ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 березня 2019 року

м.Суми

Справа №592/9125/18

Номер провадження 22-ц/816/1275/19

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Хвостик С. Г. (суддя-доповідач),

суддів - Криворотенко В. І. , Левченко Т. А.

розглянув у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче об'єднання» на заочне рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 03 жовтня 2018 року в складі судді Хитрова Б.В., ухваленого у м. Суми, повний текст якого складений 03 жовтня 2018 року,

в с т а н о в и в:

20 липня 2018 року ОСОБА_1, в інтересах якого діє представник ОСОБА_2, звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче об'єднання» (далі - ПАТ «СМНВО»), який в подальшому уточнив, про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, вихідної допомоги, середнього заробітку за час затримки розрахунку та моральної шкоди.

Заявою від 03 жовтня 2018 року позивач ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2, уточнивши позовні вимоги, просив залишити без розгляду позов в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку, але просив стягнути заборгованість по заробітній платі у сумі 79796 грн 68 коп., з яких сума вихідної допомоги становить 26869 грн 41 коп., та моральну шкоду (а.с. 13).

Ухвалою Ковпаківського районного суду м. Суми від 03 жовтня 2018 року позов ОСОБА_1 в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні залишено без розгляду.

Заочним рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 03 жовтня 2018 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче об'єднання» на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі, яка підлягає виплаті з відрахуванням ПДФО та військового збору у розмірі 79796 грн 68 коп., в тому числі сума вихідної допомоги, без відрахування ПДФО та військового збору у розмірі 26869 грн 41 коп. та моральну шкоду у сумі 100 грн.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче об'єднання» на користь держави судовий збір у сумі 704 грн 80 коп.

Ухвалою Ковпаківського районного суду м. Суми від 19 грудня 2018 року заяву Публічного акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче об'єднання» про перегляд заочного рішення цього ж суду від 03 жовтня 2018 року залишено без задоволення.

Вказане заочне рішення суду від 03 жовтня 2018 року відповідач оскаржив в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі ПАТ «Сумське машинобудівне науково-виробниче об'єднання», посилаючись на неповне з'ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального і процесуального права, просить рішення суду скасувати та відмовити в задоволенні позовних вимог. В доводах апеляційної скарги зазначається, що наданий позивачем розрахунковий лист не підтверджує факт заборгованості із заробітної плати. В апеляційній скарзі товариство заперечує також про задоволення позовних вимог в частині стягнення моральної шкоди, посилаючись на те, що позивачем не доведено факт заподіяння йому моральної шкоди.

Відзив на апеляційну скаргу від позивача не надходив.

Перевіривши законність та обґрунтованість заочного рішення суду першої інстанції за наявними в справі доказами в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а заочне рішення суду - без змін, виходячи з наступного.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що на день звільнення позивача з роботи 10 липня 2018 року заробітна плата йому не була виплачена, у зв'язку з чим виникла заборгованість, яка станом на 01 липня 2018 року склала 79796 грн 68 коп., у тому числі 26869 грн 41 коп. вихідної допомоги, що підлягає стягненню з відповідача. Крім того, невиконання роботодавцем вимог ст.ст. 115, 116 КЗпП України призвело до порушення трудових прав позивача, внаслідок чого останній тривалий час позбавлений можливості отримати належну йому заборгованість по заробітній платі та розпоряджатися цими коштами на власний розсуд, що вимагало від позивача додаткових зусиль для організації свого життя. Такі неправомірні дії відповідача завдали позивачу моральної шкоди, яку суд з урахуванням вимог розумності і справедливості визначив у сумі 100 грн.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони є законними і обґрунтованими.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що позивач ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах з відповідачем ПАТ «Сумське машинобудівне науково-виробниче об'єднання», а 10 липня 2018 року позивача було звільнено за власним бажанням у зв'язку із невиконанням власником умов колективного договору на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП України (а.с. 5-6).

Як вбачається з наданого позивачем розрахункового листа, станом на 01 липня 2018 року відповідач нарахував йому заборгованість по заробітній платі у сумі 79796 грн 68 коп., у тому числі 26869 грн 41 коп. вихідної допомоги (а.с. 14).

Відповідно до статті 43 Конституції України право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Згідно вимог статей 94, 97, 115 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати встановлюється за погодженням сторін, у відповідності до форм і систем оплати праці, норм праці, а також з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством.

Частиною 1 статті 115 КЗпП України передбачено, що заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

У разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що право позивача на своєчасне отримання заробітної плати за виконану ним роботу порушено з боку відповідача, оскільки останній на день його звільнення з роботи не виплатив у повному обсязі позивачу заробітну плату, у тому числі суму вихідної допомоги, тому позовні вимоги є обґрунтованими.

Доводи апеляційної скарги висновків місцевого суду не спростовують. Зокрема, посилання в апеляційній скарзі на те, що доданий позивачем до позовної заяви розрахунковий лист не є належним доказом на підтвердження розміру заборгованості по заробітній платі не заслуговують на увагу колегії суддів, оскільки відповідач, у свою чергу, не надав належних і допустимих доказів для підтвердження факту відсутності заборгованості по заробітній платі перед позивачем або наявності заборгованості у іншому розмірі, ніж у заявлено у позові.

Щодо доводів апеляційної скарги про відсутність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди, то вони не заслуговують на увагу колегії суддів, з огляду на наступне.

Згідно до ст. 237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Судом встановлено, що діями відповідача були порушені права позивача на отримання плати за свою працю, чим завдано йому моральної шкоди, оскільки це вимагало від позивача додаткових зусиль для організації свого життя, про що він і зазначив у своїй позовній заяві.

Визначаючи розмір моральної шкоди, суд керувався положеннями трудового законодавства, з урахуванням характеру й обсягу страждань, яких зазнав позивач, та інших обставин справи, що відповідає роз'ясненням, які містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року за № 4 та обґрунтовано, з врахуванням принципу розумності й справедливості, визначив розмір на її відшкодування в сумі 100 грн 00 коп.

Відтак, колегія суддів вважає, що судом з'ясовані обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, його висновки відповідають вимогам закону та обставинам справи, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, тому підстав для скасування заочного рішення суду першої інстанції з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, не вбачається.

За таких обставин, коли суд першої інстанції ухвалив заочне рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому таке судове рішення необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Відповідно до ч. 6 ст. 19, п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України судове рішення у даній справі, як малозначній, не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст.ст. 367; 374 ч. 1 п. 1; 375; 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче об'єднання» залишити без задоволення, а заочне рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 03 жовтня 2018 року у даній справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Повне судове рішення складено 20 березня 2019 року.

Головуючий: С.Г. Хвостик (суддя-доповідач)

Судді: В.І. Криворотенко

Т.А. Левченко