Провадження № 2/127/3018/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.11.2019 Вінницький міський суд Вінницької області

в складі: головуючого судді Сичука М.М.,

за участю секретаря судового засідання Коровай А.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

ВСТАНОВИВ:

АТ «ПУМБ» в серпні звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Позов мотивовано тим, що між ПАТ «Банк Ренесанс Капітал» та ОСОБА_1 08.07.2012 року на підставі кредитного договору № НОМЕР_1 видано кредит у сумі 37878,35 грн.

19.07.2016 року ПАТ «Банк Ренесанс Капітал» припинилося шляхом приєднання до ПАТ «Перший Український міжнародний Банк».

ПАТ «Перший Український міжнародний Банк» є правонаступником усіх прав та зобов`язань ПАТ «Банк Ренесанс Капітал».

На баланс ПАТ «Перший Український міжнародний Банк» внаслідок приєднання ПАТ «Банк Ренесанс Капітал» була передана заборгованість за кредитним договором.

Відповідач не виконує свої кредитні зобов`язання належним чином довготривалий строк. Заборгованість відповідача перед позивачем станом на 23.07.2019 року складає 128000,00 грн., з яких: 15273,72 грн. - заборгованість за кредитом, 17206,62 грн. - заборгованість процентами, 0,00 грн. - заборгованість за комісією, 95519,66 грн. - штрафні санкції.

На даний час відповідач продовжує ухилятися від виконання зобов`язання і заборгованість за договором не погашає.

Представник позивача надав заяву про розгляд справи без його участі із зазначенням, що позов підтримує в повному обсязі та не заперечує щодо заочного розгляду справи.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечив щодо задоволення позову.

Відповідач в задоволенні позову просила відмовити, надавши суду відзив на позовну заяву. Відзив мотивований тим, що позивачем не надано жодного доказу, який би підтверджував розмір та наявність заборгованості відповідача по кредитному договору № НОМЕР_1. Банком до суду не надано розрахунку заборгованості, наданий банком документ, який названо «виписка з рахунка» викладений у формі довідки та не містить обов`язкових реквізитів виписки з банківського рахунку, отже є неналежним доказом. Кредитний договір № НОМЕР_1 укладено 08.07.2012 року Пунктом 2.4 договору передбачено, що строк користування овердрафтом складає 24 місяці. З моменту настання строку вимоги по останньому платежу (серпень 2014 року) до дати подання позову (серпень 2019 року) пройшло п`ять років, отже позивач пропустив строк позовної давності для звернення до суду з вимогою про стягнення заборгованості по тілу кредиту. 24.05.2018 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харою Н.С. вчинено виконавчий напис № 2519 виданий 25.04.2018 року про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором № НОМЕР_1 від 08.07.2012 року укладеним між позивачем та АТ «Банк Ренесанс Капітал», правонаступником всіх прав та обов`язків якого є ПАТ «ПУМБ». У виконавчому написі зазначено, що стягнення заборгованості проводиться за період з 03.04.2017 року по 03.04.2018 року. Заочним рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 02.07.2019 року визнано виконавчий напис № 2519 виданий 25.04.2018 року про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором № НОМЕР_1 від 08.07.2012 року таким, що не підлягає виконанню.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 08.07.2012 року Публічне акціонерне товариство «Банк Ренесанс Капітал» надав ОСОБА_1 пропозицію укласти договір карткового рахунку та договір страхування (оферта) № НОМЕР_1 , строк користування 24 місяці, процентна ставка 36%.

19.07.2016 року ПАТ «Банк Ренесанс Капітал» припинилося шляхом приєднання до ПАТ «Перший Український міжнародний Банк».

Так, доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір, є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно із вказаною нормою закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Пунктом 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 № 75 (далі - Положення), виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Із виписки з рахунка ОСОБА_1 із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості за Кредитним договором № НОМЕР_1 вбачається, що ОСОБА_1 має заборгованість перед АТ «ПУМБ» станом на 23.07.2019 року, розмір якої складає 128000,00 грн. у тому числі: 15273,72 грн. - прострочена заборгованість за сумою кредиту; 16739,62 грн. - прострочена заборгованість за процентами; 467,00 грн. - строкова заборгованість за процентами; 95519,66 грн. - неустойка за порушення зобов`язань по кредиту та суми плати, що здійснена стягувачем за вчинення виконавчого напису.

У вищевказаній виписці зазначається сума заборгованості, проте, ця виписка не може бути належним доказом, оскільки документ виконаний в довільній формі, у виписці наведена лише загальна сума заборгованості, але не наведений розрахунок заборгованості у вигляді таблиці (графіку) на кожний день прострочення із зазначенням простроченої заборгованості за сумою кредиту, процентної ставки, ставки пені, нарахованих на поточну заборгованість за кредитом процентів, погашених процентів, загальної заборгованості за процентами суми комісії та пені, суми погашення за наданим кредитом. Також, згідно цієї виписки з рахунку відповідача, неможливо зрозуміти та з`ясувати, з якого часу позивач взагалі нараховував неустойку, заборгованість за процентами, за комісією, за сумою кредиту, оскільки день, місяць, рік, з якого позивач нараховує заборгованість, не зазначені, а наведена лише загальна сума заборгованості.

Інших доказів на підтвердження укладення кредитного договору з позивачем, видачі кредиту відповідачу та виникнення заборгованості за кредитним договором позивачем до суду не подано.

Окрім того, виписки не містить дати її складання, що є обов`язковим реквізитом документу згідно ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», неможливо встановити наявність безспірної заборгованості, оскільки первинні облікові документи, оформлені у порядку визначеному ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», надані не були, тому і немає підстав вважати, що розмір заборгованості відповідача перед АТ «ПУМБ», а також розмір штрафних санкцій та процентів за користування кредитними коштами, зазначених у позовній заяві, є безспірними.

Із письмової вимоги (повідомлення) від 22.02.2018 року № 51 вбачається, що ПАТ «ПУМБ» була направлена ОСОБА_1 вищевказана письмова вимога (повідомлення), однак письмових доказів того, що відповідач ОСОБА_1 отримала вищевказану вимогу, суду не надано.

Обов`язок доведення наявності заборгованості у боржника покладається на кредитора, який звертається до суду за захистом свого порушеного права - стягнення заборгованості, звернення стягнення тощо.

За змістом статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

У ч. 1 ст. 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

У даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою-споживачем банківських послуг (ч. 1 ст. 11 Закону України "Про захист прав споживачів").

Згідно з п. 22 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про захист прав споживачів" споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов"язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов"язків найманого працівника.

У пункті 19 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН "Керівні принципи для захисту інтересів споживачів", прийняті 09 квітня 1985 року №39/248 на 106-му пленарному засіданні Генеральної Асамблеї ООН зазначено, що споживачі повинні бути захищені від таких контрактних зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав в контрактах і незаконні умови кредитування продавцями.

Конституційний Суд України у рішенні у справі за конституційним зверненням громадянина щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22 листопада 1996 року № 543/96-В "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" від 11 липня 2013 року у справі № 1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої ст. 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту.

З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді Пропозиції укласти договори (оферта), оскільки Пропозиція укласти договори (оферта) це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору.

Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з ОСОБА_1 , АТ «Банк ренесанс капітал» дотримав вимог, передбачених ч. 2 ст. 11 Закону України "Про захист прав споживачів" про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк.

Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору.

Зазначена правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17.

Суд зазначає, що 25.04.2018 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харою Н.С. вчинено виконавчий напис № 2519 виданий 25.04.2018 року про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором № НОМЕР_1 від 08.07.2012 року укладеним між позивачем та АТ «Банк Ренесанс Капітал», правонаступником всіх прав та обов`язків якого є ПАТ «ПУМБ». У виконавчому написі зазначено, що стягнення заборгованості проводиться за період з 03.04.2017 року по 03.04.2018 року. Сума заборгованості складає 39191,18 грн., в тому числі прострочена заборгованість за сумою кредиту - 15273,72 грн., прострочена заборгованість за процентами - 23466,15 грн., строкова заборгованість за процентами - 451,93 грн. Приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Вольф Т.Л. 05.09.2019 року було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі п. 5 ч. 1 ст.ст. 39, 40 ЗУ «Про виконавче провадження», так як заочним рішенням Вінницького міського суду Вінницької області № 127/8101/19 від 02.07.2019 року визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис приватного нотаріуса КМНО Хари Н.С. № 2519 від 25.04.2018 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «ПУМБ» боргу в сумі 39191,80 грн.

Підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню було те, що виписка з банківського рахунку (яка ідентична виписці, наданій позивачем у даній справі) не відповідає вимогам чинного законодавства та з неї неможливо встановити, коли саме виникла заборгованість.

Як вбачається зі звіту при здійсненні відрахування та виплати ГУНП у Вінницькій області відносно ОСОБА_1 , за постановою від 09.01.2019 року ВП № 57965493 на користь ПАТ "ПУМБ" за період з 09.01.2019 року по 31.08.2019 року було утримано 21047,57 грн. Також з даного звіту вбачається, що заборгованість погашена у повному обсязі, однак позивач не навів належних доказів, що стягнута сума з відповідача не вплинула на розмір боргу за кредитним договором, сума основного боргу не змінилась, а суд самостійно не може зарахувати виконання зобовязання тощо.

Крім того, представник відповідача в судовому засіданні просив застосувати строк позовної давності до позовних вимог АТ "ПУМБ".

Частинами 2-4 ст. 267 ЦК України визначено, що заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності.

Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Відповідно до п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» за №14 від 18.12.2009 зазначено, що встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.

З огляду на викладене, суд прийшов до висновку про необґрунтованість та недоведеність вимог позивача.

Керуючись ст.ст. 526, 530, 629, 1048, 1050, 1054 ЦК України, ст.ст. 10, 12, 13, 81, 76, 77, 141, 263-265, 273, 354 ЦПК України, ст. 9 ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», Положенням про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, суд,-

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову Акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Вінницького апеляційного суду через Вінницький міський суд Вінницької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач Акціонерне товариство «Перший український міжнародний банк», місцезнаходження: вул. Р. Окіпної, 8Б, м. Київ, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 14282829.

Відповідач ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 .

Суддя