартири, переможцем яких став ОСОБА_6

Вважала, що виконавчий напис нотаріуса не підлягає виконанню, оскільки приватний нотаріус порушив вимоги пункту 283 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 03 березня 2004 року № 20/5, щодо вчинення виконавчого напису після спливу 30 днів з моменту одержання боржником письмової вимоги про усунення порушень. Крім того, при вчиненні виконавчого напису нотаріус не мав жодних документів, що підтверджують безспірність заборгованості за кредитом та її розмір. У порушення вимог пункту 3.11 Тимчасового положення про порядок проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 27 жовтня 1999 року № 68/5 боржника не було повідомлено про час, місце проведення прилюдних торгів. У порушення пункту 3.3 Порядку відсутні будь-які докази, які підтверджують факт опублікування оголошення про проведення прилюдних торгів на загальнодоступних веб-сайтах та розміщення відповідної інформації не менше ніж у двох друкованих ЗМІ.

Зазначала, що вказана квартира була придбана нею для свого проживання та проживання членів сім'ї, у тому числі і для малолітнього сина ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1. Однак квартира, право користування якою мала малолітня дитина, була продана на прилюдних торгах без попередньої згоди органу опіки та піклування. Таким чином, на її думку, укладення батьками правочинів, предметом яких є житлові приміщення, право користування якими мають малолітні або неповнолітні діти, без попередньої згоди органу опіки та піклування є підставою для визнання цих правочинів недійсними.

Ураховуючи наведене, ОСОБА_4 просила суд: визнати виконавчий напис, вчинений 03 липня 2006 року приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Ширяєвою О. В. про звернення стягнення на предмет іпотеки, таким, що не підлягає виконанню; визнати недійсними прилюдні торги щодо продажу предмета іпотеки - квартири АДРЕСА_1; витребувати від ОСОБА_6 на її користь спірну квартиру.

Рішенням Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 27 вересня 2017 року у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивач не довела своїх позовних вимог, зокрема те, що приватним нотаріусом під час вчинення виконавчого напису недотримано вимоги статей 87-91 Закону України «Про нотаріат», Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 03 березня 2004 року за № 20/5, та Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку та на підставі виконавчих документів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172.

На момент укладення договору іпотеки малолітній син позивача -- ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, у спірній квартирі не був зареєстрований та не проживав, а відтак згода органу опіки та піклування на вчинення виконавчого напису та проведення прилюдних торгів не була потрібна. Крім того, пунктом 20.11 договору іпотеки ОСОБА_4 зобов'язувалася не надавати документи у відповідні державні органи з метою реєстрації будь-яких осіб у квартирі, яка була предметом іпотеки, без письмової згоди на це ЗАТ КБ «ПриватБанк».

Постановою Апеляційного суду Житомирської області від 27 грудня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилено. Рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 27 вересня 2017 року залишено без змін.

Судове рішення апеляційного суду мотивоване тим, що суд першої інстанції забезпечив повний і всебічний розгляд справи та дійшов законного й обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_4

Апеляційний суд вказав, що доказам у справі судом першої інстанції надана належна і об'єктивна оцінка. Будь-яких процесуальних порушень, які б давали підстави для переоцінки доказів, не встановлено.

У касаційній скарзі, поданій у червні 2018 року до Верховного Суду, представник ОСОБА_4 - ОСОБА_9, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги ОСОБА_4

Касаційна скарга мотивована тим, що суди не надали належної правової оцінки тому, що іпотекодержателем було порушено пункт 29 договору іпотеки від 01 вересня 2009 року та всупереч вимогам статті 38 Закону України «Про іпотеку» виконавчий напис нотаріуса на предмет іпотеки був вчинений без її повідомлення за 30 днів до цього. Вважає, що позивач, як іпотекодавець, мала право викупити предмет іпотеки, проте була позбавлена такого права внаслідок вказаних дій.

Також суди всупереч положень Конвенції про права дитини не приділили першочергової уваги якнайкращому забезпеченню прав та інтересів дитини та не врахували, що внаслідок вчинення спірного виконавчого напису нотаріуса й продажу належної їй квартири на прилюдних торгах житло втратила малолітня дитина - ОСОБА_5, 2005 року народження.

Відзив на касаційну скаргу учасники процесу до суду не подав.

Касаційна скарга задоволенню не підлягає.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частин першої та другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Частиною першою статті 88 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями -не більше одного року.

У абзаці 3 пункту 284 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 03 березня 2004 року № 20/5, вказано, що заборгованість або інша відповідальність боржника визнається безспірною і не потребує додаткового доказування у випадках, якщо подані для вчинення виконавчого напису документи передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України.

Згідно із пунктом 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого Постановою Кабінету міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченої угоди; б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов'язання.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, правильно виходив із того, що позивач не довела порушень приватним нотаріусом норм чинного законодавства, яке регулює порядок вчинення нотаріусом виконавчого напису.

Доводи касаційної скарги щодо позбавлення малолітньої дитини права на житло, є безпідставними.

Відповідно до частини третьої статті 61 ЦПК України, у редакції 2004 року, чинній на час розгляду справи судом першої інстанції, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Аналогічна норма права міститься й у частині п'ятій статті 82 чинного ЦПК України.

Судами було встановлено, що рішенням Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 21 грудня 2011 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Житомирської області від 18 жовтня 2012 року (справа № 2-1201/11) відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_4 у своїх інтересах та інтересах малолітнього ОСОБА_5, та ОСОБА_11 до ПАТ КБ «ПриватБанк», ОСОБА_6, відділу Державної виконавчої служби Новоград-Волинського міськрайонного управління юстиції Житомирської області, спеціалізованого державного підприємства «Укрспец'юст» про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, визнання торгів такими, що не відбулися та визнання недійсним свідоцтва про право власності.

Зазначеним рішенням суду встановлено, що ОСОБА_12 та ОСОБА_11 не надали доказів на підтвердження того, що на момент укладення договору іпотеки у спірній квартирі був зареєстрований та проживав малолітній син - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, а відтак згода органу опіки та піклування на вчинення виконавчого напису та проведення прилюдних торгів не була потрібна. Більше того, пунктом 20.11 договору іпотеки ОСОБА_4 зобов'язувалася не надавати документи у відповідні державні органи з метою реєстрації будь-яких осіб у квартирі, яка була предметом іпотеки, без письмової згоди на це ЗАТ КБ «ПриватБанк».

Колегія суддів також відхиляє доводи касаційної скарги про те, що іпотекодержателем було порушено пункт 29 договору іпотеки від 01 вересня 2009 року та вимог статті 38 Закону України «Про іпотеку».

Відповідно до частини першої статті 38 Закону України «Про іпотеку» якщо рішення суду або договір про задоволення вимог іпотекодержателя (відповідне застереження в іпотечному договорі) передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві, іпотекодержатель зобов'язаний за 30 днів до укладення договору купівлі-продажу письмово повідомити іпотекодавця та всіх осіб, які мають зареєстровані у встановленому законом порядку права чи вимоги на предмет іпотеки, про свій намір укласти цей договір. У разі невиконання цієї умови іпотекодержатель несе відповідальність перед такими особами за відшкодування завданих збитків.

Апеляційний суд вірно вказав, що процедура реалізації іпотечного майна, на яку посилається заявник, передбачена лише у випадку визначення права продажу предмета іпотеки за рішенням суду або договором про задоволення вимог іпотекодержателя (відповідного застереження в іпотечному договорі). У цьому ж випадку реалізація спірної квартири з прилюдних торгів проводилась державним виконавцем на виконання виконавчого напису нотаріуса, тому зазначена норма права спірних правовідносин не регулює.

Інших доводів щодо незаконності та необґрунтованості судових рішень судів попередніх інстанцій касаційна скарга не містить.

Отже, доводи, наведені в обґрунтування касаційної скарги, не можуть бути підставами для скасування судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи, ґрунтуються на неправильному тлумаченні відповідачем норм матеріального та процесуального права. Наведені у касаційній скарзі доводи були предметом дослідження у судах попередніх інстанцій із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах законодавства, і з якою погоджується суд касаційної інстанції.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів попередніх інстанцій не спростовують, на законність та обґрунтованість судових рішень не впливають.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_9 - залишити без задоволення.

Рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 27 вересня 2017 року та постанову Апеляційного суду Житомирської області від 27 грудня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: Д. Д. Луспеник

Б. І. Гулько

Ю. В. Черняк