РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/4506/19

пр. № 2/759/3931/19

09 грудня 2019 року Святошинського районного суду м. Києва Коваль О.А., розглянувши у приміщенні суду в м. Києві у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін цивільну справу за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальних збитків, завданих в результаті дорожньо-транспортної пригоди

В С Т А Н О В И В :

ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» в особі представника ТОВ «Бізнес Ассіст» Мирончук Ю.І. звернувся до Святошинського районного суду м. Києва із позовом до ОСОБА_1 про стягнення суми страхового відшкодування в розмірі 24397,33 грн в порядку регресу. Позов обґрунтовано тим, що таку суму було сплачено позивачем як страховиком ПП «Шериф-Захист» в якості страхового відшкодування за договором добровільного майнового страхування наземного транспорту автомобіля «Рено Логан», д.н.з. НОМЕР_1 , у відшкодування майнової шкоди, заподіяної внаслідок ДТП від 20.07.2017 р., вину у вчиненні якого згідно постанови Святошинського районного суду м. Києва від 17.08.2017 р. визнано за ОСОБА_1 .

Ухвалою суду від 15.03.2019 р. у справі відкрито провадження, яке постановлено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Від відповідача ОСОБА_1 06.05.2019 р. на адресу Святошинського районного суду м. Києва подано відзив на позовну заяву, в якому він просив відмовити в задоволенні позову ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» мотивуючи свої заперечення тим, що: 1) його цивільно-правова відповідальність як власника транспортного засобу «Ленд Ровер», д.н.з. НОМЕР_2 на момент ДТП від 20.07.2017 р. була застрахована в ТДВ «СТ «Домінанта», у зв`язку з чим страховик ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» повинен звернутися із вимогою про відшкодування збитків не до винної особи, а до страховика, доказів звернення до страховика відповідальності не надано, хоча розмір страхового відшкодування (24 397,33 грн) не перевищує розмір страхової суми за шкоду, заподіяну майну (100 000 грн.) згідно полісу, підстав звільнення його від обов`язку відшкодувати збитки не наведено; 2) відсутній належний доказ завданих збитків при настанні страхового випадку, а саме звіт (акт) про оцінку майна саме в розмірі 24 397,33 грн; 3) в матеріалах відсутній додаток 1 до Договору доручення між ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» та ТОВ «Бізнес Ассіст», що містить реєстр боржників, який би містив у своєму переліку відповідача; 4) відсутні повноваження представника Мирончук Ю.І. на підписання позовної заяви.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити рішення.

Дослідивши матеріали справи, надані докази у їх сукупності та співставленні, суд дійшов наступних висновків.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 1 ст. 81 ЦПК України).

У відповідності до частини 6 статті 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено, що 20.07.2017 приблизно о 16 год. 30 хв. ОСОБА_1 , керуючи автомобілем «Ленд Ровер», д.н.з. НОМЕР_2 , по пр. Л. Курбаса, 8 в м. Києві, рухаючись заднім ходом не впевнився в безпечності та вчинив зіткнення з автомобілем «Рено Логан», д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_3 в результаті чого автомобілі отримали механічні пошкодження і завдано матеріальної шкоди. Відповідно до постанови Святошинського районного суду м. Києва від 17.08.2017 р. (справа ун. № 759/11735/17 пр. № 3/759/5675/17) за вказаною дорожньо-транспортною пригодою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП.

Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Згідно договору страхування (АМ.110572) автомобіль «Рено Логан», д.н.з. НОМЕР_1 , на момент ДТП було застраховано ПП «Шериф-Захист» в ПрАТ «СК «ПЗУ Україна».

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про страхування» страховик зобов`язаний при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк.

На підстав Рахунку № 17072547 від 25.07.2017 р. та згідно зі Страховим актом № UA008 /L01/03 від 02.11.2017 р. ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» нараховано страхове відшкодування у розмірі 24397,33 грн (платіжне доручення № 7698 від 02.11.2017).

ТОВ «Бізнес Ассіст» було відправлено регресну вимогу вих. № 1616/08/18 від 17.08.2018 р. на ім`я ОСОБА_1 , однак погашення заборгованості не здійснено.

Таким чином, керуючись ст. 1191 ЦК України, згідно якої особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, звернулося із позовною вимогою до ОСОБА_1 як до винної у вчиненні ДТП особи із позовом про стягнення суми страхового відшкодування.

Згідно з положеннями ст. 980 ЦК України, ст. 4 Закону України «Про страхування» предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані з: 1) життям, здоров`ям, працездатністю та пенсійним забезпеченням (особисте страхування); 2) володінням, користуванням і розпоряджанням майном (майнове страхування); 3) відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності). Таким чином, законодавець розрізняє майнове страхування та страхування відповідальності.

Як вбачається з договору страхування АМ.110572 між ПП «Шериф-Захист» та ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» предметом договору є, зокрема, майнові інтереси, пов`язані з володінням, користуванням і розпорядженням транспортним засобом «Рено Логан», д.н.з. НОМЕР_1 АВТОКАСКО).

Згідно наданих доказів виявлено, що позивачем було сплачено страхове відшкодування на рахунок виконавця ремонту транспортного засобу - ТОВ «КИЙ АВТО ХОЛДИНГ» у розмірі 24397,33 грн (платіжне доручення № 7698 від 02.11.2017), що було здійснено на підставі Акту огляду ТЗ, Звіту про перевірку від 25.07.2017 № 17072547 та у відповідності з розрахунком страхового відшкодування до Страхового акту № UA008 /L01/03 від 02.11.2017.

Згідно ст. 993 ЦК України, ст. 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Одночасно, Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.

Згідно ст. 6 цього Закону страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Відповідно до п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Таким чином, відповідальною особою за заподіяний збиток внаслідок експлуатації транспортного засобу є, зокрема, страховик у межах, визначених чинним законодавством та договором страхування цивільно-правової відповідальності власника транспортного засобу.

Статтею 32 цього Закону визначено вичерпний перелік випадків, коли страховик або МТСБУ не відшкодовують шкоди, а статтею 37 - підстави для відмови у здійсненні страхового відшкодування.

У той же час судом встановлено, що згідно полісу № АК/0658007 08.08.2016 р. між відповідачем ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю було укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (забезпечений транспортний засіб «Ленд Ровер», д.н.з. НОМЕР_2 , строк дії договору до 05.08.2017 року включно).

Згідно зі с т. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Стаття 1191 ЦК України та стаття 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», з одного боку, і стаття 993 ЦК України та стаття 27 Закону України «Про страхування», з іншого боку, регулюють різні за змістом правовідносини.

У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 вказаного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування.

Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Аналогічні висновки викладені в Постанові Великої Палати Верховного Суду в постанові від 04.07.2018 року в справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176 цс 18).

Оскільки судом встановлено, що цивільно-правова відповідальність відповідача як власника транспортного засобу «Ленд Ровер», д.н.з. НОМЕР_2 на момент ДТП від 20.07.2017 р. була застрахована в ТДВ «СТ «Домінанта», розмір заподіяної шкоди не перевищує ліміту відповідальності за шкоду, заподіяну майну (100 000 грн), а тому відповідальним за відшкодування заподіяних збитків, заподіяних внаслідок цивільного делікту є саме страховик відповідача, а не безпосередньо ОСОБА_1 . Випадків, на підставі яких страхова компанія звільняється від виплати страхового відшкодування позивачем не наведено, і судом було не встановлено.

З огляду на викладене, позовні вимоги ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» до відповідача ОСОБА_1 не ґрунтуються на вимогах матеріального права і такими, що не підлягають задоволенню.

Отже, виходячи з вищенаведеного, враховуючи конкретні обставини справи, а також виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд вважає позовні вимоги безпідставними та недоведеними, а тому в задоволенні позову слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 4, 20, 27 Законом України «Про страхування», ст.ст. 22, 32, 37, 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» ст. ст. 979, 993, 1191 ЦК України, ст.ст.6-13, 18, 19, 71-79, 89, 141. 259, 263, 264, 265, 268, 273, 351, 355 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

У задоволенні позову Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальних збитків, завданих в результаті дорожньо-транспортної пригоди - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду через Святошинський районний суд м. Києва шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його складання.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подано апеляційну скаргу, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя Коваль О.А.