Справа № 487/2335/19
Провадження № 2/487/1418/19
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.12.2019 року Заводський районний суд м. Миколаєва у складі головуючого судді Гаврасієнко В.О., за участі секретаря Полінкевич К.Г., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Миколаєва цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення моральної шкоди, заподіяної злочином

В С Т А Н О В И В:

28.03.2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовною заявою до ОСОБА_2 про стягнення моральної шкоди, заподіяної злочином у розмірі 150000,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані наступним. 22 лютого 2017 року в м. Снігурівка Миколаївської області, водій ОСОБА_2 , керуючи технічно несправним транспортним засобом ВАЗ 2115, порушив правила дорожнього руху України та здійснив наїзд на її мати ОСОБА_3 , в результаті чого остання померла. В ході досудового слідства в кримінальній справі по обвинуваченню ОСОБА_2 за ч.2 ст.286 КК України позивача визнано потерпілою, нею пред`явлено цивільний позов. Але вироком від 05.02.2019 року її позов залишено без розгляду. В зв`язку з чим вона звернулась до суду із даним позовом. Зазначила, що внаслідок протиправних дій відповідача, які спричинили смерть її матері, їй було заподіяно значну моральну шкоду, яка полягає у втраті близької людини, моральних та фізичних стражданнях внаслідок цього, що призвело до порушення особистих життєвих та соціальних зв`язків і змушує її до здійснення додаткових зусиль по організації свого особистого життя.

Представник позивача адвокат Білов І.В. до судового засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, наполягав на задоволенні позовних вимог.

Відповідач до судового засідання не з`явився, до суду надійшов його відзив на позовну заяву, у якому відповідач зазначив, що з позовними вимогами ОСОБА_1 згоден частково з тих підстав, що згідно висновку експерта мати позивача ОСОБА_3 переходила дорогу у невстановленому місці та знаходилась у стані сильного алкогольного сп`яніння. Позивач не піклувалась та не спілкувалась зі своєю матір`ю, що спростовує твердження позивача щодо моральних страждань. Також відповідачем було повністю відшкодовано матеріальну шкоду, а саме поховання, пам`ятник тощо. Моральна шкода позивачем доказами не підтверджена та не обґрунтована.

Суд, дослідивши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до наступного.

Згідно з вимогами ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом встановлено, що 22 лютого 2017 року о 19 годині 10 хвилин ОСОБА_2 , керуючи технічно несправним транспортним засобом ВАЗ 2115, реєстраційний номер НОМЕР_1 , несправність якого полягала у встановленні на одну вісь різних шин та з пошкодженням структури корду, рухався по мокрій асфальтобетонній проїжджій частині вул. Центральна в м. Снігурівка Миколаївської області, зі сторони вул. Івана Франка в бік вул. Перемоги, з порушенням швидкісного режиму, що обмежений на даній ділянці дороги дорожнім знаком 3.29 Правил дорожнього руху «Обмеження максимальної швидкості 40 км/год.», зі швидкістю близько 56,2 - 62,4 км/год.

В цей час в районі будинку АДРЕСА_1 , в невстановленому для пішохода місці, але позначеному дорожнім знаком 1.33 Правил дорожнього руху «Діти», переходила дорогу пішохід ОСОБА_3

Рухаючись в зазначених умовах ОСОБА_2 , в порушення вимог п.п.12.2, 12.3, 12.9 «б» Правил дорожнього руху, перевищив безпечну та максимально допустиму на даній ділянці дороги швидкість руху, маючи об`єктивну можливість завчасно виявити попереду керованого ним автомобіля пішохода, що перетинає проїжджу частину, не зменшив швидкості руху свого транспортного засобу до повної його зупинки, внаслідок чого допустив наїзд на пішохода ОСОБА_3 , яка отримала тяжкі тілесні ушкодження, що спричинили її смерть.

Вироком Березнегуватського районного суду Миколаївської області від 05 лютого 2019 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України. Цивільний позов потерпілої ОСОБА_1 про стягнення з ОСОБА_2 4800 грн. майнової шкоди та 150000 грн. моральної шкоди, залишено без розгляду.

Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає в тому числі: у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку зі знищенням чи пошкодженням майна, в фізичному болі та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим пошкодженням здоров`я. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Згідно з ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода заподіяна фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявністю її вини, крім випадків встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до роз`яснень Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушені права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушені нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Наявність моральної шкоди доводиться позивачем, який в позовній заяві має зазначити, які моральні страждання та у зв`язку з чим він поніс і чим обґрунтовується розмір компенсації. Розмір відшкодування моральної шкоди оцінюється самим потерпілим та визначається у позовній заяві.

Разом з тим, моральну шкоду, зважаючи на її сутність, не можна відшкодувати у повному обсязі, оскільки не має (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю. Зважаючи на це, будь-яка компенсація моральної шкоди не є (і не може бути) адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз.

Європейський суд з прав людини вказує, що перше речення статті 2 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод вимагає від держав, серед іншого, запровадження законодавчих та адміністративних механізмів, спрямованих на забезпечення ефективного стримування загроз праву на життя у контексті як державної, так і приватної діяльності, під час здійснення якої право на життя може опинитися під загрозою (рішення у cправі «Енерюлдіз проти Туреччини»). Якщо порушення права на життя чи тілесну недоторканість не здійснюється навмисно, позитивне зобов`язання за статтею 2 Конвенції щодо створення ефективної судової системи не обов`язково вимагає надання кримінально-правового засобу правового захисту в кожному випадку (рішення у справі «Во проти Франції»).

Ґрунтуючись на природно-правових засадах розумності й добросовісності, суд бере до уваги вразливість становища позивачів, ступінь важливості для їх предмета спору та, відповідно, необхідність вияву суб`єктами правозастосування особливої сумлінності при розгляді справи цієї особи.

При оцінці обґрунтованості вимог позивачів у справах про відшкодування моральної шкоди необхідно керуватися принципом розумності, тобто виходити з об`єктивно передбачуваних обставин конкретної справи втілень моральної шкоди. Відповідно, як основний доказ заподіяння моральної шкоди слід розглядати достатньо переконливі з погляду розумності пояснення потерпілої сторони щодо характеру завданих їй немайнових втрат.

З огляду на моральну зумовленість виникнення інституту відшкодування моральної шкоди, цілком адекватними і самодостатніми критеріями визначення розміру належної потерпілому компенсації є морально-правові імперативи справедливості, розумності та добросовісності. Розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних,психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховується стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Як вбачається з позовної заяви, обґрунтовуючи позовні вимоги в частині заподіяння моральної шкоди позивач вказала, що внаслідок вчинення даного кримінального правопорушення вона зазнала значних моральних страждань, які обґрунтовує: стражданнями, яких вона зазнала у зв`язку з смертю матері, що призвело до порушення особистих життєвих та соціальних зв`язків і змушує її до здійснення додаткових зусиль по організації свого особистого життя.

Виходячи з обсягу спричинених страждань, характеру душевних страждань, внаслідок смерті матері позивача під час дорожньо-транспортної пригоди, що мала місце через винні дії водія ОСОБА_2 , суд дійшов висновку про справедливість заявлених позивачем вимог щодо стягнення з відповідача моральної шкоди. При цьому, вирішуючи, питання щодо розміру відшкодування моральної шкоди, суд керується принципами виваженості, розумності та справедливості, та приймає до уваги що потерпіла відчуває та переносить негативні наслідки від втрати матері, та приходить до висновку, що справедливим може бути визнано розмір відшкодування такої моральної шкоди позивачу у сумі 75000 гривень.

Щодо позовних вимог про стягнення судових витрат у розмірі 8000 грн. суд приходить до наступного.

Відповідно до частин 1 та 3 (пункт 1) статті 133 та частин 1 - 3 ст.137 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно з частиною 8 статті 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

До складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою.

Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом (професійна правнича допомога) робіт; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт; обсягом наданих адвокатом послуг; ціною позову та значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи та репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог співмірності, за клопотанням іншої сторони, суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Разом з цим, Договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (ст.1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Отже, на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу та їх відшкодування за рахунок опонента в судовому процесі сторонам необхідно надати суду такі докази: 1) договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо); 2) документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження тощо); 3) докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт (акти наданих послуг, акти виконаних робіт та ін.); 4) інші документи, що підтверджують обсяг, вартість наданих послуг або витрати адвоката, необхідні для надання правничої допомоги.

Згідно матеріалів справи, на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу, поданий Договір про надання правової допомоги від 04.03.2019 року та оригінал квитанції № 189 від 16.03.2019 року про оплату 7000 грн. за юридичні послуги.

Відтак, враховуючи, що позивач підтвердила, що вона понесла витрати на професійну правничу допомогу, суд вважає, що з відповідача на користь позивачки слід стягнути понесені та підтверджені витрати на правничу допомогу, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, в сумі 3500 грн., що відповідатиме принципу пропорційності розподілу витрат у відповідності до вимог ст.141 ЦПК України.

Щодо судових витрат в частині транспортних затрат в зв`язку із ознайомленням з матеріалами кримінального провадження у розмірі 1000 грн. суд приходить до переконання, що оскільки склад та розмір судових витрат, входить до предмету доказування по справі, але позивачем доказів на підтвердження витрат, понесених на оплату транспортних затрат в зв`язку із ознайомленням з матеріалами кримінального провадження суду не надано, тому позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

Стаття 76 ЦПК України визначає, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Проаналізувавши в сукупності досліджені докази, встановлені ними обставини та визначені відповідно до них правовідносини сторін, враховуючи вимоги закону, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 13, 263-265, 354 ЦПК УКраїни, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення моральної шкоди, заподіяної злочином - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 75000 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3500 грн.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду або через Заводський районний суд м. Миколаєва протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

У разі проголошення вступної та резолютивної частини рішення, апеляційна скарга подається у той же строк з дня виготовлення повного тексту рішення.

Позивач: ОСОБА_1 , зареєстрована: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Відповідач: ОСОБА_2 , зареєстрований: АДРЕСА_3 .

Суддя ОСОБА_4 О.