№ 207/2202/19
№ 2/207/1310/19
01 листопада 2019 року м. Кам`янське,
Баглійський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області у складі
головуючого судді Юрченко І.М.
при секретарі Сівачук А.А.
розглянувши у відкритому судовому засіданні заочно справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням,
Звертаючись до суду, позивач в обґрунтування заявлених позовних вимог зазначив, що йому - ОСОБА_1 належить 43/100 частини житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 . Право власності на вказану частину будинку підтверджується договором дарування від 11.01.1994 року, посвідченим державним нотаріусом 2-ї Дніпродзержинської державної нотаріальної контори Ізотовою В.А. та зареєстрованим у реєстрі за № 2-75.
Відповідно до довідки про склад сім`ї від 17.06.2019 року, виданою головою квартального комітету № 12, за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровані: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ..
Рішенням Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська від 16.09.2011 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано.

Починаючи з 19.05.2012 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 за місцем реєстрації: АДРЕСА_1 не проживають.

Таким чином, відповідач-1 та відповідач-2 за місцем реєстрації фактично не мешкають понад 1 рік без поважних причин.

Відповідачі в даному житловому приміщенні не проживають, не сплачують комунальні платежі, в утриманні житла участі не беруть, особистих речей в квартирі немає.

Перешкод в користуванні жилим приміщенням з боку позивача відповідачам вчинено не було.

Тому, усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном шляхом визнання осіб такими, що втратили право користуватися житловим приміщенням є належним способом захисту його порушених прав.

На підставі зазначеного позивач просив: визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_2 .

В судове засідання позивач не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, не заперечував проти розгляду справи у заочному порядку та винесення заочного рішення по справі.

Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилися. Заяву про слухання справи за їхньою відсутністю не надали. Про причини неявки суд не повідомили. Про час і місце слухання справи повідомлені належним чином - у відповідності до вимог ч. 6, п. 2 ч. 7 ст. 128, ч. 9 ст. 130 ЦПК України, судовими повістками про виклик за зареєстрованим у встановленому порядку місцем проживання та оголошенням на сайті.

Враховуючи вищенаведене і прийняття судом ухвали про заочний розгляд справи, справа підлягає розгляду в порядку ч. 2 ст. 247 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи на підставі доказів, поданих учасниками справи. В судовому засіданні досліджені всі докази, подані учасниками справи. Клопотання про витребування і дослідження інших доказів до суду не надходило. Суд постановляє рішення на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідачі не надали ні відзиву, ні заперечень за позовом, тому обставини, на які посилається позивач за текстом позовної заяви суд вважає доведеними.

Дослідивши наявні у справі письмові докази та оцінивши їх в сукупності суд приходить до наступних висновків.

У судовому засіданні встановлено, що відповідно до договору дарування від 11.01.1994 року посвідченого державним нотаріусом Другої Дніпродзержинської державної нотаріальної контори Ізотовою В.А. та зареєстрованим у реєстрі за № 2-75 ОСОБА_1 належить 43/100 частини житлового будинку АДРЕСА_3 (ар.с.6-8);

Відповідно до рішення Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська від 16.09.2011 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , розірвано (ар.с.12).

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна будинка АДРЕСА_3 , - відомості за вказаними параметрами запиту відсутні (ар.с.35).

Згідно відомостей наданих директором ОКП «Дніпродзержинське бюро технічної інвентаризації» Івашина О.В., згідно архівних даних на об`єкт нерухомого майна житловий будинок розташований за адресою: АДРЕСА_3 , було зареєстровано за: ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право на спадщину від 12.02.1987 року, реєстр № 266, виданого Другою дніпродзержинською державною нотаріальною конторою 57/100 частин; ОСОБА_1 на підставі договору дарування від 11.01.1994 року, реєстр № 2-75, посвідченого Другою дніпродзержинською державною нотаріальною конторою 43/100 частин (ар.с.37).

Відповідно до акту від 17.06.2019 року виданого головою квартального комітету № 12 ОСОБА_5 , власником будинку АДРЕСА_3 є ОСОБА_1 , в будинку зареєстровані: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , з 19.05.2012 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не мешкають за даною адресою по теперішній час (ар.с.34).

Відповідно до довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку від 17.06.2019 року, виданою головою квартального комітету № 12 Смірновою Л.Б., за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровані: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (ар.с.36).

Факт реєстрації відповідача ОСОБА_3 в квартирі АДРЕСА_2 підтверджено довідкою з адресно-довідкового підрозділу ГУ ДМС Дніпропетровської області від 30.07.2019 року (ар.с.20);

Факт реєстрації відповідача ОСОБА_2 в квартирі АДРЕСА_2 підтверджено довідкою з адресно-довідкового підрозділу ГУ ДМС Дніпропетровської області від 30.07.2019 року (ар.с.21);

Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є не порушним.

За статтею 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна.

Відповідно до частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно з ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

За положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Згідно висновку, викладеного у постанові Верховного Суду України від 16 листопада 2016 року у справі № 6-709цс16, за порівняльним аналізом статей 383, 391, 405 ЦК України та статей 150, 156 у поєднанні зі статтею 64 ЖК України Верховний суд України дійшов до висновку, що положення статей 383, 391 ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на жилого приміщення, будинку, квартиру тощо, від будь-яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сім`ї, а положення статей 405 ЦК України, статей 150, 156 ЖК України регулюють взаємовідносини власника жилого приміщення та членів його сім`ї, у тому числі у випадку втрати права власності власником, припинення з ним сімейних відносин або відсутності члена сім`ї власника без поважних причин понад один рік.

Згідно ст. 405 ЦК України 2003 року члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

За таких обставин, слід вважати доведеними факти, на які посилається позивач, як на підставу своїх вимог, у тому числі факт не проживання відповідачів у вказаній квартирі з 19.05.2012 року.

Тому, позов про визнання відповідачів таким, що втратив право користування жилим приміщенням підлягає задоволенню.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати підлягають стягненню з відповідачів на користь позивача.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 128, 258, 259, 263-265, 280-284, 352, 354 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 до ОСОБА_2 , РНОКПП невідомий, яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_3 , РНОКПП невідомий, яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_2 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору у сумі 384,20 грн.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору у сумі 384,20 грн.

Заочне рішення може бути переглянуто Баглійським районним судом м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області за письмовою заявою відповідача, яка подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду у тридцятиденний строк з дня проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя І.М. Юрченко