Житомирський апеляційний суд
Справа №288/1527/16-ц Головуючий у 1-й інст. Зайченко Є. О.
Категорія 26 Доповідач Павицька Т. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2019 року

Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого Павицької Т. М.,

суддів Трояновської Г. С., Миніч Т. І.,

за участю секретаря Ковальської Я. В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу №288/1527/16-ц за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Попільнянського районного суду Житомирської області від 16 січня 2019 року, ухвалене під головуванням судді Зайченко Є.О. в смт Попільні,

в с т а н о в и в :

У грудні 2016 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», правонаступником якого є акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі АТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду із даним позовом у якому просило стягнути із ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором, яка утворилася внаслідок невиконання останнім своїх зобов'язань перед Банком та станом на 31.10.2016 розмір заборгованості становить 34159 грн 88 коп. Позовні вимоги мотивувало тим, що 16.07.2008 між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №б/н, згідно умов якого, останній отримав кредит у сумі 2500 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами у розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Банк свої зобов'язання за договором виконав у повному обсязі. Разом з тим, у порушення умов договору, відповідач зобов'язання за вказаним кредитним договором належним чином не виконував, внаслідок чого, станом на 31.10.2016 утворилась заборгованість, яка складається із заборгованості за кредитом - 2434 грн 33 коп., заборгованості по відсотках за користування кредитом 26460 грн 79 коп., заборгованість за пенею та комісією - 3400 грн, штраф (фіксована частина) - 250 грн, штраф (процентна складова) - 1614 грн 76 коп. Відтак, просив суд стягнути вказану суму заборгованості.

Рішенням Попільнянського районного суду Житомирської області від 16 січня 2019 року позов ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково. Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 11760 грн 08 коп. та 474 грн 39 коп. судового збору. В решті позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу та вважає що воно є незаконним, необґрунтованим та таким, що ухвалене із неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права. Судом не надано належної оцінки доказам, наявних у матеріалах справи. На обґрунтування доводів апеляційної скарги ОСОБА_2 зазначає, що відповідно до заяви від 16.07.2008, на ім'я ОСОБА_1 було оформлено кредитну картку із кредитним лімітом 1500 грн. Згідно довідки, виданої ПАТ КБ «ПриватБанк», кредитна картка була видана 16.07.2008 з терміном дії до 28.02.2010 року. Як вбачається із розрахунку, долученого до позовної заяви, на момент закінчення дії картки, залишок заборгованості - відсутній, що підтверджується і випискою з рахунку, а тому заборгованість по даному кредитному договору була погашена. 06 вересня 2010 року ОСОБА_1 була видана нова кредитна картка та оформлена нова анкета-заява з новими умовами та новим кредитним лімітом. Таким чином, видача нової картки 06.09.2010 ніяк не пов'язана із кредитним договором від 16.07.2008 року. А тому, заявлений позов є безпідставним, так як, заборгованість відповідача за кредитним договором від 16.07.2008 - відсутня. Крім того, позивачем було пропущено строк позовної давності зі звернення до суду.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що укладений між сторонами кредитний договір на підставі заяви-анкети позичальника з ознайомленням при її складанні з Умовами та Правилами надання банківських послуг відповідає загальним вимогам чинності правочину, при підписанні вказаної заяви-анкети позичальника всі передбачені чинним законодавством вимоги для укладення договорів були дотримані, у подальшому заява-анкета позичальником була перепідписана про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг. З цими умовами кредитного договору та настанням відповідальності у разі порушення умов повернення кредиту відповідач був ознайомлений та був згоден з ними, підписавши особисто заяву-анкету позичальника на укладення кредитного договору. Неналежне виконання умов договору призвело до заборгованості по сплаті кредиту.

Суд апеляційної інстанції вважає такі висновки правильними, проте не повністю погоджується із сумою стягнутої з відповідача на користь позивача заборгованості по відсоткам за користування кредитом з огляду на наступне.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставою виникнення цивільних прав та обов'язків є договір та інші правочини. Відповідно до ч.2 ст.11 ЦК України підставою виникнення цивільних прав та обов'язків серед юридичних фактів є, зокрема, договори та інші правочини.

Згідно із ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

До відносин за кредитним договором застосовуються положення про договір позики, якщо інше не встановлено договором кредиту і не випливає із суті кредитного договору.

Частиною 1 ст. 1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, яка залишилася, та сплати процентів, належних йому.

Як вбачається з матеріалів справи, 16.07.2008 між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №б/н, згідно умов якого, останній отримав кредит у розмірі 1500 грн, у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами у розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Кредитний договір укладено шляхом підписання Анкети-заяви позичальника, в якій ОСОБА_1 підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами Банку, які викладені на банківському сайті ПАТ КБ «ПриватБанк», складає між ним та банком Договір, що підтверджується підписом позичальника у заяві.

За нормами ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Так, Умови та Правила надання банківських послуг є складовою частиною кредитного договору, підпис під якими не потрібен, якщо саме ці Умови та Правила були чинними під час укладення договору.

Відповідно до ч. 2 ст. 614 ЦК України відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов'язання.

Окрім того, у ст. 633 ЦК України передбачено, що договори, які укладаються банком з фізичними особами є публічними. Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

Підприємець не має права надавати перевагу одному споживачеві перед іншим щодо укладення публічного договору, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Згідно із ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

З розрахунку кредитної заборгованості та виписки по рахунку вбачається, що позичальник частково сплачував заборгованість, користувався кредитними коштами, тобто погоджувався з Умовами та Правилами надання банківських послуг та тарифами.

У п.п. 2.1.1.2.1., 2.1.1.2.6. Умов і правил надання банківських послуг передбачено, що для надання послуг банк видає клієнту картку, її вид визначений у Пам'ятці клієнта / Довідці про умови кредитування і Заяві, підписанням яких клієнт і банк укладають Договір про надання банківських послуг.

Карта може бути використана держателем для оплати товарів і послуг, отримання/внесення грошових коштів у банківських установах і через банкомати, з метою інших банківських операцій, передбачених Договором.

Відповідно положень статей 525, 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язань або одностороння зміна його умов не допускається.

За п. 2.1.1.5.5., 2.1.1.5.6. Умов та правил надання банківських послуг позичальник зобов'язаний погашати заборгованість за кредитом, процентах за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим Договором; у разі невиконання зобов'язань за Договором на вимогу банку виконати зобов'язання з повернення кредиту (у тому числі простроченого кредиту та овердрафту), оплати винагороди банку.

Відповідно до п. 2.1.1.7.6. Умов та правил при порушенні позичальником строків платежів по якомусь з грошових зобов'язань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити Банку штраф в розмірі 500 грн. + 5% від суми заборгованості за кредитним лімітом з урахуванням нарахованих і прострочених відсотків і комісії.

Відповідно до п. 2.1.1.12.6. «Правил користування платіжною карткою» банк нараховує відсотки за користування кредитом в розмірі, встановленому тарифами Банку із розрахунку 360 календарних днів на рік.

На підтвердження руху коштів по картковому рахунку відповідача, а також того, що відповідач користувався вказаними коштами, ПАТ КБ «ПриватБанк» надав відповідну виписку по рахунку. Із виписки вбачається, що ОСОБА_1 не лише знімав грошові кошти, але й частково погашав заборгованість.

Пунктом 1.1.7.12 Умов та правил надання банківських послуг передбачено, що договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо упродовж цього строку жодна із сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на той самий строк.

Відповідно до вимог ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Судом першої інстанції встановлено, що 06.09.2010 ОСОБА_1 перепідписав Анкету- заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг (витяг з комплексу «Фото клієнта з продуктом») та йому було видано Банком картку № 468562 зі строком дії до 31.03.2014 року.

Під перевипуском карти розуміється випуск та приєднання карти з новим строком дії до раніше відкритого Клієнту карткового рахунку, а тому вся сума заборгованості за кредитним лімітом буде відображатися та враховуватися в тому числі і на перевипущеній картці.

Згідно п.3.1.3 Умов та правил надання банківських послуг у разі закінчення строку дії картка продовжується банком на новий строк шляхом надання Клієнту картки з новим строком дії, а тому перевипуск картки не являється укладенням нового кредитного договору.

ОСОБА_1 отримав кредитну картку та користувався нею, однак умови Договору не виконував належним чином.

Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається з дня (місяця), з якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою. А тому, судом першої інстанції вірно було встановлено період, за який необхідно стягувати пеню та її розмір.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (ч. 2 ст. 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України).

За положеннями ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Враховуючи вищевикладене та відповідно до ст. 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Окрім нарахування пені за несвоєчасне погашення заборгованості позивач нарахував також 250 грн - штраф (фіксована частина) та 1614 грн 76 коп. - штраф (процентна складова) за таке ж саме порушення.

Відтак, суд першої інстанції дійшов до правильного висновку про недопустимість стягнення із ОСОБА_1 нарахованого штрафу, що узгоджується із правовою позицією викладеною у постанові Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року № 6-2003цс15.

Пунктом 5.3. Умов та правил надання банківських послуг передбачена можливість односторонньої зміни Тарифів та інших невід'ємних частин договору. Таким чином, розмір відсоткової ставки за кредитом може змінюватись банком за умовами інформування позичальника шляхом надання виписки по картковому рахунку на умовах, зазначених в п. 4.9 Умов та правил надання банківських послуг і п. 5.8 Правил користування платіжною карткою.

Як зазначено у постанові Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі №489/9289/14-ц, в разі підвищення банком процентної ставки з'ясуванню підлягають визначена договором процедура підвищення процентної ставки (повідомлення позичальника чи підписання додаткової угоди тощо); дії позичальника щодо прийняття пропозиції кредитора тощо. Боржник вважається належно повідомленим про збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом в односторонньому порядку в тому разі, якщо банк не лише відправив на адресу такого боржника листа про зміну умов кредитного договору, а й довів факт його вручення адресатові під розписку. Такий висновок наведений також у постанові Верховного Суду України від 11 жовтня 2017 року у справі № 6-1374цс17.

Проте матеріали справи не містять жодних доказів направлення та отримання відповідачем повідомлень про зміну відсоткової ставки. ОСОБА_1 не давав згоди на підвищення відсоткової ставки з 36,00% до 43,20% річних.

Банком при нарахуванні відсотків застосовувались ставки, не передбачені умовами кредитного договору від 16.07.2008, а належних доказів повідомлення позичальника про їх зміну матеріали справи не містять.

Статтею 1056-1 ЦК України передбачено, що фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права кредитора змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною.

Кредит брався під 36,00 % річних, але Банк в односторонньому порядку збільшив відсоткову ставку до 43,20 % річних.

Апеляційний суд не погоджується із розрахунком суду першої інстанції, згідно якого, заборгованість по сплаті відсотків становить 8125 грн 75 коп., за період з 18.07.2008 по 31.12.2012 у розмірі 36%, за період з 01.01.2013 по 31.08.2014 у розмірі 30%, за період з 01.09.2014 по 31.03.2015 у розмірі 34,80%, за період з 01.04.2015 по 31.10.2016 у розмірі 43,20%, так як, даний розрахунок не відповідає умовам укладеного сторонами договору.

Відповідно до наданого Банком розрахунку, 18.07.2008 кредитором було встановлено відсоткову ставку за користування кредитом 36 % на рік, з 24.01.2013 було зменшено відсоткову ставку до 30 %, з 01.09.2014 збільшено відсоткову ставку до 34,80 %, з 01.04.2015 збільшено відсоткову ставку до 43,20%.

Разом з тим, у матеріалах справи наявний розрахунок заборгованості за договором б/н від 16.07.2008, виданий Банком та станом на 31.10.2016 сума заборгованості становить 8356 грн 16 коп., яка складається із 2434 грн 33 коп. - заборгованості за кредитом; 2521 грн 83 коп. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 3400 - заборгованість за пенею та комісією. А тому, зазначена сума заборгованості за відсотками підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

За таких обставин рішення суду першої інстанції не може вважатись законним і обґрунтованим в частині стягнення відсотків за користування кредитними коштами та в силу положень ст.376 ЦПК України підлягає зміні, із зменшенням стягнутої суми заборгованості по відсоткам за користування кредитом з 8125 грн 75 коп. до 2521 грн 83 коп.

Відповідно до ч.1, 13 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

У зв'язку із зміною рішення суду першої інстанції про часткове задоволення позовних вимог, з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь позивача за подання позову у розмірі пропорційно до задоволених вимог в сумі 248 грн 31 коп. та із позивача на користь відповідача 128 грн 23 коп. судового збору за подання апеляційної скарги.

Керуючись статтями 259, 268, 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Попільнянського районного суду Житомирської області від 16 січня 2019 року змінити в частині стягнення заборгованості за кредитним договором та судового збору, зменшивши розмір заборгованості за кредитним договором з 11760 грн 08 коп. до 6156 грн 16 коп., судового збору з 474 грн 39 коп. до 248 грн 31 коп.

В решті рішення суду залишити без змін.

Стягнути з акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 судовий збір за подання апеляційної скарги у сумі 128 грн 23 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає оскарженню в касаційному порядку.

Головуючий

Судді