Справа № 136/1123/18
Провадження № 22-ц/801/271/2019
Головуючий у суді 1-ї інстанції Кривенко Д. Т.
Доповідач:Сопрун В. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 січня 2019 рокуСправа № 136/1123/18м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:

головуючого Сопруна В.В.,

суддів: Марчук В.С., Матківської М.В.,

за участю секретаря судового засідання: Пантелеймонової А.І.,

за участю сторін: представника позивача ОСОБА_3 - ОСОБА_4, представника відповідача ОСОБА_5 - ОСОБА_6,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу №136/1123/18 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про визначення додаткового строку для прийняття спадщини,

за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Липовецького районного суду Вінницької області від 20 листопада 2018 року, яке ухвалене суддею Кривенко Д.Т. в приміщенні Липовецького районного суду Вінницької області, повний текст складено 23 листопада 2018 року,

в с т а н о в и в:

В червні 2018 року ОСОБА_3 звернувся у суд з позовом до ОСОБА_5 про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, мотивуючи його тим, що ІНФОРМАЦІЯ_2 в м. Митіщі, Московської області, Росія, помер батько ОСОБА_8, який був громадянином Росії, однак його зареєстроване місце проживання значиться: АДРЕСА_1.

Після смерті батька відкрилась спадщина за законом, оскільки особистого розпорядження на випадок своєї смерті не вчинив. До складу спадщини увійшло нерухоме майно у вигляді земельної ділянки, площею 0,18 га та житлового будинку з прибудовами та господарськими будівлями, що розташовані по АДРЕСА_1 та належали померлому на підставі договорів дарування.

До кола спадкоємців першої черги спадкування за законом на час відкриття спадщини увійшли: позивач ОСОБА_3 (син), відповідач ОСОБА_5 (дружина), мати спадкодавця - ОСОБА_10.

Відповідач ОСОБА_5 спадщину прийняла, подавши у визначений законодавцем строк, заяву нотаріусу за місцем відкриття спадщини. Мати спадкодавця не використала своє право на спадкування, померла 05 січня 2018 року. Інші спадкоємці відсутні.

Позивач зазначив, що пропустив встановлений законодавцем строк для прийняття спадщини з поважних причин, оскільки з дитинства хворіє на важку хворобу - епілепсію, а останніх 13 років судорожні напади пов'язані із розладом свідомості і своєрідними порушеннями психічної діяльності ще більше загострились, у зв'язку із чим він проходив курс лікування у медичних закладах.

Крім того, віддаленість його постійного місця проживання (АДРЕСА_2), від місця відкриття спадщини (АДРЕСА_1) є досить суттєвою, що створювала також великі труднощі на вчинення дій пов'язаних із прийняттям спадщини в силу хвороби. Такі причини вважає поважними та такими, що позбавили його можливості своєчасно подати заяву нотаріусу про прийняття спадщини нотаріусу після смерті батька, що стало підставою для звернення до суду з позовом.

Рішенням Липовецького районного суду Вінницької області від 20 листопада 2018 року позов задоволено.

Визначено ОСОБА_3, додатковий двохмісячний строк з дня набрання рішенням суду законної сили для подання ним заяви нотаріусу про прийняття спадщини після смерті батька ОСОБА_8, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2, в м. Митіщі, Московської області, Росія.

Не погодившись з вказаним рішенням суду, відповідач ОСОБА_5 подала апеляційну скаргу, в якій посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвели до неправильного вирішення справи, просила рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволені позовних вимог.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, заслухавши осіб, які з'явилися в судове засідання, прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення за таких підстав.

Відповідно до ч.1-3, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 264 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам судове рішення не відповідає.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, виходив з того, що позивач пропустив строк для прийняття спадщини після смерті ОСОБА_8 через стан свого здоров'я, тому причина пропуску строку для подання заяви нотаріусу про прийняття спадщини пов'язана з об'єктивними, непереборними та істотними труднощами для спадкоємця.

Однак, колегія суддів, не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

На підставі ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно ч.3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ст. 76 ЦПК України).

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 в м. Митіщі, Московської області, Росія, помер ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, який був громадянином Росії, що підтверджується свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_1 від 19 червня 2010 року (а.с.11).

Після смерті ОСОБА_8 відкрилась спадщина.

До складу спадщини увійшло нерухоме майно, а саме: земельна ділянка, площею 0,18 га, житловий будинок з прибудовами та господарськими будівлями, розташовані по АДРЕСА_1, які належали спадкодавцеві на підставі договорів дарування відповідно від 11 вересня 2003 року та 30 грудня 2003 року. Зокрема, факт належності майна, житлового будинку підтверджується технічним паспортом на вказаний об'єкт нерухомості, відповідно до якого власником зазначено ОСОБА_8

Як вбачається з копії спадкової справи №538/2010, своїм правом на спадкування, після смерті ОСОБА_8, скористалась відповідач ОСОБА_5 (дружина спадкодавця), подавши заяву відповідного змісту нотаріусу в межах шестимісячного строку.

Позивач ОСОБА_3 є сином спадкодавця ОСОБА_8, тобто спадкоємцем першої черги спадкування за законом, що підтверджується свідоцтвом про народження НОМЕР_2 від 12 листопада 1976 року (а.с.9).

Згідно наявних в матеріалах справи, копії паспортних даних, позивач ОСОБА_3 є громадянином Російської Федерації (а.с.8).

Відповідно до загальних положень про спадкування, викладених у статтях 1220, 1222, 1270 ЦК України, право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, початком перебігу якого є час її відкриття.

За правилами частини першої статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Згідно із частиною першою статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Таким чином, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов'язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

За положеннями частини третьої статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк на прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання заяви про прийняття спадщини.

За змістом зазначеної статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця для вчинення цих дій.

Наведені правові позиції викладені у постановах Верховного Суду України № 6-85цс12 від 26 вересня 2012 року та № 6-1486цс15 від 04 листопада 2015 року.

Пленум Верховного Суду України у пункті 24 постанови від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» судам роз'яснив, що, вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

На підтвердження поважності пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини ОСОБА_3 послався на те, що хворіє, а також віддаленістю місця проживання АДРЕСА_2, від місця відкриття спадщини АДРЕСА_1, з чим і погодився суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги.

Однак, колегія суддів, повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх належними, допустимими доказами, встановила, що ОСОБА_3 не мав об'єктивних, непереборних та істотних труднощів для подання до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини після смерті батька ОСОБА_8, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2, суд першої інстанції, прийшов до помилкового висновку про задоволення позову у даній справі з цих підстав.

Крім того, позивач не звертався з відповідною заявою до нотаріальної контори протягом тривалого часу, не вчиняв дій спрямованих на прийняття спадщини.

Такі висновки узгоджуються з нормами статей 1220, 1222, 1268, 1269, 1270, 1272 ЦК України, якими регулюються питання порядку прийняття спадщини та висновками Верховного Суду України, що викладені у постановах №6-85цс12 від 26 вересня 2012 року та № 6-1486цс15 від 04 листопада 2015 року та постановах Верховного Суду №342/761/17 від 26 грудня 2018 року, №484/3221/16-ц від 03 грудня 2018 року.

Доказів, які б підтверджували наявність об'єктивних, непереборних, істотних труднощів, які перешкодили йому вчасно звернутися із заявою про прийняття спадщини позивачем не надано.

Зокрема, позивачем на підтвердження поважності причин пропуску строку для прийняття спадщини після смерті батька було надано Виписки із медичних карток амбулаторного хворого датовані 2000, 2001, 2002, 2003, 2015 роками, з яких вбачається, що позивач ОСОБА_3 з дитинства хворіє на епілепсію, довготривалі неврологічні розлади, що характеризуються виникненням судомних нападів, які мають різний характер, у зв'язку із чим проходив курс медичного лікування.

Разом з тим, згідно довідки виданої 08 червня 2018 року лікарем - неврологом ЗАТ «Науково - медичний центр «Софіатрія», ОСОБА_3, 1976 року народження в період з ІНФОРМАЦІЯ_2 по 20 січня 2011 року проходив курс лікування після гострого епілептичного приступу.

Дана довідка не може бути належним доказом, оскільки обов'язковими вимогами для такої категорії довідок, є підпис керівника лікувальної установи, підпис лікаря та кругла печатка установи.

ЗАТ «Науково - медичний центр «Софіатрія» при видачі довідки таких вимог не дотримав. Крім того, позивачем не була надана історія хвороби, яка б підтвердила курс лікування в даному центрі шість з половиною місяців безперервно.

Колегія суддів, вважає, що зазначені письмові докази не можна вважати поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини, так як періодичне знаходження позивача на лікуванні, не позбавляло його права на подачу заяви про прийняття спадщини (особисто чи через засоби поштового зв»язку) у строки визначені законом та вказує на те, що позивач не висловив свого бажання на прийняття спадщини після смерті батька ОСОБА_8

Крім того, встановлено, що позивач періодично знаходився на лікуванні в 2000, 2001, 2002, 2003 роках, а тому колегія суддів, не бере ці довідки до уваги, оскільки спадкодавець ОСОБА_8 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 і лише з цього часу відкрилась спадщина.

Відповідно до абз.3 п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» при розгляді справ про визначення додаткового строку для прийняття спадщини слід перевіряти наявність або відсутність спадкової справи стосовно спадкодавця у державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини, наявність у матеріалах справи обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину.

Згідно копії спадкової справи №538/2010, своїм правом на спадкування, після смерті ОСОБА_8, скористалась відповідач ОСОБА_5 (дружина спадкодавця), позивач із заявою про прийняття спадщини до нотаріуса не звертався, а тому відсутня обґрунтована постанова про відмова нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину.

У відповідності до ст. 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий та неупереджений розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ст. ст. 12, 13 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбаченому цим Кодексом випадках.

Згідно зі ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів, приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги є обґрунтованими та заслуговують на увагу, позивач належними доказами не підтвердив поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини, а тому висновок суду про наявність поважних причин пропуску строку для прийняття спадщини, є помилковим.

За таких обставин, відповідно до положень ст. 376 ЦПК України апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Відповідно до ч.13 ст.141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Отже, оскільки апеляційна скарга підлягає задоволенню, тому сплачений ОСОБА_5 судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 1057,20 грн., слід стягнути на її користь з позивача.

Керуючись ст.ст.367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити.

Рішення Липовецького районного суду Вінницької області від 20 листопада 2018 року скасувати, ухвалити нове рішення.

В задоволені позову ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 витрати по оплаті судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 1057,20 гривень.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів до Верховного Суду з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 24 січня 2019 року.

Головуючий: підпис Сопрун В.В.

Судді: підписи Марчук В.С.

Матківська М.В.

Згідно з оригіналом: Сопрун В.В.