КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Головуючий у суді першої інстанції Клочко І.В.
Єдиний унікальний номер справи № 754/9862/17
Апеляційне провадження № 22-ц/824/3458/2019
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 березня 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Мережко М.В.,

суддів - Верланова С.М., Савченка С.І.,

секретар - Тютюнник О.І.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою Київської міської ради на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 21 листопада 2018 року у справі за заявою ОСОБА_2, заінтересовані особи - Деснянський районний у м. Києві відділ реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у м. Києві, Київська міська рада про встановлення факту, що має юридичне значення .

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду , дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, -

в с т а н о в и в :

У липні 2017 року ОСОБА_2 звернулася до суду із вказаною заявою.

В обґрунтування своїх вимог зазначала, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року помер ОСОБА_3 На час смерті ОСОБА_3 був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1. ОСОБА_2 у заяві зазначає, що вона разом із ОСОБА_3 проживала однією сім'єю , як чоловік та жінка, без реєстрації шлюбу, у її квартирі, починаючи із 2005 року по день смерті ОСОБА_3 Спадкоємицею є тільки вона.

Відділ РАЦС Дарницького району м. Києва відмовив їй у видачі свідоцтва про смерть ОСОБА_3, посилаючись на те ,що я не можу підтвердити родинні відносини .

Заявник вважає,що вона має право на спадкування після смерті ОСОБА_3 в четверту чергу за законом , оскільки проживала з ним однією сім'єю як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу не менше п'яти років до дня його смерті. Зазначає, що реалізація її спадкових прав залежить від доведення факту проживання однією сім'єю.

ОСОБА_2 просила встановити факт проживання її з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року , однією сім'єю за адресою: АДРЕСА_2 , в період із грудня 2005 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

Рішенням Деснянського районного суду Київської області від 21 листопада 2018 рокупозов задоволено частково. Встановлено факт проживання однією сім»єю за адресою : АДРЕСА_2 ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в період із січня 2012 року по день смерті ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 року .

Не погоджуючись із вказаним рішенням, заінтересована особа Київська міська рада подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права просить рішення скасувати та ухвалити по справі нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. В апеляційній скарзі зазначали ,що факт спільного проживання ОСОБА_2 із ОСОБА_3 не знайшов свого підтвердження , а відтак висновки суду є хибними.

Відповідно до ст. 44 ЦПК України, особи , які беруть участь у справі зобов'язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов'язки.

Відповідно до ст.ст 128-131 ЦПК України сторони були своєчасно повідомлені про день та час розгляду справи на 14 березня 2019 року, за адресами , які зазначені в матеріалах справи. Заяв, клопотань про відкладення розгляду справи від ОСОБА_2 до суду не надходило , а відтак відсутні підстави вважати причини неявки поважними .

Відповідно до ст. 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд, зберігаючи об'єктивність і неупередженість:

1) керує ходом судового процесу;

2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами;

3) роз'яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов'язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій;

4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом;

5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов'язків.

Апеляційна скарга підлягає задоволенню частково таких підстав

Суд першої інстанції , частково задовольняючи заяву ОСОБА_2 виходив із того , що докази надані заявницею свідчать про спільне проживання ОСОБА_2 та ОСОБА_3, а заінтересована особа - не скористалася своїм правом на звернення з позовом до суду про визнання спадщини відумерлою,та не надали доказів про наявність спору.

З такими висновками суду першої інстанції колегія судів не погоджується з таких підстав.

Відповідно до п.5 ч.1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду.

Відповідно до ст. 318 ЦПК України . У заяві повинно бути зазначено:

1) який факт заявник просить встановити та з якою метою;

2) причини неможливості одержання або відновлення документів, що посвідчують цей факт;

3) докази, що підтверджують факт.

2. До заяви додаються докази, що підтверджують викладені в заяві обставини, і довідка про неможливість відновлення втрачених документів.

Як видно із матеріалів справи , ОСОБА_2 в обґрунтування своїх вимог зазначала, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року помер ОСОБА_3 На час смерті ОСОБА_3 був зареєстрований за адресою : АДРЕСА_1 .( а.с. 12-13).

Згідно свідоцтву про право на спадщину за законом від 24 січня 2012 року ОСОБА_3 є власником 1/2 частини квартири за адресою : АДРЕСА_1 ( а.с. 6) .

ОСОБА_2 у заяві зазначає ,що вона разом із ОСОБА_3 проживала однією сім'єю , як чоловік та жінка , без реєстрації шлюбу, у її квартирі , починаючи із 2005 року по день смерті ОСОБА_3 Спадкоємицею є тільки вона .

Відділ РАЦС Дарницького району м. Києва відмовив їй у видачі свідоцтва про смерть ОСОБА_3 , посилаючись на те ,що я не можу підтвердити родинні відносини .

Заявник вважає,що вона має право на спадкування після смерті ОСОБА_3 в четверту чергу за законом , оскільки проживала з ним однією сім'єю як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу не менше п'яти років до дня його смерті . Зазначає, що реалізація її спадкових прав залежить від доведення факту проживання однією сім'єю. Натомість у заяві не зазначено з якою метою заявник просить встановити факт, причини неможливості одержання або відновлення документів, що посвідчують цей факт.

Представник заінтересованої особи Київської міської ради, заперечуючи проти заяви, зазначав , що вони претендують на спадкове майно .

Відповідно до ст.ст. 334, 335 , 336 ЦПК України заява про визнання спадщини відумерлою у випадках, встановлених Цивільним кодексом України, подається до суду за місцем відкриття спадщини або за місцезнаходженням нерухомого майна, що входить до складу спадщини.

У заяві про визнання спадщини відумерлою мають бути зазначені відомості про час і місце відкриття спадщини, про майно, що становить спадщину, а також докази, які свідчать про належність цього майна спадкодавцю, про відсутність спадкоємців за заповітом і за законом, або про усунення їх від права на спадкування, або про неприйняття ними спадщини, або про відмову від її прийняття.

Суд відмовляє в прийнятті заяви про визнання спадщини відумерлою, якщо заява подана до закінчення одного року з часу відкриття спадщини.

Як видно із матеріалів справи, ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року . ОСОБА_2 звернулась із заявою до суду 31 липня 2017 року . Посилання суду на ту обставину, що заінтересована особа не скористалася своїм право на звернення до суду із позовом про визнання спадщини відумерлою ,є безпідставними , оскільки з таким позовом Київська міська рада , за відсутності інших спадкоємців могла звернутися не раніше 27 лютого 2018 року .

За змістом норм діючого законодавства, спір про право має місце там і тоді, коли інша заінтересована особа претендує на спадкове майно поряд із заявником , на майно, як на відумерлу спадщину . З матеріалів справи видно , що Київська міська рада претендує на спкадкове майно , після померлого ОСОБА_3

Відповідно до п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 57 від 30 травня 2008 року " Про судову практику у справах про спадкування Справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов'язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними.

Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім'єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 1 січня 2004 року тощо.

Якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження з'ясується, що має місце спір про право, суд на підставі частини шостої статті 235 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК) залишає заяву без розгляду та роз'яснює заявникові, що він має право звернутися до суду з позовом на загальних підставах.

Відповідно до п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31 березня 1995 р. «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» у кожному разі суддя зобов'язаний перевірити підвідомчість даної заяви суду. Якщо за законом заява не підлягає судовому розгляду, суддя мотивованою ухвалою відмовляє у прийнятті заяви на підставі п.1 ст. 136 ЦПК України, а коли справу вже порушено ,- закриває провадження в ній на підставі п.1 ст. 227 ЦПК України.

У тому разі, коли буде виявлено, що встановлення підвідомчого судові факту пов'язане з вирішенням спору про право, суд відмовляє в прийнятті заяви до розгляду справи в окремому провадженні, а якщо це буде виявлено під час розгляду справи, залишає заяву без розгляду і роз'яснює заінтересованим особам , що вони мають право подати позов на загальних підставах.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України ,колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з порушенням норм процесуального законодавства ,підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення , і враховуючи наявний спір про право , про що виявлено під час розгляду справи, суд залишає заяву без розгляду і роз'яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.

Керуючись ст.ст.315, 365, 367,369,374,376,381 - 384 ЦПК України , колегія суддів ,-

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу Київської міської ради задовольнити частково.

Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 21 листопада 2018 року скасувати, ухвалити у справі нове судове рішення .

Заяву ОСОБА_2, заінтересовані особи - Деснянський районний у м. Києві відділ реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у м. Києві, Київська міська рада про встановлення факту, що має юридичне значення залишити без розгляду.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття.

Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а в разі проголошення вступної та резолютивної частини судового рішення з дня складення повного судового рішення безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст судового рішення буде виготовлений не пізніше 21 березня 2019 року.

Головуючий

Судді