У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28.11.2019 Справа №607/27534/19

Суддя Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області Сливка Л.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Тернополі заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову,

ВСТАНОВИВ:

26 листопада 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду з вказаною заявою у якій просить: заборонити ТзОВ «Галицька фінансова компанія» чинити їй перешкоди щодо користування квартирою АДРЕСА_1 ; заборонити представникам ТзОВ «Галицька фінансова компанія» примусово проникати у квартиру АДРЕСА_1 та передавати право користування квартирою третім особам, у тому числі шляхом укладення договорів оренди з третіми особами; заборонити відділу реєстрації проживання особи Управління державної реєстрації Тернопільської міської ради реєструвати місце проживання будь-яких осіб у квартирі АДРЕСА_1 . В обґрунтування цих вимог зазначає, що планує звернутись до суду з позовом про усунення права користування нерухомим майном квартирою АДРЕСА_1 , шляхом заборони ТзОВ «Галицька фінансова компанія» чинити ОСОБА_1 перешкоди щодо користування квартирою АДРЕСА_1 ; заборони представникам ТзОВ «Галицька фінансова компанія» примусово проникати у квартиру АДРЕСА_1 та передавати право користування квартирою третім особам, у тому числі шляхом укладення договорів оренди з третіми особами; заборони відділу реєстрації проживання особи Управління державної реєстрації Тернопільської міської ради реєструвати місце проживання будь-яких осіб у квартирі АДРЕСА_1 . Існує реальна загроза утруднення, або невиконання можливого рішення суду про задоволення вказаного позову, оскільки ТзОВ «Галицька фінансова компанія» ініціювало перехід права власності на це помешкання до нього, вчинило насильницькі дії щодо виселення ОСОБА_1 з вказаної квартири. Саме тому остання вважає, що слід забезпечити майбутній позов запропонованим нею способом.

Розглянувши дану заяву, оцінивши її доводи та додані до неї документи, суд вважає, що у її задоволенні слід відмовити з огляду на наступне.

Як убачається з інформації із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта № 180229765 від 09 вересня 2019 року, кватира АДРЕСА_1 , 01 листопада 2016 року, зареєстрована на праві приватної власності за ОСОБА_1 на підставі договору дарування. 18 січня 2018 року приватним нотаріусом внесено відомості щодо договору іпотеки. Основне зобов`язання виникло на підставі договору про надання фінансового кредиту серії та номер 01/18/КЛ, виданий 15 січня 2018 року; видавник: ТзОВ «Галицька Фінансова компанія», ТзОВ «Бонзер».

У заяві ОСОБА_1 посилається на те, що на даний момент право власності на вказану квартиру перейшло до ТзОВ «Галицька Фінансова компанія».

Таку зміну власника ОСОБА_1 вважає неправомірною та оскаржує її у судовому порядку.

Також вона планує звернутись до суду з позовом про усунення права користування нерухомим майном квартирою АДРЕСА_1 , шляхом заборони ТзОВ «Галицька фінансова компанія» чинити ОСОБА_1 перешкоди щодо користування квартирою АДРЕСА_1 ; заборони представникам ТзОВ «Галицька фінансова компанія» примусово проникати у квартиру АДРЕСА_1 та передавати право користування квартирою третім особам, у тому числі шляхом укладення договорів оренди з третіми особами; заборони відділу реєстрації проживання особи Управління державної реєстрації Тернопільської міської ради реєструвати місце проживання будь-яких осіб у квартирі АДРЕСА_1 .

Для забезпечення цього майбутнього позову ОСОБА_1 просить вжити заходів його забезпечення, котрі є аналогічними до позовних вимог.

Вимогами частин 1 та 2 ст. 149 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) визначено, що суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову; забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду). (частина 1 ст. 153 ЦПК України)

Відповідно до пункту 2 ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується забороною вчиняти певні дії.

Як роз`яснив Пленуму Верховного Суду України у пункті 4 постанови № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

У постанові Верховного Суду від 20 лютого 2019 року у справі № 754/4437/18 (провадження № 61-47464св18) зроблено висновок про те, що при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Суд зауважує, що забезпечення позву є правовим механізмом, метою якого є уникнення негативних наслідків, пов`язаних з виконанням можливого рішення суду про задоволення позовних вимог та в жодному випадку не може підміняти собою самого рішення суду, котре ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Незважаючи на це, ОСОБА_1 просить вжити заходів забезпечення позову, у випадку застосування яких будуть задоволенні її позовні вимоги за майбутнім позовом, без розгляду справи по суті, що є неприпустимим.

Таким чином обраний ОСОБА_1 спосіб забезпечення позову не відповідає позовним вимогам, з якими вона планує звернутись до суду, що і є підставою для відмови у задоволенні даної заяви.

Керуючись статтями 149-153 , 352 - 355 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити у задоволені заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її повного складення.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена в день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Апеляційна скарга на дану ухвалу подається безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду.

Повний текст ухвали складено 28 листопада 2019 року.

Головуючий суддяЛ. М. Сливка