КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/2145/2019
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 березня 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді - доповідача Слюсар Т.А.,

суддів: Волошиної В.М., Панченка М.М.,

за участю секретаря судового засідання Макаренко О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції цивільну справу за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 25 травня 2018 року у складі судді Катющенко В.П.,

у справі за заявою ОСОБА_1, заінтересовані особи: публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк», ОСОБА_2 про скасування рішення третейського суду,-

В С Т А Н О В И В :

У жовтні 2017 року ОСОБА_1 звернулася у суд із заявою про поновлення строку на подання заяви про скасування рішення третейського суду та скасування рішення.

В обґрунтування заяви зазначала, що рішенням Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 30 серпня 2011 року у справі №776/11 за позовом публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» (надалі - ПАТ «Укрсоцбанк вирішено стягнути солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» 402 784 грн. 28 коп. заборгованості та 4 427 грн. 84 коп. витрат, пов'язаних з вирішенням спору третейським судом.

Вимоги заяви обгрунтовувала тим, що про оспорюване рішення вона дізналася у вересні 2017року, яке прийнято за відсутності відповідачів та даних про їх належне повідомлення на підставі матеріалів справи, копія рішення на їх адресу не надходила.

Посилаючись на те, що вона є споживачем послуги банку у розумінні Закону України «Про захист прав споживачів» та Закону України «Про споживче кредитування», тому справа не підвідомча третейському суду в силу положень п.14 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про третейські суди», просила :

поновити строк на подання заяви про скасування рішення третейського суду й скасувати рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків у складі третейського судді Мороз O.A. від 30 серпня 2011 року у справі № 776/11 за позовом ПАТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 25 травня 2018 року заяву задоволено.

В апеляційній скарзі ПАТ «Укрсоцбанк» посилається на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, неповне з'ясування обставин справи та просить скасувати ухвалу районного суду й ухвалити нове рішення, яким у задоволенні заяви відмовити, повернувши заяву особі, яка її подала.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, за змістом, що судом не враховано зміст ухвали Апеляційного суду м. Києва від 29 грудня 2017 року, залишеної без змін постановою Верховного Суду від 21 травня 2018 року, по справі №796/3/2017, якою аналогічну заяву ОСОБА_1 про скасування рішення Постійно діючого Третейського суду від 30 серпня 2011 року у справі № 776/11 було повернуто особі, яка її подала й на підставі даних судових рішень суд першої інстанції повинен був закрити провадження по справі.

Окрім цього зазначено, що вирішуючи питання про поновлення строку, суд у відповідності до ст. 3 ЦПК України, повинен був керуватись чинним ЦПК України на момент розгляду справи, а не нормами на час звернення у суд із заявою, а отже, поновлення строку на оскарження третейського суду було здійснено в порушенням норм процесуального законодавства, до того ж, позовна заява про стягнення суми заборгованості за кредитним договором, не є спором щодо захисту прав споживачів.

Про день і час учасники судового розгляду справи повідомлені належно, від ОСОБА_2 надійшло клопотання про розгляд справи без його участі, тому колегія суддів вважає за можливе розглядати справу у відсутність учасників судового розгляду справи, які не з'явилися у судове засідання.

Колегія суддів, заслухавши представника ОСОБА_1, яка просила апеляційну скаргу відхилити, вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає апеляційну скаргу такою, що підлягає задоволенню.

Як убачається з матеріалів справи, рішенням Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 30 серпня 2011 року постановлено стягнути солідарно з ОСОБА_1, ОСОБА_2 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» 402 784 грн. 28 коп. кредитної заборгованості та витрати по справі.

Встановлено, що у жовтні 2017 року ОСОБА_1 звернулася у суд із заявою про скасування рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 30 серпня 2011 року й одночасно подала заяву про поновлення строку для звернення із заявою про скасування рішення третейського суду.

Зміст заяви обґрунтовувала тим, що оскаржуване рішення прийнято у відсутність відповідачів, копія рішення на їх адресу не надходила, а про наявність рішення третейського суду вона дізналася лише у вересні 2017 року.

Встановлено, що 04 квітня 2018 року судом відкрито провадження у справі, а питання поновлення строку на подання заяви про скасування рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків вирішено 25 травня 2018 року.

Приймаючи рішення про поновлення строку оскарження рішення третейського суду, суд першої інстанції визнав доведеними факт обізнаності ОСОБА_1 про наявність рішення суду лише у вересні 2017 року.

Між тим, до вказаних висновків суд першої інстанції дійшов з порушенням норм процесуального права, неповним з'ясуванням дійсних обставин справи, що призвело до неправильного застосування норм матеріального права, враховуючи таке.

У відповідності до ч.ч. 1, 5 та 7 ст. 454 ЦПК України, сторони, треті особи, а також особи, які не брали участі у справі, у разі якщо третейський суд вирішив питання про їхні права та обов'язки, мають право звернутися до суду із заявою про скасування рішення третейського суду.

Заява про скасування рішення третейського суду подається протягом дев'яноста днів стороною, третьою особою в справі, розглянутій третейським судом, - з дня прийняття рішення третейським судом; особами, які не брали участі у справі, у разі якщо третейський суд вирішив питання про їхні права та обов'язки, - з дня, коли вони дізналися або могли дізнатися про прийняття рішення третейським судом.

Заява, подана після закінчення строку, встановленого частинами п'ятою та шостою цієї статті, повертається.

Аналогічна норма містилася і в ч.ч. 2, 3 ст. ст. 389-1 ЦПК України 2004 року, чинного на час прийняття рішення третейським судом та звернення ОСОБА_1 у суд з заявою.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 73 ЦПК України 2004 року суд поновлює або продовжує строк, встановлений відповідно законом або судом, за клопотанням сторони або іншої особи у разі його пропущення з поважних причин.

Разом з тим, положеннями ч. 1 ст. 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Аналіз згаданих норм права дає підстави для висновку про те, що строк, передбачений п. 1 ч. 5 ст. 454 ЦПК України є преклюзивним (припиняючим) та його закінчення є безумовною підставою для повернення поданої заяви.

Районний суд, поновлюючи ОСОБА_1 строк на оскарження рішення Постійно діючого Третейського суду від 30 серпня 2011 року, керувався вимогами ст. ст. 73, 389-1 ЦПК України 2004 року.

Між тим, такі висновки суду першої інстанції не ґрунтуються на положеннях процесуального закону, остільки відповідно до ч. 3 ст. 3 ЦПК України, провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно підпункту 9 пункту 1 розділу 8 «Перехідні положення» ЦПК України в редакції Закону від 03 жовтня 2017 року, справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією ЦПК України, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією ЦПК України.

Оскільки оскаржувана ухвала була розглянута судом після набрання чинності ЦПК України у редакції Закону від 03 жовтня 2017 року, районний суд необґрунтовано керувався положенням ЦПК України, які діяли на час звернення ОСОБА_1 у суд із відповідною заявою.

З зазначеного слідує, що оскільки рішення третейського суду було прийнято 30 серпня 2011 року, тому як сторона у справі, а саме відповідач, мав право звернутися до компетентного суду із заявою про скасування рішення третейського суду в межах девяностоденного строку з дати ухвалення рішення.

Разом з тим, заява про скасування рішення третейського суду була подана заявником у жовтні 2017 року, тобто після закінчення процесуального строку на оскарження такого рішення (більше ніж 6 років з дня прийняття рішення третейським судом).

Окрім цього, визнаючи доведеним посилання заявника на те, що оскаржуване рішення було прийнято у відсутність відповідачів та даних про їх належне повідомлення про день і час розгляду справи третейським судом, а також отримання копії рішення, остільки поштова кореспонденція поверталася без вручення з відміткою - за закінченням строку, суд першої інстанції хоча і долучив до справи, проте не дав належної оцінки поясненням представника Асоціації українських банків про те, відповідна поштова кореспонденція ОСОБА_1 відправлялася третейським судом за адресою, зазначеною у позові, договорі та заяві, а з рішенням суду заявниця могла ознайомиться під час розгляду тим же судом справи про видачу виконавчого листа (а.с.94-96 т.1).

Відповідно до ч. 3 ст. 15 Закону України «Про третейські суди» документи третейського суду відправлені належним чином вважаються такими, що отримані в день такої доставки, навіть якщо в цей день одержувач за цією адресою не знаходиться чи не проживає.

Суд першої інстанції не вжив заходів щодо дослідження ухвали суду, якою вирішено питання видачі виконавчого листа на виконання рішення третейського суду, посилання на яку містилося в заяві представника асоціації.

З метою усунення неповного з'ясування обставин справи, судом апеляційної інстанції витребувано справу та досліджено ухвалу від 31 липня 2012 року, яка постановлена по справі № 2604/3124/2012 Дніпровського районного суду м. Києва за результатами розгляду заяви ПАТ «Укрсоцбанк» про видачу виконавчого листа до виконання рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 30 серпня 2011 року у справі №776/11 за позовом ПАТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення солідарно на користь ПАТ «Укрсоцбанк» 402 784 грн. 28 коп. заборгованості та 4 427 грн. 84 коп. витрат, пов'язаних з вирішенням спору третейським судом.

Відповідно до змісту ухвали Дніпровського районного суду м. Києва від 31 липня 2012 року, судом встановлено, що відповідачі в судове засідання не з'явилися, про час і місце розгляду справи повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомили (а.с.46 т.2).

ОСОБА_1 була учасником розгляду справи третейським судом, тому у відповідності до п. 1 ч. 5 ст. 454 ЦПК України, строк для звернення із заявою про скасування рішення третейського суду становить дев'яносто днів та обчислюється з дня прийняття рішення третейським судом.

Посилання у відзиві на апеляційну скаргу про те, що передбачений п. 2 ч. 5 ст.454 ЦПК України строк підлягає до обчислення з дня, коли ОСОБА_1 дізналася або могла дізнатися про прийняття рішення третейським судом безпідставні, остільки положення згаданої норми права підлягає до застосування щодо осіб, які не брали участі у справі у разі, якщо третейський суд вирішив питання про їх права та обов'язки, в той час як заявник була учасником розгляду справи.

Окрім цього, колегія суддів враховує й долучені до справи докази про те, що у грудні 2017 року ОСОБА_1 повторно зверталася у суд із заявою про скасування рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 30 серпня 2011 року, яку ухвалою Київського апеляційного суду від 29 грудня 2017 року повернуто заявнику з причин пропуску передбаченого положеннями п. 1 ч. 5 ст. 454 ЦПК України строку оскарження рішення третейського суду.

Постановою Верховного Суду від 21 травня 2018 року по справі № 796/3/2017 (провадження №61-9804ав18) ухвалу апеляційного суду залишено без змін (а.с.47-50 т.2).

Отже, на час прийняття судом оскаржуваної ухвали - 25 травня 2018 року, набула чинності постанова Верховного Суду від 21 травня 2018 року, постановлена по справі за аналогічною, поданою повторно заявою ОСОБА_1 про поновлення строку й скасування рішення третейського суду.

Враховуючи зазначене, а також обставини, встановлені Верховним Судом у постанові від 21 травня 2018 року по справі № 796/3/2017, колегія суддів дійшла висновку про скасування ухвали Дніпровського районного суду м. Києва від 25 травня 2018 року й постановлення по справі постанови нового змісту про відмову у задоволенні заяви та повернення заяви особі, яка її подала.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 382 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» задовольнити.

Ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 25 травня 2018 року скасувати.

Постановити по справі постанову нового змісту, якою відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1, заінтересовані особи: публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк», ОСОБА_2 про скасування рішення третейського суду.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з моменту складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 19 березня 2019 року.

Суддя-доповідач:

Судді: