Постанова

Іменем України

16 січня 2019 року

м. Київ

справа № 420/550/16-ц

провадження № 61-7219св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Висоцької В. С., Лесько А. О., Пророка В. В. (суддя-доповідач), Сімоненко В. М., Фаловської І. М.,

учасники справи:

позивач-ОСОБА_6,
відповідач-Сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю імені Енгельса,

розглянув у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_6 на рішення апеляційного суду Луганської області у складі колегії суддів: Назарової М. В., Дронської І. О., Карташова О. Ю., від 20 липня 2016 року.

Встановив:

У березні 2016 року ОСОБА_6 звернувся до суду з позовом до Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю імені Енгельса (далі - СГ ТОВ ім. Енгельса) про визнання договору оренди земельної ділянки розірваним.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку від 13 січня 2010 року серії НОМЕР_1 йому на праві приватної власності належить земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 6,3244 га, яка розташована на території Кам'янської сільської ради. Вищевказану земельну ділянку він згідно договору оренди землі від 01 лютого 2010 року № 583 передав в оренду СГ ТОВ ім. Енгельса строком на 10 років. Пунктом 39 спірного договору передбачено, що розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку допускається. Позивачем у зв'язку з необхідністю ведення особистого сільськогосподарського виробництва, що зумовлює використання за особистими потребами вказаної земельної ділянки, 24 лютого 2016 року направлено на адресу відповідача рекомендованою поштою заяву (повідомлення) про розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку, яку отримано відповідачем 01 березня 2016 року. Позивач вважає, що спірний договір оренди землі є розірваним згідно із частиною третьою статті 651 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) з 01 березня 2016 року. Відповідач спочатку в усній формі, а потім листом відмовив позивачу у поверненні належної йому земельної ділянки. Позивач вважає, що ним були дотримані усі умови щодо процедури розірвання договору оренди землі.

Таким чином, посилаючись на вказані обставини, позивач просив припинити дію договору оренди землі, укладеного між ним та відповідачем, від 01 лютого 2010 року № 583 щодо оренди земельної ділянки площею 6,3244 га та дію договору оренди землі № 583/1 площею 2,7094 га з 01 березня 2016 року.

Ухвалою Новопсковського районного суду Луганської області від 20 квітня 2016 року позовні вимоги ОСОБА_6 в частині визнання розірваним та таким, що припинив свою дію з 01 березня 2016 року договору оренди землі від 01 лютого 2010 року № 583/1 щодо оренди земельної ділянки площею 2,7094 га, залишено без розгляду за заявою представника позивача на підставі пункту 5 частини 1 статті 207 ЦПК України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Рішенням Новопсковського районного суду Луганської області від 31 травня 2016 року позов задоволено частково; визнано розірваним договір оренди землі, укладений 01 лютого 2010 року № 583 між ОСОБА_6 та СГ ТОВ ім. Енгельса, щодо оренди земельної ділянки площею 6,3244 га. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що позивачем обґрунтовано позовні вимоги належними та допустимими доказами, тому позов підлягає частковому задоволенню.

Рішенням апеляційного суду Луганської області від 20 липня 2016 року рішення Новопсковського районного суду Дуганської області від 31 травня 2016 року скасовано та ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позову. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення апеляційного суду мотивоване тим, що суд першої інстанції не з'ясував всіх обставин справи та не звернув уваги на те, що будь-які зміни в договорі, в тому числі і його розірвання, здійснюються у такому самому порядку, що і укладення договору, тобто з вчиненням державної реєстрації.

У касаційній скарзі, поданій у серпні 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_6 просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Обґрунтовуючи вимоги касаційної скарги, ОСОБА_6 посилається на порушення апеляційним судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права та зазначає, що апеляційним судом безпідставно обмежено законні права та інтереси щодо розірвання спірного договору. Також посилається на те, що апеляційним судом стягнуто з позивача судовий збір у більшому розмірі, ніж передбачено законом.

У запереченнях на касаційну скаргу, поданих у вересні 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, СГ ТОВ ім. Енгельса просить відхилити касаційну скаргу ОСОБА_6 та залишити рішення апеляційного суду без змін.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» (далі - ЦПК України) касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

08 лютого 2018 року касаційну скаргу передано на розгляд Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 12 грудня 2018 року справа призначена до судового розгляду.

Касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини третьої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Частиною першою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відповідно до частин першої, другої та п'ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам судове рішення апеляційного суду не відповідає.

Відповідно до статті 93 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності.

Згідно із статтею 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Відповідно до статті 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання, або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором, або законом.

Згідно із частиною першою статті 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частинами третьою та четвертою статті 31 Закону України «Про оренду землі», який є спеціальним законом і має пріоритет перед іншими законами в застосуванні до даних правовідносин, передбачено, що договір оренди землі може бути розірваний за згодою сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний за рішенням суду в порядку, встановленому законом. Розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку не допускається, якщо інше не передбачено законом або цим договором.

Таким чином, законодавець допускає розірвання договору в односторонньому порядку в разі, якщо це передбачено умовами договору.

Установлено, що пунктом 39 спірного договору передбачено розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку.

Даний пункт договору містить можливість одностороннього розірвання договорів, не обумовлюючи таке розірвання настанням будь-яких подій та умов, в тому числі невиконаннями орендарем умов договору, а отже лише за бажанням однієї з сторін.

Частиною першою статті 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно із частиною першою статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно із частиною першою статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Укладаючи спірний договір оренди землі, сторони узгодили усі умови (пункти) договору, визначились з їх змістом, а тому спірний договір оренди землі є укладеним.

Відповідно до частини третьої статті 651 ЦК України у разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

Із матеріалів справи убачається, що згідно із державним актом на право власності на земельну ділянку від 13 січня 2010 року серії НОМЕР_2, позивачу на праві власності належить земельна ділянка площею 6,3244 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Кам'янської сільської ради за межами населеного пункту.

01 лютого 2010 року між ОСОБА_6 (орендодавець) та СГ ТОВ ім. Енгельса (орендар) укладено договір оренди землі № 583, за умовами якого орендодавець надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку сільськогосподарського призначення з цільовим використанням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована за межами населених пунктів, на території Кам'янської сільської ради Новопсковського району Луганської області.

Відповідно до пунктів 2, 8 зазначеного договору в оренду передається земельна ділянка згідно з Актом на право власності серії НОМЕР_2 загальною площею 6,3244 га строком на 10 років. Вказаний договір був зареєстрований 20 вересня 2012року Відділом Держкомзему у Новопсковському районі Луганської області за № 03838.

Пунктом 37 вищезазначеного договору оренди землі передбачено, що дія договору припиняється, зокрема, у разі розірвання договору.

Згідно із пунктом 38 даного договору дія договору припиняється шляхом його розірвання за взаємною згодою сторін; рішенням суду на вимогу однієї зі сторін внаслідок невиконання другою стороною обов'язків, передбачених договором та внаслідок випадкового знищення, пошкодження орендованої земельної ділянки, яке істотно перешкоджає її використанню, а також з інших підстав, визначених законом.

Відповідно до умов пункту 39 договору оренди землі розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку допускається.

Заявою (повідомленням) від 24 лютого 2016 року позивач повідомив відповідача про розірвання спірного договору оренди землі в односторонньому порядку з 01 березня 2016 року. Вказана заява отримана відповідачем 01 березня 2016 року, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення, і не заперечувалось представником відповідача у судовому засіданні.

Листом від 11 березня 2016 року № 36 відповідач заперечив проти розірвання договору, оскільки це негативно вплине на його діяльність, така відмова стала підставою для звернення позивача з даним позовом.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач виявив бажання розірвати укладений з відповідачем договір оренди землі № 583, оскільки він є власником земельної ділянки та бажає використовувати її на власний розсуд.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд апеляційної інстанції виходив з того, що договір оренди землі зареєстрований Відділом Держкомзему у Новопсковському районі Луганської області, а за загальним правилом зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, тому будь-які зміни в договір, включаючи його розірвання, передбачають такий самий порядок, як і укладення договору, тобто державну реєстрацію.

Однак такі висновки суду апеляційної інстанції є помилковими, оскільки умовами договору передбачено право позивача розірвати в односторонньому порядку договір оренди належного йому, а відповідно до статті 41 Конституції України та частини першої статті 321 ЦК України право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Враховуючи вищенаведене, вимога позивача про розірвання спірного договору оренди землі в односторонньому порядку відповідає чинному законодавству та умовам укладеного сторонами договору оренди землі.

Таким чином, суд першої інстанції правильно дійшов висновку про часткове задоволення позову, оскільки вимога позивача про розірвання спірного договору оренди землі в односторонньому порядку відповідає нормам чинного законодавства (частина третя статті 651 ЦК України) та умовам вказаного договору. Так пунктом 39 договору оренди землі від 01 лютого 2010 року передбачено розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку. Оскільки відповідач відмовив позивачу у реалізації його права на розірвання спірного договору, тому ОСОБА_6 має право на захист свого порушеного права в судовому порядку.

Відповідно до частини першої статті 413 ЦПК України суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції про задоволення позову ухвалено відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права та на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин справи, а тому це рішення на підставі статті 413 ЦПК України необхідно залишити в силі, а рішення апеляційного суду - скасувати.

Крім того, ОСОБА_6 у касаційній скарзі посилається на порушення апеляційним судом норм процесуального права, в частині нарахування суми судових витрат, які апеляційний суд стягнув з ОСОБА_6 на користь СГ ТОВ ім. Енгельса. Зазначені доводи суд касаційної інстанції окремо не розглядає, оскільки рішення апеляційного суду підлягає скасуванню в повному обсязі, в тому числі в частині стягнення судових витрат.

Враховуючи, що касаційна скарга підлягає задоволенню, а ОСОБА_6 сплачено 661,44 грн судового збору за подання касаційної скарги, тому зазначені судові витрати ОСОБА_6 слід покласти на відповідача у справі СГ ТОВ ім. Енгельса. Іншими учасниками справи не заявлено до відшкодування судових витрат, понесених у зв'язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Керуючись статтями 141, 402, 409, 413, 416 ЦПК України, пункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України,

Постановив:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити.

Рішення апеляційного суду Луганської області від 20 липня 2016 року скасувати.

Рішення Новопсковського районного суду Луганської області від 31 травня 2016 року залишити в силі.

Стягнути з Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю імені Енгельса на користь ОСОБА_6 661,44 грн витрат на сплату судового збору за розгляд справи судом касаційної інстанції.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: В. С. Висоцька

А.О. Лесько

В.В. Пророк

В.М. Сімоненко

І.М. Фаловська