Провадження № 2/266/164/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ЧАСТКОВЕ

14 березня 2019 року м. Маріуполь

Приморський районний суд м. Маріуполя Донецької області у складі головуючого судді Шишиліна О.Г., за участі секретаря Воропаєвої О.Є., розглянувши в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні в м. Маріуполі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа орган опіки та піклування виконавчого комітету Маріупольської міської ради в частині зміни способу стягнення аліментів - ,

ВСТАНОВИВ:

17.09.2017 року, позивач звернувся до суду із позовом до відповідача про зміну розміру стягуваних аліментів на утримання неповнолітньої дитини, який в подальшому 05.10.2018 р. було уточнено вказуючи на те, що рішенням Приморського районного суду м. Маріуполя від 03.11.2017 року з ОСОБА_2 на її користь стягнуті аліменти на утримання дитини, сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 2000 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Відповідач є приватним підприємцем, його прибуток має мінливий характер. На даний час суми стягуваних аліментів не вистачає на утримання дитини, є менш ніж мінімальний розмір аліментів, які стягуються з батьків, які не працюють в регіоні, який складає 2620 грн. Вважає, що на сьогоднішній день сума стягуваних аліментів є недостатньою для матеріального утримання дитини, тому просить змінити розмір аліментів та стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітнього сина в розмірі ј частини зі всіх видів заробітку відповідача з індексацією аліментів відповідно до закону. Також в уточненій позовній заяві просила визначити місце проживання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 із матірю в обґрунтування посилаючись на те, що у липні 2018 р. набули чинності зміни до ст. 157 СК України, згідно до яких, той із батьків, з яким за рішенням суду визначено місце проживання дитини самостійно вирішує питання тимчасового виїзду за межі України на строк, що не перевищує одного місяця з метою лікування, навчання тощо. Оскільки відповідач чине їй перешкоди у виїзді дитини за кордон, не надає на це згоди вона вимушена звернутися до суду і з цією вимогою.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не зявилася надавши заяву в якій позовні вимоги підтримала, справу просила розглянути без її участі.

Відповідач ОСОБА_2 та представник відповідача ОСОБА_4 в судове засідання не зявилися надавши заяви в яких позовні вимоги не визнали, справу просили розглянути без їх участі з урахуванням відзиву з якого вбачається, що дійсно з нього на користь позивача було стягнуто аліменти на утримання їх неповнолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 2000 грн. щомісячно починаючи з 11.10.2017 р. та до досягнення дитиною повноліття. Аліменти він сплачує належним чином, заборгованість по сплаті аліментів відсутня. Обґрунтування позивача щодо зміни аліментів з твердої грошової суми на аліменти у процентному співвідношенні, а саме той факт що мінімальний розмір аліментів які стягуються з батьків, які не працюють дорівнює 2620 грн. у регіоні де мешкає ОСОБА_2 не є підставою для зміни розміру аліментів та суперечать нормам законодавства, які регулюють спірні правовідносини, оскільки при вирішенні вимог щодо зміни розміру раніше стягнутих аліментів суд зобовязаний зясувати матеріальний та сімейний стан як платника аліментів так і стягувача, погіршення чи поліпшення здоровя. Позивачем не надано жодного доказу, які б свідчили про зміну її матеріального стану або ж зміну матеріального стану платника аліментів, а саме його, взагалі позивачем не зазначено будь-якої обставини, які мають відношення до предмету спору зміну розміру аліментів. Він як станом на день ухвалення рішення про стягнення аліментів у твердій грошовій сумі так і на теперішній час є фізичною особою підприємцем, у звязку із чим не має чітко визначеного щомісячного доходу, з якого б можливо було вираховувати розмір ј частки з метою виконання аліментних зобовязань, тому зміна розміру аліментів лише ускладнити виконання рішення. Посилання позивача на те, що розмір аліментів повинен вираховуватись, виходячи із середнього розміру заробітної плати у нашому регіоні не є обґрунтуванням, оскільки він не є не працюючою особою, має джерело доходу, але його дохід не має чітко визначеного щомісячного розмір. Вважає, що зміна розміру аліментів з твердої грошової суми на частку є недоцільним. Також зазначив, що з міни у законодавстві щодо мінімального розміру аліментів який не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку не є підставою для зміни розміру аліментів відповідно до ст. 192 СК України, оскільки суд не визначає мінімальний розмір аліментів на одну дитину такий розмір встановлюється законом, а не судовим рішенням. Щодо вимог про визначення місця проживання дитини, вказав, що у сторін є спір щодо його участі у вихованні малолітнього сина та виключають можливість застосування у даному випадку вимог ч. 5 ст. 157 СК України. Просив відмовити у задоволення позову.

Представник 3 особи органу опіки та піклування виконавчого комітету Маріупольської міської ради повідомлений про дату, час та місце розгляду справи належними чином( а.с. 69,72) в судове засідання не зявився про причини неявки суд не повідомив.

Крім того ухвалою суду від 18.02.2019 р. орган опіки та піклування виконавчого комітету Маріупольської міської ради було зобовязано в судове засідання подати письмовий висновок щодо розвязання спору щодо визначення місця проживання дитини разом із матірю. Ухвала суду була отримана 3 особою, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення ( а.с. 72) проте ухвалу суду не виконано, висновок в судове засідання не подано.

Оскільки в даному провадженні обєднано кілька самостійних вимог, враховуючи, що позивачем та відповідачем подані всі наявні у них докази, що стосуються вимог про зміну розміру аліментів, проте органом опіки та піклування не подано витребуваний судом письмовий висновок щодо розвязання спору про визначення місця проживання дитини, що є обовязковим відповідно до ст. 19 СК України, суд відповідно до вимог ч.3 ст. 259 ЦПК України вважає необхідним ухвалити рішення щодо позовної вимоги про зміни способу стягнення аліментів, та продовжити провадження в частині невирішених вимог.

Згідно ст.81 ЦПК України - кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч.3, 4 ст. 12, ч.1, 2 ст.13 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов'язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1, 3 ст. 82 ЦПК України Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування.

Суд, розглянувши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до наступного висновку з огляду про таке.

Судом встановлено, що у сторін під час перебування у зареєстрованому шлюбі народилася дитина та знаходиться на утриманні позивача, що не заперечується сторонами та підтверджується свідоцтвом про народження ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 та довідкою Голови ОСББ «Бахчиванджи 27а» ( а.с. 5,8).

Рішенням Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 03.11.2017 року №266/4013/17 яке набрало законної сили 14.11.2017 р. з ОСОБА_2, 25.04. ІНФОРМАЦІЯ_3 стягнуті аліменти на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4 на утримання сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 2000,00 грн. щомісяця, починаючи з 11.10.2017 р. до досягнення дитиною повноліття (а.с. 6-7).

Відповідно до ч. 1 ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Згідно виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців ОСОБА_2 з 23.11.2010 р. зареєстрований як фізична особа - підприємець, вид діяльності інші види роздрібної торгівлі в неспеціалізованих магазинах ( а.с. 52)

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» № 2037-VIII від 17.05.2017 року внесено зміни до ч.2ст.182 СК України, відповідно до якого розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Згідно з ст.182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів, інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Позивач в обґрунтування збільшення розміру аліментів посилається на те, що на день звернення до суду із даним позовом розмір стягуваних з відповідача аліментів у твердій грошовій сумі, який є незмінним станом на сьогодні не є достатнім для забезпечення необхідного рівня життя дитини, і таким, що є меншим ніж мінімальний розмір аліментів, які стягуються з батьків, які не працюють.

Як вбачається із Рішення Приморського районного суду м. Маріуполя від 03.11.2017 р. суд визначаючи розмір аліментів, який позивач просила визначити у розмірі 8000 грн. виходив із позиції відповідача, враховуючи, що останній є фізичною-особою підприємцем, його дохід є непостійним та о 2016 р. складав 50000грн., 2017 р. -30000 грн., і враховуючи суму доходу відповідача встановив розмір аліментів про який останній не заперечував у розмірі 2000 грн.

З податкової декларації платника єдиного податку фізичної особи підприємця ОСОБА_2 від 29.10.2018 р. вбачається, що обсяг доходу за звітний (податковий ) період за 9 місяців 2018 р. становить 72500 грн. ( а.с. 39).

Інших доказів про дохід відповідача від підприємницької діяльності сторони не надали.

Таким чином дохід відповідача за 9 місяців 2018 р., змінився, та є більшим ніж о 2016 та 2017 р.р. який було враховано при визначенні розміру аліментів о 2017 р.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України у справі № 143цс-13 від 05.02.2014 року, з огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положенням ст.192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у твердій грошовій сумі та навпаки).

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року N 789-XII та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Враховуючи вищенаведене, суд при розгляді вимог позивача про збільшення розміру аліментів враховує те, що після ухвалення попереднього рішення суду про стягнення аліментів встановлений мінімальний розмір аліментів, які стягуються з батьків, які не працюють є значно вищим, крім того враховує матеріальне становище відповідача, яке порівняно з 2016 та 2017 р. поліпшилося, що дає суду підстави вважати, що відповідач в змозі платити аліменти у частці від свого доходу, також змінився визначений положеннями СК України мінімальний розмір аліментів.

Таким чином суд приходе до висновку, про можливу зміну розміру аліментів, та вважає за необхідне змінити розмір стягуваних аліментів з 2000 гривень щомісячно на 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку дитину і до повноліття. При цьому суд зазначає, що такий розмір стягуваних аліментів є розумним та не суперечитиме чинному законодавству, інтересам позивача, відповідача та неповнолітньої дитини, тому суд вважає, що позов в цій частині є обґрунтованим та підлягає задоволенню.

Позов в частині індексації розміру аліментів задоволенню не підлягає, оскільки статтею 183 СК України передбачено визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини. Дана стаття не передбачає стягнення аліментів у частці з проведення індексації.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору з відповідача підлягають стягненню на підставі ст.. 141 ЦПК України судові витрати в дохід держави в розмірі 704,80 гривень.

Керуючись ст.ст. 81, 141, 235, 258, 259 ЦПК України, ст.192 СК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа орган опіки та піклування виконавчого комітету Маріупольської міської ради в частині зміни способу стягнення аліментів задовольнити частково.

Змінити розмір аліментів визначений рішенням Приморського районного суду м. Маріуполя №266/4013/17 (провадження №2/266/1129/17) від 03.11.2017 р. про стягнення з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_5 ІПН НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, ІПН НОМЕР_2 на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, у вигляді твердої грошової суми в розмірі 2000 гривень щомісячно до досягнення дитиною повноліття визначивши їх в розмірі ј частки зі всіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з моменту набрання рішенням законної сили і до досягнення дитини повноліття.

В задоволенні інших позовних вимог, що стосуються стягнення аліментів - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_5 ІПН НОМЕР_1 в дохід держави судовий збір за вимоги про стягнення аліментів в сумі 704,80 гривень.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Донецького апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено 20.03.2019 р.

Суддя: Шишилін О. Г.