ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 березня 2019 року

м. Харків

справа № 639/4795/17

провадження № 22-ц/818/360/19

Харківський апеляційний суду складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого: Коваленко І.П.,

суддів: Овсяннікової А.І., Сащенко І.С.,

за участі секретаря: Дмитренко А.Ю.,

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1,

відповідач: Департамент патрульної поліції Національної поліції України,

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, про відшкодування матеріальної та моральної шкоди за апеляційною скаргою Департаменту патрульної поліції Національної поліції України на рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 25 травня 2018 року (в складі судді Іванової І.В.),

встановив:

У серпні 2017 року ОСОБА_1звернулась до суду з позовом до Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету позову на стороні відповідача АТ «УОСК», ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, в якому просила стягнути на її користь матеріальну шкоду у розмірі 144 978 грн. 04 коп. та моральну шкоду у розмірі 15 000,00 грн.

Позов мотивований тим, що вона є власником транспортного засобу «ЗАЗ Sens» д.р.н. НОМЕР_1. 26 квітня 2016 року біля 05 год. 15 хв. на регульованому перехресті вул. Холодногірська та вул. Полтавський Шлях в м. Харкові відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу «ЗАЗ Sens» д.р.н. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_4 та транспортного засобу «Toyota Prius», д. р. н. НОМЕР_2 під керуванням інспектора поліції УПП в м. Харків ОСОБА_3, внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження, спричинена матеріальна шкода. Відповідно до висновку експертного авто товарознавчого дослідження Харківського НДІСЕ ім. Засл. проф. М. С. Бокаріуса № 10216 від 03.05.2017 року розмір матеріальної шкоди спричиненого їй, як власнику автомобіля «ЗАЗ Sens», д. р. н. НОМЕР_1 внаслідок ДТП від 26.04.2016 року складає 58 392, 44 грн. Даний транспортний засіб в середньому у місяць приносив дохід у розмірі 5 000 грн., проте внаслідок ДТП вона понад 15 місяців позбавлена не тільки можливості використовувати свою власність, а й отримувати дохід, який вона приносила. Таким чином, її упущена вигода у даному випадку складає 75 000 грн., яка вираховується наступним чином: 5 000/міс х 15 міс. =75 000 грн. Крім того, внаслідок ДТП були понесені додаткові витрати пов'язані з транспортуванням транспортного засобу на штрафний майданчик, а саме: 1 000 грн. - виклик евакуатора, 9 000 - оплата за зберігання транспортного засобу на штрафному майданчику. Також, на її вимогу було проведено авто товарознавче дослідження з боку Харківського НДІСЕ ім. Засл. проф. М.С. Бокаріуса № 10216 від 03.05.2017 року, вартість склала 1 585 грн. 60 коп. Внаслідок ДТП їй була завдана моральна шкода, яка полягає у стражданнях внаслідок ДТП, перенесеного стресі, нервових перевантаженнях. Через пошкодження майна, вона була позбавлена можливості користуватися понад п'ятнадцять місяців транспортним засобом та повинна була докладати додаткових зусиль для організації свого життя, зокрема її сім'я була змушена користуватися громадським транспортом, що призвело до порушення життєвого укладу.

В судовому засіданні позивач та її представник ОСОБА_6 позовні вимоги підтримали у повному обсязі та надали пояснення відповідні вищенаведеному.

Представники відповідача Департаменту патрульної поліції Національної поліції України Черепаха С. В., Бєлова А. позов не визнали, посилаючись на безпідставність і недоведеність позовних вимог.

Треті особи в судове засідання не з'явились, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, про причини неявки суду не повідомили.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 25 травня 2018 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з Департаменту патрульної поліції Національної поліції України на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду у розмірі 62 177 грн. 44 коп., моральну шкоду у розмірі 5000 грн.

Стягнуто з Департаменту патрульної поліції Національної поліції України на користь держави судовий збір у розмірі 1409 грн. 60 коп.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погодившись із зазначеним рішенням, Департамент патрульної поліції Національної поліції України звернувся на це рішення з апеляційною скаргою, в якій, з посиланнями на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить вказане рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1.

Апеляційна скарга мотивована тим, що висновок судової авто технічної експертизи № 9076 від 16.02.2017 року є однобічним та неповним, оскільки не містить експертної думки щодо наявності або відсутності вини в ДТП водія ОСОБА_4, до уваги приймались лише обставини відповідності чи невідповідності Правилам дорожнього руху України дій водія ОСОБА_3.

Також, апелянт вказує, що цивільна відповідальність власника засобу «Toyota Prius», д. р. н. НОМЕР_2 на момент ДТП була застрахована в АТ «УОСК», а суд першої інстанції ухвалив рішення, яким стягнув з відповідача суму без урахування передбаченої страховим полісом суми страхового відшкодування.

Крім того, судом першої інстанції не залучено до участі у справі Державну казначейську службу та враховуючи положення нормативно-правових актів саме держава в особі Державної казначейської служби повинна відшкодовувати шкоду, завдану внаслідок дій посадової особи органи державної влади.

19 вересня 2018 року до Апеляційного суду Харківської області на вищевказану апеляційну скаргу надійшов відзив ОСОБА_1, в якому вказує, що суд першої інстанції ухвалив законне та обґрунтоване рішення, тому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення залишити без змін.

ОСОБА_1 надала до суду заяву, в якій повідомила, що 21.12.2018 року третя особа по справі - СК АТ «УОСК» сплатила їй страхове відшкодування у розмірі 50000 гривень за фактом ДТП від 26 квітня 2016 року.

27 грудня 2018 року до Харківського апеляційного суду надійшла заява СК АТ «УОСК», в якій вони повідомили, що 21 грудня 2018 року СК АТ «УОСК» платіжним дорученням № 1575 було перераховано суму страхового відшкодування по події, яка відбулась 26.04.2016 року за полісом № АІ/8206901, у розмірі 50000 гривень ОСОБА_1.

23 січня 2019 року до Харківського апеляційного суду надійшла заява ОСОБА_1 про відмову від частини позовних вимог, в якій вона у зв'язку з сплатою їй суми страхового відшкодування СК АТ «УОСК», відмовляється від позовних вимог в частині стягнення з Департаменту патрульної поліції Національної поліції України на її користь 50000 гривень. В іншій частині позовні вимоги підтримує та просить покласти на Департамент патрульної поліції Національної поліції України всі судові витрати у розмірі 7995,20 гривень, з яких витрати на правову допомогу 4000 гривень, 1000 гривень - участь адвоката у судових засіданнях, витрати на проведення експертного автотоварознавчого дослідження та судовий збір у розмірі 1409,60 гривень.

Колегія суддів, вислухавши суддю - доповідача, пояснення з'явившихся осіб, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Судовим розглядом встановлено, що 26 квітня 2016 року біля 05 год. 15 хв. на регульованому перехресті вул. Холодногірська та вул. Полтавський Шлях в м. Харкові відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу «ЗАЗ Sens» д. р. н. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_4 та транспортного засобу «ToyotaPrius», д. р. н. НОМЕР_2 під керуванням інспектора поліції УПП в м. Харків ОСОБА_3, внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження, спричинена матеріальна шкода.

Власником автомобіля «ЗАЗ Sens» д. р. н. НОМЕР_1 є позивач у справі ОСОБА_1, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серія НОМЕР_3 від 08.08.2014 року.

Постановою Жовтневого районного суду м. Харкова від 03.07.2017 року провадження у справі про адміністративне правопорушення № 639/4301/16-п відносно ОСОБА_4 закрито за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.(а.с. 7).

Цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу «ToyotaPrius», д.р.н. НОМЕР_2, була застрахована згідно полісу цивільно-правової відповідальності № АІ 8206901, діючого на момент ДТП. Страховиком у правовідносинах страхування є СК АТ «УОСК».

Згідно з частини 1 статті1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до частини 2 статті 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Положеннями статті 1192 ЦК України передбачено, що з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

До сфери обов'язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України від 1 липня 2004 року № 1961-IV «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Відповідно до статті 5 вказаного Закону об'єктом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов'язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров'ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

Страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого (стаття 6 Закону № 196.1-IV).

Згідно пункту 22.1 статті 22 Закону 1961-ІУ у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Із висновку експертного авто товарознавчого дослідження Харківського НДІСЕ ім. Засл. проф. М. С. Бокаріуса № 10216 від 03.05.2017 року розмір матеріальної шкоди спричиненого ОСОБА_1, як власнику автомобіля «ЗАЗ Sens», д.р.н. НОМЕР_1 внаслідок ДТП від 26.04.2016 року складає 58392,44 грн.

Будь-яких інших доказів стосовно розміру майнової шкоди, спричиненої позивачці, матеріали справи не містять.

Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов'язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Покладання обов'язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Такі висновки узгодженні постановою Великої Палати Верховного Суду у справі за № 755/18006/15-ц від 04 липня 2018 року.

З матеріалів справи вбачається, що 21 грудня 2018 року СК АТ «УОСК» платіжним дорученням № 1575 було перераховано суму страхового відшкодування по події, яка відбулась 26.04.2016 року за полісом № АІ/8206901, у розмірі 50000 гривень ОСОБА_1.

Отже, різниця між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою складає 8392,44 гривень.

Крім того, ОСОБА_1 були понесені додаткові витрати, а саме проведення авто товарознавчого дослідження - 1585,60 гривень, виклик евакуатора - 1000 гривень (а.с. 20), що підтверджується наявними у справі копіями квитанцій (а.с. 21).

Враховуючи вищезазначене колегія суддів вважає, що з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню майнова шкода у сумі 10 988 гривень.

Посилання ОСОБА_1 на понесені додаткові витрати пов'язані з транспортуванням ТЗ ЗАЗ Sens», а саме оплата за штраф майданчик, судова колегія до уваги не приймає, оскільки матеріали справи не містять належних та допустимих доказів з цього приводу.

Стосовно стягнення моральної шкоди судова колегія зазначає наступне.

Як зазначено в статті 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Частиною 1 статті 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Відповідно до пункту 1 частини 2 цієї статті моральна шкода, зокрема, полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я.

Частиною 2 статті 23 ЦК України встановлено, що моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Відповідно до пунктів 3, 9, 10 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При розгляді справ за позовами про відшкодування моральної шкоди на підставі статті 56 Конституції України слід мати на увазі, що при встановленні факту заподіяння такої шкоди незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, місцевого самоврядування або їх посадових чи службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень вона підлягає відшкодуванню за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування.

Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

Звертаючись із даним позовом до суду, позивачка мотивувала спричинену їй моральну шкоду тим, що вона була позбавлена можливості користуватись понад 15 місяців автомобілем та вимушена була докладати додаткових зусиль для організації свого життя, зокрема, її сім'я вимушена була користуватись громадським транспортом, що призвело до порушення звичайного укладу життя.

З огляду на вищенаведене, а також враховуючи принцип розумності та справедливості колегія суддів вважає за необхідне зменшити розмір стягнутої моральної шкоди з 5000 гривень до 2000 гривень.

Відповідно до частин 1, 3 статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов'язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов'язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до частини 1 статті 134 ЦПК України кожна із сторін процесу подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які сторона понесла і які очікує понести у зв'язку із розглядом справи.

Згідно з частини 2 зазначеної статті у разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.

Відповідно до статті 137 ЦПК України витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірними із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до частини 8 статті 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв'язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Розмір витрат на правничу допомогу адвоката встановлюється судом на підставі детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Докази на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п'яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу та їх відшкодування за рахунок опонента у судовому процесі, сторонам необхідно надати суду відповідні докази: договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.); документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження та ін.); докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт (акти наданих послуг, акти виконаних робіт та ін.); інші документи, що підтверджують обсяг, вартість наданих послуг або витрати адвоката, необхідні для надання правничої допомоги.

З матеріалів справи вбачається, що на підтвердження понесених нею судових витрат ОСОБА_1 додала до матеріалів справи копію договору про надання правничої допомоги (а.с.178-179) разом з актом виконаних робіт № 102-А (а.с.180), копії квитанцій щодо оплати правової допомоги (а.с 201), квитанції про сплату грошової суми за участь адвоката у судових засіданнях (а.с. 211, 227).

Доказування є єдиним шляхом судового встановлення фактичних обставин справи і передує акту застосування в судовому рішенні норм матеріального права, висновку суду про наявність прав і обов'язків у сторін.

Відповідно до статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частини 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно частини 2 статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Частинам 1, 2, 13 статті 141 ЦПК України встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, повязані з розглядом справи у разі відмови в позові покладаються на позивача. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Враховуючи вищевикладені обставини, судова колегія приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги та зміну рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 25 травня 2018 року.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 376, 379, 381, 382, 383, 384, 389 ЦПК України, суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції Національної поліції України - задовольнити частково.

Рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 25 травня 2018 року - змінити.

Зменьшити розмір стягнення з Департаменту патрульної поліції Національної поліції України на користь ОСОБА_1 матеріальної шкоди з 62 177 гривень 44 копійок до 10 988 гривень, моральної шкоди з 5000 гривень до 2000 гривень.

Стягнути з Департаменту патрульної поліції Національної поліції України на користь ОСОБА_1 понесені витрати на правову допомогу у розмірі 5000 гривень.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 19 березня 2019 року.

Головуючий - І.П. Коваленко

Судді - А.І. Овсяннікова

І.С. Сащенко