Ухвала

05 грудня 2019 року

м. Київ

справа № 761/19104/15-ц

провадження № 61-21595ск19

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Стрільчука В. А., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 21 грудня 2015 року та постанову Київського апеляційного суду від 31 жовтня 2019 року в справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2015 року Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» (далі - ПАТ «Дельта Банк») звернулося до суду з указаним позовом, в якому просило стягнути з ОСОБА_1 на свою користь суму заборгованості за кредитним договором в розмірі 5 518 279,83 грн.

Заочним рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 21 грудня 2015 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованість за кредитним договором від 20 грудня 2006 року № 0 в розмірі 5 518 279,83 грн, з яких: 1 930 719,99 грн - тіло кредиту, 2 236 075,39 грн - нараховані проценти, 1 256 958,12 грн - пеня, 46 644,13 грн - 3 % річних від простроченої заборгованості за тілом кредиту, 47 882,20 грн - 3 % річних від простроченої заборгованості за процентами. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 26 травня 2017 року заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 21 грудня 2015 року залишено без задоволення.

Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 08 серпня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 21 грудня 2015 року визнано неподаною та повернуто.

У серпні 2019 року до суду з апеляційною скаргою на заочне рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 21 грудня 2015 року звернувся ОСОБА_2 - особа, яка не брала участі у справі.

Постановою Київського апеляційного суду від 31 жовтня 2019 року (повний текст якої складено 04 листопада 2019 року) апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково. Заочне рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 21 грудня 2015 року в частині стягнення пені скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення, яким відмовлено в задоволенні позову. Заочне рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 21 грудня 2015 в частині стягнення заборгованості за процентами та 3 % річних від цієї суми змінено. Зменшено суму заборгованості за процентами, що підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Дельта Банк», з 2 236 075,39 грн до 1 540 790,33 грн, а суму 3 % річних - з 47 882,20 грн до 37 096,57 грн, загальний розмір заборгованості визначено в сумі 3 555 251,02 грн. В решті рішення суду першої інстанції залишено без змін.

03 грудня 2019 року ОСОБА_1 подав до Верховного Суду касаційну скаргу на заочне рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 21 грудня 2015 року та постанову Київського апеляційного суду від 31 жовтня 2019 року, в якій, посилаючись на порушення судами норм процесуального права, просив скасувати оскаржувані судові рішення та залишити позов без розгляду.

Касаційна скарга подана у передбачений законом строк, за формою та змістом відповідає вимогам статті 392 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), оплачена судовим збором.

Згідно з частиною сьомою статті 394 ЦПК України за відсутності підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження суддя-доповідач постановляє ухвалу про відкриття касаційного провадження у справі, в якій вирішує питання про витребування матеріалів справи.

Оскільки викладені у касаційній скарзі доводи викликають необхідність їх перевірки, слід відкрити касаційне провадження в цій справі та витребувати матеріали справи.

ОСОБА_1 заявив клопотання про зупинення дії заочного рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 21 грудня 2015 року та постанови Київського апеляційного суду від 31 жовтня 2019 року без обґрунтування необхідності такого зупинення.

Клопотання не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до частини восьмої статті 394 ЦПК України за наявності клопотання особи, яка подала касаційну скаргу, суд у разі необхідності вирішує питання про зупинення виконання рішення (ухвали) суду або зупинення його дії.

Згідно з частиною першою статті 436 ЦПК України суд касаційної інстанції за заявою учасника справи або за своєю ініціативою може зупинити виконання оскарженого рішення суду або зупинити його дію (якщо рішення не передбачає примусового виконання) до закінчення його перегляду в касаційному порядку.

Клопотання про зупинення дії судового рішення має бути мотивованим, містити достатні та обґрунтовані підстави для такого зупинення, підтверджені певними доказами. Вирішуючи питання про зупинення дії судового рішення, суд касаційної інстанції враховує існування об`єктивної необхідності у цьому, зокрема у разі ймовірності утруднення повторного розгляду справи внаслідок можливого скасування судового рішення, забезпечення дотримання балансу інтересів сторін, запобігання порушенню прав осіб, які брали участь у справі та які не брали такої участі, але рішенням суду вирішено питання про їх права, свободи чи обов`язки.

Заявивши клопотання про зупинення дії оскаржуваних судових рішень, заявник жодним чином не мотивував його, не навів підстав та не надав доказів, які свідчили б про необхідність такого зупинення. Крім того, за змістом вищенаведених правових норм касаційний суд може зупинити дію лише того судового рішення, яке не підлягає примусовому виконанню, однак, як зазначено вище, оскаржуваними судовими рішеннями із заявника було стягнуто заборгованість у загальному розмірі 3 555 251,02 грн та судові витрати, тобто такі судові рішення можуть бути виконані у примусовому порядку, відтак клопотання заявника про зупинення їх дії задоволенню не підлягає.

Враховуючи, що заявником не наведено переконливого обґрунтування на підтвердження обставин, за яких суд касаційної інстанції може зупинити дію судових рішень, в задоволенні клопотання необхідно відмовити. У таких висновках визначальними є правила статей 12 та 13 ЦПК України.

Згідно з частиною третьою статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Керуючись статтями 394, 395, 436 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Відкрити касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 21 грудня 2015 року та постанову Київського апеляційного суду від 31 жовтня 2019 року.

Витребувати з Шевченківського районного суду міста Києва цивільну справу № 761/19104/15-ц за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Відмовити в задоволенні клопотання ОСОБА_1 про зупинення дії заочного рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 21 грудня 2015 року та постанови Київського апеляційного суду від 31 жовтня 2019 року.

Надіслати учасникам справи копії касаційної скарги та доданих до неї документів, роз`яснити їм право подати відзив на касаційну скаргу, який за формою і змістом має відповідати вимогам статті 395 ЦПК України, у строк до 08 січня 2020 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя В. А. Стрільчук