ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 січня 2019 року м.Суми

Справа №585/2790/18

Номер провадження 22-ц/816/37/19

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Левченко Т. А. (суддя-доповідач),

суддів - Криворотенко В. І. , Собина О. І.

сторони:

позивач - ОСОБА_1,

відповідач - Роменський міськрайонний суд Сумської області,

розглянув у приміщенні Сумського апеляційного суду в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1

на ухвалу Липоводолинського районного суду Сумської області від 07 серпня 2018 року про залишення без руху та на ухвалу Липоводолинського районного суду Сумської області від 13 вересня 2018 року про повернення позовної заяви, ухвалені у складі судді Кузьмінського О.В., в приміщенні Липоводолинського районного суду Сумської області, -

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2018 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Роменського міськрайонного суду Сумської області, третя особа: Національне агентство з питань запобігання корупції про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок залишення без розгляду звернення громадянина.

Ухвалою Липоводолинського районного суду Сумської області від 07 серпня 2018 року вказану позовну заяву залишено без руху.

Ухвалою Липоводолинського районного суду Сумської області від 13 вересня 2018 року позовну заяву визнано неподаною та повернуто позивачу.

Вказані ухвали суду позивач оскаржив в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі, посилаючись на те, що ухвали суду не відповідають нормам матеріального та процесуального права, а також фактичним обставинам справи, просить скасувати дані ухвали та направити справу до цього ж суду для вирішення питання про відкриття провадження у справі.

В доводах апеляційної скарги зазначає, що суд, відмовляючи у задоволенні його клопотання про звільнення від сплати судового збору, не надав належної оцінки таким доказам, як довідка ДУ «Роменська виправна колонія (№ 56)» від 06 липня 2018 року № 54 про знаходження на його особовому рахунку лише 01 грн 06 коп. та довідці ДП «Підприємство Державної кримінально-виконавчої служби України (№56)» від 02 липня 2018 року про його не працевлаштованість та відсутність заробітної плати, а тому вважає, що судом було порушено ч. 3 ст. 89 ЦПК України. Крім того, зазначає, що суд не зазначив норму закону, яка обмежує право засудженого до позбавлення волі на звільнення від сплати судового збору, якщо він не працює.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши законність й обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Ухвалою Липоводолинського районного суду Сумської області від 07 серпня 2018 року вказану позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху у зв'язку з несплатою судового збору. Цією ж ухвалою суд відмовив ОСОБА_1 в задоволенні клопотання про звільнення його від сплати судового збору за подання позовної заяви. Так як вимоги ухвали від 07 серпня 2018 року позивачем не було виконано, ухвалою від 13 вересня 2018 року його позовну заяву визнано неподаною та повернуто.

Проте погодитись з оскаржуваними ухвалами не можна, виходячи з наступного.

Відмовляючи в задоволенні клопотання ОСОБА_1 про звільнення його від сплати судового збору за подання позовної заяви, суд виходив з того, що довідка Державної установи «Роменська виправна колонія (№56)» про те, що залишок коштів на рахунку позивача становить 01 грн 06 коп. та довідка про його не працевлаштованість на ДП «Підприємство ДКВС України (№56)», - не є належними доказами, оскільки в них відсутні відомості про доходи за попередній календарний рік. Крім того суд першої інстанції зазначив, що надана довідка про те, що позивач не був працевлаштований, за відсутності в ній інформації про причини не працевлаштування не є належним доказом скрутного майнового стану позивача.

Відповідно до ч. 4 ст. 177 ЦПК України до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Частинами 1 та 3 ст. 136 ЦПК України встановлено, що суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на визначений строк у порядку, передбаченому законом, але не більше як до ухвалення судового рішення у справі. З підстав, зазначених у ч. 1 цієї статті, суд у порядку, передбаченому законом, може зменшити розмір належних до сплати судових витрат, пов'язаних з розглядом справи, або звільнити від їх сплати.

Згідно ст. 8 Закону України «Про судовий збір», враховуючи майновий стан, суд може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі. Суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у ч. 1 цієї статті.

При поданні позовної заяви до суду, ОСОБА_1, на підтвердження скрутного майнового стану, були надані вказані вище довідки про наявність на його рахунку коштів в сумі 01 грн 06 коп. та про те, що він не працевлаштований на ДП «Підпримство ДКВС України (№ 56) та не отримував заробітної плати (а. с. 8, 9).

Крім того, як вбачається з матеріалів справи позивач засуджений до довічного позбавлення волі з конфіскацією всього особистого майна, не працевлаштований на основному виробництві установи через відсутність робочих місць (а. с. 57).

А тому висновок суду першої інстанції про те, що позивач, в обгрунтування підстав для звільнення від сплати судового збору, не надав доказів на підтвердження його скрутного майнового стану, є помилковим. У зв'язку з цим ухвали суду першої інстанції про залишення позовної заяви без руху та повернення позовної заяви не можна визнати такими, що відповідають матеріалам справи та нормам процесуального права.

Згідно положень ч. 1 ст. 353 ЦПК України ухвала про залишення позовної заяви без руху не входить до переліку ухвал, які можуть бути оскаржені в апеляційному порядку окремо від рішення суду.

Проте, відповідно до ч. 2 ст. 353 ЦПК України колегія суддів врахувала заперечення ОСОБА_1 на ухвалу Липоводолинського районного суду Сумської області від 07 серпня 2018 року про залишення без руху його позовної заяви і у зв'язку з наведеним вважає за необхідне скасувати ухвалу про повернення позовної заяви від 13 вересня 2018 року як таку, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції зі стадії відкриття провадження у справі.

Керуючись ст. ст. 367; 374 ч. 1 п. 6; 379, 381-382 ЦПК України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Липоводолинського районного суду Сумської області від 13 вересня 2018 року про повернення позовної заяви ОСОБА_1 до Роменського міськрайонного суду Сумської області, третя особа: Національне агентство з питань запобігання корупції про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок залишення без розгляду звернення громадянина - скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції зі стадії відкриття провадження у справі.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий: Т.А. Левченко

Судді: В.І. Криворотенко

О.І. Собина