Справа № 639/6190/18
Провадження № 2/639/542/19
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 березня 2019 року Жовтневий районний суд м. Харкова у складі: головуючого судді Труханович В.В.,

за участю секретаря Кричевської В.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Жовтневого районного суду м. Харкова знаходиться цивільна справа за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів, в яких позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь суму заборгованості в розмірі 1200422,40 грн та відсотки в розмірі 580149,15 грн.

Належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи позивач, що підтверджується матеріалами справи (а.с. 21, 26-27, 29, 35, 39), у судові засідання 29.11.2018, 19.12.2018, 24.01.2019, 21.02.2019 та повторно 21.03.2019 не зявився, всупереч вимогам, передбаченим ч. 3 ст. 131 ЦПК України, про причини своєї неявки у судові засідання, призначені на 29.11.2018, 19.12.2018, 21.02.2019 та 21.03.2018, суд не повідомив.

У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не зявилися в судове засідання без поважних причин.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 257 ЦПК України, суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо належним чином повідомлений позивач повторно не зявився в судове засідання або не повідомив про причини неявки, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його незявлення не перешкоджає розгляду справи.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух.

З цього приводу прецедентним є рішення Європейського суду з прав людини у справі «Осман проти Сполученого королівства» від 28.10.1998.

У вказаному Рішенні зазначено, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

У звязку з наведеним, залишення позову без розгляду, як це передбачено законом, а саме п. 3 ч. 1 ст. 257 ЦПК України, не є порушенням права на справедливий судовий захист та не може вважатися обмеженням права доступу до суду.

Окрім того, в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 15.08.2018 по справі № 520/11701/16-ц (провадження № 61-1618 зпв 18) міститься розділ «Зміст наукового висновку», в якому викладено наступне.

«31. Підготовлені членами Науково-консультативної ради при Верховному Суді (далі - НКР) відповідно до пункту 3 частини другої статті 360-1 ЦПК України 2004 наукові висновки зводяться до такого.

32. Процесуальні права здійснюються відповідно до принципів змагальності (стаття 10 ЦПК України 2004) та диспозитивності (стаття 11 ЦПК України 2004). Неявка позивача в судове засідання є його волевиявленням, проявом дії принципу диспозитивності. Дії суду залежать від цього волевиявлення позивача.

33. Повторна неявка належним чином повідомленого позивача є конклюдентними діями, якими робиться заява про залишення позову без розгляду, а також є правовим наслідком нездійснення позивачем права брати участь у судовому засіданні.

34. Застосувавши граматичний (мовний, текстовий) аналіз частини третьої статті 169 та частини першої статті 207 ЦПК України 2004 як спосіб тлумачення норм права, можна дійти висновку, що законодавцем не застосовані терміни «може», «має право», «за власної ініціативи», та інші подібні терміни, які б давали підстави говорити про дискреційність відповідних повноважень суду. Зазначені правові норми не передбачають для суду можливість інших варіантів дій, окрім як залишення позовної заяви без розгляду. З огляду на це, повноваження суду залишити позовну заяву без розгляду не є дискреційним. Отже, за змістом зазначених вище норм в разі повторної неявки позивача в судове засідання за умови, що він був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, суд безальтернативно зобов'язаний залишити позовну заяву без розгляду.»

З огляду на вище викладене суд приходить до висновку про наявність правових підстав щодо залишення вказаного позову без розгляду, оскільки позивач був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, повторно не зявився в судове засідання, не повідомивши про причини неявки, та від якого не надходило заяви про розгляд справи за його відсутності.

Суд розяснює позивачеві, що відповідно ч. 2 ст. 257 ЦПК України, особа, позов якої залишено без розгляду, після усунення умов, що були підставою для залишення заяви без розгляду, має право звернутися до суду повторно.

На підставі викладеного, керуючись п. 3 ч. 1 ст. 257 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів залишити без розгляду.

Розяснити позивачеві, що після усунення умов, що були підставою для залишення заяви без розгляду, він має право звернутися до суду повторно.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду через Жовтневий районний суд м. Харкова шляхом подачі апеляційної скарги протягом пятнадцяти днів з дня складання повного тексту ухвали.

Повний текст ухвали складено 21.03.2019 року

Суддя В.В. Труханович