Білоцерківський міськрайонний суд Київської області
У Х В А Л А

іменем України

05 грудня 2019 року суддя Білоцерківського міськрайонного суду Київської області Орєхов О. І. розглянувши клопотання ОСОБА_1 про звільнення від сплати судових витрат по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Другої Білоцерківської міської державної нотаріальної контори Київської області про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини,-

В С Т А Н О В И В:

14.11.2019 року ОСОБА_1 звернулася до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з позовом до Другої Білоцерківської міської державної нотаріальної контори Київської області про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, яка відкрилась після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 .

Одночасно з цим, позивач звернулася до суду з клопотанням про звільнення від сплати судового збору по справі, мотивуючи його тим, що розмір її річного доходу за попередній календарний рік становить 00 грн., 5% річного доходу, відповідно становить 00 грн., що є меншим за розмір судового збору за подання позовної заяви ( 768,40 грн.), а отже, згідно ч. 1 ст. 8 Закону України, вона має всі підстави для звільнення від сплати судового збору. В свою чергу, через незадовільний майновий стан, їй не може бути відмовлено в доступі до правосуддя.

Ухвалою судді від 19.11.2019 року позовна заява ОСОБА_1 до Другої Білоцерківської міської державної нотаріальної контори Київської області про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини була залишена без руху, оскільки позивачкою не було надано жодного належного доказу про її незадовільний майновий стан та про те, який реальний дохід вона отримує, та запропоновано було надати до суду оригінал квитанції чи іншого платіжного документу про сплату судового збору в розмірі 768,40 грн. або надати документ, що підтверджує підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону для усунення недоліків позовної заяви.

03.12.2019 року до канцелярії суду надійшла заява ОСОБА_1 за вх. № 44365 про усунення недоліків позовної заяви. В зазначеній заяві позивач ОСОБА_1 просила на виконання ухвали суду від 29.11.2019 року приєднати до матеріалів справи Відомості з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків за 2018 рік та просила звільнити її від сплати судового збору.

Відповідно до ч. 4 ст. 177 ЦПК України до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку та розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Згідно із ст. 7 ЗУ «Про Державний бюджет України на 2019 рік» прожитковий мінімум для працездатних осіб з 1 січня 2019 року становить 1921 грн.

Відповідно до пп. 2 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подачу до суду позовної заяви немайнового характеру, яка подана фізичною особою, встановлений судовий збір у розмірі 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тобто 768,40 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно ч.1, 3 ст.136 ЦПК України, суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на визначений строк у порядку, передбаченому законом, але не більше як до ухвалення судового рішення у справі. З підстав, зазначених у частині першій цієї статті, суд у порядку, передбаченому законом, може зменшити розмір належних до сплати судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, або звільнити від їх сплати.

Згідно ст. 8 Закону України «Про судовий збір» та ст. 136 ЦПК України, враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов:1) розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або 2) позивачами є: а) військовослужбовці; б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину- інваліда, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда; г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сімї; ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або 3) предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю. Суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.

З аналізу вищевказаних правових норм вбачається, що відстрочення або розстрочення сплати судового збору, зменшення розміру судового збору, або звільнення від його сплати може мати місце за наявності виключних обставин.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, вимога про сплату державного мита є стримуючою мірою для потенційних позивачів від пред`явлення безрозсудних і необґрунтованих позовів. Для того, щоб гарантувати справедливий баланс між підтримкою нормального функціонування судової системи і захистом інтересів заявника при поданні позову до суду, внутрішньодержавні суди звільняють від сплати державного мита заявників, які можуть підтвердити свій поганий фінансовий стан (п. 111 рішення ЄСПЛ від 20 лютого 2014 року у справі «Шишков проти Росії» («Shishkov v. Russia»)).

Оцінюючи фінансове становище особи, яка звертається до суду з вимогою про звільнення її від сплати судового збору, зменшення його розміру, надання відстрочки чи розстрочки в його сплаті, національні суди повинні встановлювати наявність у такої особи реального доходу (розмір заробітної плати, стипендії, пенсії, прибутку тощо), рухомого чи нерухомого майна, цінних паперів, можливості розпорядження ними без значного погіршення фінансового становища (п. 44 рішення ЄСПЛ від 26 липня 2005 року у справі «Kniat v. Poland»; пункти 6364 рішення ЄСПЛ від 26 липня 2005 року у справі «Jedamski and Jedamska v. Poland»).

Отже, чинним законодавством визначено право суду, а не обов`язок щодо відстрочки, розстрочки, зменшення розміру судового збору або звільнення заявника від сплати судового збору. У кожному конкретному випадку суд встановлює можливість особи сплатити судовий збір на підставі поданих нею доказів щодо її майнового стану за своїм внутрішнім переконанням.

Враховуючи вищевикладене, вивчивши клопотання заявниці та додані документи, суддя дійшов висновку, що заявлене ОСОБА_1 клопотання про звільнення від сплати судового збору підлягає задоволенню з наступних підстав.

Так, згідно Відомостей з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків за 2018 рік № 3664 від 26.11.2019 року, відомості про доходи ОСОБА_1 за період з 1 кварталу 2018 року по 4 квартал 2018 року відсутні.

Наведене підтверджує, що розмір річного доходу ОСОБА_1 за попередній календарний рік становить 00 грн., 5% річного доходу, відповідно становить 00 грн., що є меншим за розмір судового збору 768,40 грн. передбачений Законом України «Про судовий збір» за подання позовної заяви, що містить вимогу немайнового характеру.

Відповідно до постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17.10.2014 № 10 (в редакції від 25.09.2015), Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 4.XI.1950), Рекомендація щодо заходів, які полегшують доступ до правосуддя № R (81)7, прийнята Комітетом міністрів Ради Європи 14 травня 1981 року, та практика Європейського суду з прав людини під час застосування цієї Конвенції не визнають необхідність сплати судових витрат обмеженням права доступу до суду. Разом із тим, враховуючи положення пункту 1 статті 6 Конвенції та прецедентну практику Європейського суду з прав людини, сплата судових витрат не повинна перешкоджати доступу до суду, ускладнювати цей доступ таким чином і такою мірою, щоб завдати шкоди самій суті цього права, та має переслідувати законну мету. Саме такого висновку Європейський суд доходить у справі «Креуз проти Польщі» (Kreuz v. Poland) від 19.06.2001 року.

З оглядку на вищевикладене, суддя дійшов висновку, що заявниця ОСОБА_1 має скрутне фінансове становище, немає змогу сплатити судовий збір у розмірі визначеному законодавством, а тому її клопотання про звільнення від сплати судового збору по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Другої Білоцерківської міської державної нотаріальної контори Київської області про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 8 Закону України "Про судовий збір", ст.133,136, 177, 353 ЦПК України, суддя, -

П О С Т А Н О В И В :

Клопотання ОСОБА_1 про звільнення від сплати судових витрат - задовольнити.

Звільнити ОСОБА_1 від сплати судового збору за подачу до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області позову до Другої Білоцерківської міської державної нотаріальної контори Київської області про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини.

Ухвала оскарженню не підлягає. Заперечення на ухвалу може бути включено до апеляційної скарги на рішення суду.

СуддяО. І. Орєхов