Ухвала

04 березня 2019 року

місто Київ

справа № 188/1618/17

провадження № 61-2784ск19

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Штелик С.П. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 24 квітня 2018 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 04 грудня 2018 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права спільної сумісної власності,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 у якому просила визнати право спільної сумісної власності на житловий будинок, підвал, літню кухню, сарай, вугільник, літній душ, металеву огорожу розташовані по АДРЕСА_1, та стягнути із відповідача на її користь судові витрати.

В обґрунтування позову зазначила, що у 2000 році відповідачем було придбано житловий будинок АДРЕСА_1 вартістю 40 000 грн, право власності на який зареєстровано за відповідачем. Під час перебування у шлюбі з 20 грудня 2003 року по 26 жовтня 2010 року спільно з відповідачем за спільні кошти та за рахунок власної праці вони значно збільшили вартість майна відповідача та збільшили кількість господарських споруд на території домоволодіння. Вказаний будинок добудовано майже наполовину, проведено ремонтні роботи всередині будинку та зовні, обладнано системою парового опалення. В результаті добудови та ремонту вартість вказаного будинку збільшилась на 25 000 грн. За рахунок спільних коштів подружжя, власної участі, власних коштів позивача було збудовано підвал, літню кухню, сарай, вугільник, літній душ, встановлено нову огорожу. На будування вказаних об'єктів сторонами було витрачено 20 000 грн, в результаті чого загальна вартість домоволодіння також значно збільшилась. З урахуванням вищезазначеного, просила задовольнити позовні вимоги.

Рішенням Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 24 квітня 2018 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Додатковим рішенням Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 31 травня 2018 року вирішено питання про розподіл судових витрат.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 04 грудня 2018 року рішення Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 24 квітня 2018 року залишено без змін

ОСОБА_1 звернулася до Верховного Суду із касаційною скаргою, просить скасувати рішення Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 24 квітня 2018 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 04 грудня 2018 року, ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд зробив висновок про наявність підстав для відмови у відкритті касаційного провадження, оскільки скаргу подано на судові рішення, ухвалені у малозначній справі, які не підлягають касаційному оскарженню.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.

Відповідно до пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п'ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно з пунктом 1 частини четвертої статті 274 ЦПК України ця справа за зазначеним спором не відноситься до тієї категорії справ, що не можуть бути розглянуті в порядку спрощеного позовного провадження.

Предметом спору в цій справі є визнання права спільної сумісної власності на житловий будинок, підвал, літню кухню, сарай, вугільник, літній душ, металеву огорожу.

Зазначена справа не становить значної складності для вирішення судами та не належить до винятків із цієї категорії, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України.

Малозначна справа є такою в силу своїх властивостей, тому незалежно від того, чи визнавав її такою суд першої чи апеляційної інстанції, ураховуючи, що частина шоста статті 19 ЦПК України належить до Загальних положень цього Кодексу, які поширюються й на касаційне провадження, Верховний Суд визнає за можливе, користуючись власними повноваженнями, визнати цю справу малозначною.

Касаційна скарга містить посилання на випадок, передбачені підпунктом в) пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності якого судові рішення у малозначній справі підлягають касаційному оскарженню.

За змістом підпункту в) пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах підлягають касаційному оскарженню, якщо справа має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу.

Посилаючись на наявність зазначеної обставини, ОСОБА_1 разом з тим не додано до касаційної скарги доказів, які б її підтверджували, а сама по собі вказівка про це в касаційній скарзі не свідчить про те, що є підстави для розгляду справи по суті в суді касаційної інстанції.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справі: «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» від 19 грудня 1997 року, заява № 26737/95).

З урахуванням наведеного, оскільки касаційна скарга подана на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі необхідно відмовити.

Верховний Суд наголошує на тому, що під час вирішення питання про відкриття касаційного провадження (зокрема й про відмову у відкритті провадження) у справі не надається правова оцінка законності та обґрунтованості оскаржуваних судових рішень, а виключно встановлюється наявність підстав чи відсутність таких підстав для їх касаційного оскарження відповідно до вимог статей 389, 394 ЦПК України.

Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 2 частини шостої статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 24 квітня 2018 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 04 грудня 2018 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права спільної сумісної власності відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити скаржнику.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та оскарженню не підлягає.

Суддя С. П. Штелик