АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/400/19Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 310040000 Токова С. Є.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2019 року м. Черкаси

Апеляційний суд Черкаської області у складі колегії суддів:

Гончар Н.І., Фетісової Т.Л., Сіренка Ю.В.

секретар: Торопенко Н.М.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_5;

відповідач - ОСОБА_6;

треті особи - служба у справах дітей Черкаської міської ради, служба у справах дітей Черкаської районної державної адміністрації;

особа, що подала апеляційну скаргу - ОСОБА_6;

розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_6 на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 17 грудня 2018 року ухваленого у складі судді Токової С.Є. у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6, треті особи: служба у справах дітей Черкаської міської ради, служба у справах дітей Черкаської районної державної адміністрації про позбавлення батьківських прав, -

в с т а н о в и л а :

В серпні 2018 року ОСОБА_5 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_6, треті особи: служба у справах дітей Черкаської міської ради, служба у справах дітей Черкаської районної державної адміністрації про позбавлення батьківських прав.

В обґрунтування своїх позовних вимог посилався на те, що 18 грудня 2017 року ОСОБА_5 та ОСОБА_6 уклали шлюб. Від шлюбу мають спільних дітей ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_3.

Позивач вважає, що відповідача необхідно позбавити батьківських прав, так як вона не бере участі в утриманні, вихованні дітей, веде антисоціальний спосіб життя, веде безпорядне статеве життя з різними чоловіками, вживає наркотичні засоби, зловживає алкогольними напоями, систематично зникала з дому, вела бродяжницький спосіб життя.

ОСОБА_6 не бере участі у вихованні дітей, оскільки в неї відсутні материнські почуття до власних дітей. Відповідач значний час перебувала у розшуку, згодом була затримана і утримувалась в Черкаському СІЗО.

Просив суд, позбавити ОСОБА_6 батьківських прав щодо її малолітніх дітей

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 17 грудня 2018 року позов задоволено. Позбавлено ОСОБА_6 батьківських прав щодо малолітніх дітей ОСОБА_7, ОСОБА_8 та ОСОБА_9

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_6 подала апеляційну скаргу, в якій посилається на те, що судом першої інстанції було порушено норми матеріального та процесуального права, просила суд скасувати рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 17 грудня 2018 року та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги скаржник посилається на те, що суд в обґрунтування задоволення позову покладено твердження позивача, які є безпідставними, оскільки в матеріалах справи відсутні будь - які докази, які підтверджували, що відповідач не бере участі в утриманні та вихованні дітей, веде антисоціальний спосіб життя, вживає наркотики та алкогольні напої.

ОСОБА_6 стверджує, що внаслідок незаконного арешту вона опинилася в СІЗО м. Черкаси і перебувала там з 29 травня 2017 року по 04 серпня 2017 року, тому не з її вини діти залишилися без материнського піклування та перебували в комунальних дитячих закладах. Після звільнення, скаржник неодноразово зверталася до служби у справах дітей Черкаської міської ради з заявами про повернення дітей.

15 лютого 2018 року діти були повернуті з комунальних закладів додому і з цього часу ОСОБА_6 утримувала та піклувалася про своїх дітей, але в червні 2018 року позивач разом із своєю матір?ю, з погрозами вигнали її з дому, а дітей залишили собі. У зв'язку з чим ОСОБА_6 була змушена оселитися за місцем своєї реєстрації в квартирі своєї матері в м. Черкаси.

ІНФОРМАЦІЯ_4 від шлюбу з позивачем народився син ОСОБА_10. ОСОБА_5 ніякої допомоги ні морально, ні матеріально або фінансово не надає.

Своїм правом на подачу відзиву на апеляційну скаргу сторони не скористалися.

Відповідно до підпункту 8 пункту 1 розділу ХІІІ «Перехідних положень» ЦПК України в редакції Закону України №2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року, до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Статтею 351 ЦПК України встановлено, що судами апеляційної інстанції у цивільних справах є апеляційний суд в межах апеляційного округу якого (території, на яку поширюються повноваження відповідного апеляційного суду) знаходиться місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Заслухавши пояснення учасників справи, перевіривши доводи апеляційної скарги та вивчивши матеріали справи, колегія суддів приходить до наступного.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України визначено, що провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Ухвалене судом першої інстанції рішення не відповідає зазначеним вище вимогам.

Судом першої інстанції встановлено, що 18 грудня 2017 року ОСОБА_5 та ОСОБА_6 уклали шлюб. Від шлюбу мають спільних дітей ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_11 ІНФОРМАЦІЯ_4.

30 червня 2017 року рішенням виконавчого комітету Черкаської міської ради № 679, №676 та 677 малолітнім ОСОБА_12, ОСОБА_13 та ОСОБА_14 надано статус дітей, позбавлених батьківського піклування, оскільки мати дітей ОСОБА_15 утримувалась під вартою у Черкаському СІЗО. Діти були влаштовані до комунальних дитячих закладів Черкаської обласної ради.

Комісією з питань захисту прав дитини Черкаської районної державної адміністрації 13 листопада 2018 року було прийняте рішення №5 про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_6 відносно її дітей ОСОБА_9, ОСОБА_8 та ОСОБА_7

23 листопада 2018 року органом опіки та піклування Черкаської районної державної адміністрації Черкаської області також надано висновок №1257/0139, яким вважає за доцільне та таким, що відповідає інтересам дітей, позбавлення батьківських прав ОСОБА_6 відносно малолітніх дітей ОСОБА_9, ОСОБА_8 та ОСОБА_7

Висновки мотивовані тим, що відповідач не виконує своїх батьківських обов'язків та схильна до антисоціальної протиправної поведінки. Крім того вироком Соснівського районного суду м. Черкаси від 11 березня 2009 року була засуджена за ч.2 ст.186 КК України.

Задовольняючи позов ОСОБА_5, суд виходив з того, що згідно висновку виконавчого комітету Черкаської міської ради, мати тривалий час ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню та утриманню дітей, все це є підставами для позбавлення її батьківських прав щодо малолітніх дітей.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції виходячи із наступного.

Згідно до змісту ст. 150 СК України батьки зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, готувати до самостійного життя.

Статтею 155 СК України передбачено, що здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Відповідно п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, зокрема, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дітей.

Згідно ст.165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Частиною.1 ст. 12 ЗУ «Про охорону дитинства», визначено, що виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

З аналізу діючого законодавства вбачається, що позбавлення батьківських прав є, з одного боку, засобом захисту прав дитини, а з другого - заходом впливу на батьків, які неналежним чином виконують свої батьківські обов'язки стосовно дитини. Позбавлення батьківських прав можливе виключно на підставі рішення суду. Частиною 1 ст. 164 СК встановлено вичерпний перелік підстав для позбавлення батьківських прав, а саме: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.

Відповідно до п. п. 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України N 3 від 30 березня 2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Відповідно до ст. 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року N 789-XII, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Конвенція про права дитини, виходячи із рівності прав матері та батька, у п. 1 ст. 9 проголосила правило, за яким дитина не повинна розлучатися з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини.

Згідно ч. 1 ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Факт оскарження відповідачем заяви про позбавлення батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (рішення від 07 грудня 2006 року у справі "Хант проти України").

Європейський суд з прав людини зазначав, що позбавлення батьківських прав має бути виправдане інтересами дитини, і тоді інтереси повинні мати переважний характер над інтересами батьків, між інтересами дитини та інтересами батьків має існувати справедлива рівновага. При цьому звертає увагу на те, що позивач у цій справі намагався побачити дитину та оскаржував заяву про позбавлення батьківських прав і цей факт міг свідчити про його інтерес до дитини.

В матеріалах справи відсутні докази того, що відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків. В ході розгляду справи такі докази позивачем суду надані не були і такі твердження позивача спростовується матеріалами справи. Відповідно до характеристики виданої на ОСОБА_6 вбачається, що за час проживання за адресою вул. К.Пилипенка 10, кв. 94, в м. Черкаси відповідач зарекомендувала себе з позитивного боку. Ввічлива, привітна, сама виховує сина. Скарги чи заяви з приводу її неналежної поведінки не надходили, шкідливі звички за нею сусіди не помічали.

Вказана характеристика подана разом з апеляційною скаргою та колегією суддів приймається до уваги, оскільки ОСОБА_6 участі у розгляді справи в суді першої інстанції не брала, так як не була належним чином повідомлена про розгляд даної справи, у зв'язку з чим не мала змоги надати її суду.

Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки, як для матері, так і для дитини. Це означає, що позбавлення батьківських прав допускається лише, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків.

Частиною 4 ст. 19 СК України визначено, що при розгляді судом спорів щодо позбавлення батьківських прав обов'язковою є участь органу опіки та піклування.

Відповідно до ч. 5 ст. 19 СК України орган опіки і піклування подає до суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Суд може не погодиться з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини (ч. 6 ст. 19 СК України).

Відповідно до практики розгляду питань щодо доцільності чи недоцільності позбавлення батьківських прав, орган опіки та піклування перш за все при прийнятті рішення керується фактичними даними, які носять документальний характер, а саме: характеристика на батьків з місця проживання; пояснення не менше трьох сусідів про спосіб життя одного з батьків, якщо батьки розлучені (нотаріально засвідчене); акт про участь одного з батьків у вихованні дитини; акт обстеження житлово-побутових умов проживання одного з батьків; довідка з місця проживання, реєстрація; довідка з поштового відділення про кошти, посилки, перекази чи надходили на ім'я дитини; довідка з суду про призначення чи відмову у сплаті аліментів.

Враховуючи, що ОСОБА_6, не вчинено жодних протиправних дій чи будь-яких дій, які б свідчили про її ухилення від утримання та виховання дітей, відсутність документального підтвердження нових фактичних даних, на які посилаються в висновку, а тому колегія суддів вважає, що даний висновок є недостатньо обґрунтованим та суперечить інтересам дітей. При складанні висновку не було проведено співбесіду з ОСОБА_6 та не перевірено її доводи. Із пояснень даних в ході розгляду справи апеляційному суду представником Черкаської районної державної адміністрації Черкаської області обставини викладені в висновку щодо позбавлення батьківських прав ОСОБА_6 були отримані з пояснень позивача, його родичів. З відповідачкою бесіди не проводились, умови її проживання не досліджувались, питання щодо її відношення до дітей не вивчалось.

Статтями 111 та 114 Закону України від 26 квітня 2001 року «Про охорону дитинства», визначено, що кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. При цьому діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили.

Згідно зі ст. 8 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, недоторканності свого житла і таємниці своєї кореспонденції. Не допускається втручання державної влади у здійснення цього права, крім випадків, коли це втручання передбачене законом і необхідне у демократичному суспільстві в інтересах національної безпеки, громадського спокою або економічного добробуту країни, для охорони порядку і запобігання злочинам, для охорони здоров'я чи моральності або для захисту прав і свобод інших осіб.

Підтверджуючи свої висновки щодо невідповідності висновків органу опіки та піклування інтересам дітей та щодо безпідставності позовних вимог, суд застосовує позицію Європейського суду з прав людини, викладену у Рішенні у справі «Савіни проти України» від 18 грудня 2008 року, де суд повторює, що право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 (Рішення у справі «МакМайкл проти Сполученого Королівства» від 24 лютого 1995 року). Таке втручання є порушенням зазначеного положення.

Відповідно до статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи вище викладене колегія суддів вважає, що оскільки рішення суду прийняте при неповному з»ясуванні обставин, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, рішення суду підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки апеляційна скарга ОСОБА_6 підлягає до задоволення то з ОСОБА_5 слід стягнути 1057,20 грн. судового збору за подачу апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати -

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити.

Рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 17 грудня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6 треті особи: служба у справах дітей Черкаської міської ради, служба у справах дітей Черкаської районної державної адміністрації про позбавлення батьківських прав - скасувати.

ОСОБА_5 в позові до ОСОБА_6 про позбавлення батьківських прав - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_6 1057,20 гривень судових витрат.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з часу складання повного тексту постанови.

Судді Н.І. Гончар

Т.Л. Фетісова

Ю.В. Сіренко

Повний текст постанови складений 21 березня 2019 року.