П О С Т А Н О В А

іменем України

05 грудня 2019 року м.Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Савченка С.І.,

суддів Мережко М.В., Верланова С.М.,

за участю секретаря Вергелес О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу судді Деснянського районного суду м.Києва від 16 жовтня 2019 року про відмову у забезпеченні позову у справі за заявою ОСОБА_1 , поданою до подання позовної заяви,-

в с т а н о в и в:

Ухвалою судді Деснянського районного суду м.Києва від 16 жовтня 2019 року відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову, яка подана до подання позовної заяви до Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Оберіг-63Б» щодо оскарження рішень загальних зборів об`єднання.

Не погоджуючись із ухвалою, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу судді першої інстанції та постановити нову, якою задоволити його заяву про забезпечення позову в повному обсязі, посилаючись на порушення при її постановленні норм процесуального права, зокрема на немотивованість ухвали судді. Вказує, що суд не вказав в ухвалі мотиви відхилення наданих ним доказів та їх оцінку, в тому числі не вказав. що саме перешкоджає зупинці виконання рішень загальних зборів ОСББ, які заявник вважає нечинними і які порушують його право на самоуправління будинком.

Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Оберіг-63Б»подало відзив на апеляційну скаргу, де вказало, що суд першої інстанції прийняв законне і обгрунтоване рішення і правомірно відмовив у житті заходів забезпечення позову, а доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 є безпідставними і надуманими, не грунтуються на вимогах закону, не спростовують висновків суду.

ОСОБА_1 подав заяву про розгляд справи у його відсутність у зв`язку із зайнятістю на роботі.

ОСББ «Оберіг-63Б»належним чином повідомлений про час розгляду справи, що стверджується рекомендованим повідомленням про вручення 25 листопада 2019 року судової повістки, до суду не з`явився, причин неявки не повідомив, що відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Третя особа ОСОБА_3 в суді апеляційної інстанції проти задоволення

- 2 -

апеляційної скарги заперечував, посилаючись на законність і обгрунтованість судового рішення та відсутність підстав для його скасування.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно грунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Зазначеним вимогам оскаржувана судова ухвала відповідає не в повній мірі.

Судом встановлено, що 08 жовтня 2019 року ОСОБА_1 подав до суду заяву про забезпечення позову, якаподана до подання позовної заяви і мотивована тим, що він є власником квартири АДРЕСА_1 , у якому утворено ОСББ «Оберіг-63Б». Вказував, що 19 листопада 2017 року було проведено загальні збори співвласників, на яких вирішено припинити ОСББ шляхом його ліквідації. Посилаючись на неправомочність загальних зборів, зокрема на те, що при їх проведенні допущено числені порушення закону щодо порядку їх скликання та прийняття рішень, він має намір подати позов про визнання загальних зборів такими, що не відбулись, а прийнятих на них рішень неприйнятними.

У зв`язку з наведеним просив забезпечити позов до його подання шляхом зупинення виконання будь-якими особами рішення загальних зборів ОСББ «Оберіг-63Б» від 19 листопада 2017 року щодо припинення ОСББ «Оберіг-63Б» (ідентифікаційний номер ) шляхом ліквідації та заборонити будь-яким державним реєстраторам юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, нотаріусам, Міністерству Юстиції України, його територіальним органам, комісіям, технічним адміністраторам, іншим органам чи особам, які віддповідно до законодавства виконують функції реєстратора в сфері державної реєстрації вносити будь-які записи до відомостей про ОСББ «Оберіг-63Б» щодо його припинення шляхом ліквідації за рішенням співвласників на підставі протоколу № 1 від 03 грудня 2017 року.

Відповідно до положень ст.149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити заходів забезпечення позову, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи.

Види забезпечення позову, які може вжити суд, передбачені ч.1 ст.150 ЦПК України, згідно якої позов в тому числі забезпечується забороною вчиняти певні дії. Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову (ч.2 ст.150 ЦПК).

Згідно ч.3 ст.150 ЦПК України заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Відповідно до ч.5 ст.153 ЦПК України залежно від обставин справи суд може забезпечити позов повністю або частково.

Інститут забезпечення позову є особливим видом судової юрисдикції, який визначається, як встановлені законом тимчасові процесуальні дії примусового характеру у вигляді обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним

- 3 -

інших осіб, що застосовуються судом та гарантують або можуть гарантувати позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, у випадку прийняття його на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення, або ефективний захист його прав.

За змістом вказаних норм, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам (п.4 постанови ПВСУ № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику розгляду судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову»).

Тобто, вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням розумності, доведеності і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду чи утруднення ефективного захисту прав позивача в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Відмовляючи у задоволенні заяви ОСОБА_1 , суд першої інстанції обгрунтовував свої висновки відсутністю підстав для застосування заходів забезпечення позову.

Такі висновки суду є правильними і такими, що відповідають обставинам справи і вимогам закону.

Відповідно до приписів ч.10 ст.150 ЦПК України не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.

Із поданої ОСОБА_1 заяви вбачається, що позивач має намір подати позов про визнання загальних зборів такими, що не відбулись, та оспорити прийняті на них рішення.

При цьому заявник просить забезпечити позов до його подання шляхом зупинення виконання будь-якими особами рішення загальних зборів ОСББ «Оберіг-63Б» від 19 листопада 2017 року та заборони будь-яким державним реєстраторам вносити будь-які записи про припинення ОСББ «Оберіг-63Б» шляхом ліквідації за рішенням співвласників на підставі протоколу № 1 від 03 грудня 2017 року.

Тобто, заходи забезпечення майбутнього позову, які просить вжити заявник за своїм змістом є тотожними задоволенню його позовних вимог щодо оспорення загальних зборів, хоча при цьому спір не вирішується по суті.

Наведене у свою чергу унеможливлює задоволення заяви про вжиття заходів забезпечення позову згідно приписів ч.10 ст.150 ЦПК України

Відхиляючи апеляційну скаргу, колегія суддів погоджується із її доводами про немотивованість ухвали судді, що суперечить положенням п.3 ч.1 ст.260 ЦПК України про необхідність зазначення в ухвалі мотивів, з яких суд дійшов висновків, та вимогам ст.263 ЦПК України щодо законності і обгрунтованості судового рішення.

Суд при вирішенні заяви ОСОБА_1 не дав належну оцінку наведеним заявником доводам та своїм висновкам про відмову у задоволенні заяви, що є порушенням прав

- 4 -

заявника на справедливий суд, передбаченим ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Консультативна рада європейських суддів у Висновку № 11 (2008) до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень зазначила, що «якість судового рішення залежить головним чином від якості його вмотивування. … Виклад підстав прийняття рішення не лише полегшує розуміння та сприяє визнанню сторонами суті рішення, але, насамперед, є гарантією проти свавілля. По-перше, це зобов`язує суддю дати відповідь на аргументи сторін та вказати на доводи, що лежать в основі рішення й забезпечують його правосудність; по-друге, це дає можливість суспільству зрозуміти, яким чином функціонує судова система» (п.п.34-35).

Такі ж вимоги щодо обгрунтування судових рішень і необхідності відповіді на доводи сторін містить і практика Європейського суду з прав людини, яка вказує, що призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією (рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» від 27 вересня 2001 року; «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року).

В той же час колегія суддів вважає, що неналежна мотивація суддею відмови у вжитті заходів забезпечення позову до його подачі, не призвела до неправильного вирішення заяви, яка не підлягає до задоволення з наведених в даній постанові підстав.

Відповідно до ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Неправильним застосуванням норми матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

У відповідності до ч.4 ст.376 ЦПК України зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.

З огляду на наведене мотивувальна частина ухвали судді Деснянського районного суду м.Києва від 16 жовтня 2018 року підлягає зміні в частині визначення правових підстав відмови у задоволенні заяви, з урахуванням мотивів, викладених у цій постанові.

В іншій частині колегія суддів залишає ухвалу без змін.

Керуючись ст.ст.259, 374, 376, 381 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволити частково.

Ухвалусудді Деснянського районного суду м.Києва від 16 жовтня 2019 року змінити в мотивувальній частині, виклавши її в редакції цієї постанови, в іншій частині цю ухвалу залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів. У випадку проголошення лише вступної і резолютивної частини, цей строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Головуючий

Судді: