ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6395/19 Справа № 200/2872/18 Суддя у 1-й інстанції - Женеску Е. В. Суддя у 2-й інстанції - Свистунова О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 грудня 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді Свистунової О.В.,

суддів Красвітної Т.П., Єлізаренко І.А.,

за участю секретаря Гулієва М.І.о.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро

апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 20 березня 2019 року

по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства Укрсиббанк, Публічного акціонерного товариства Дельта Банк, третя особа Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації Акціонерного товариства Дельта Банк Кадиров Владислав Володимирович, про визнання договору іпотеки недійсним,

В С Т А Н О В И Л А:

У лютому 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства Укрсиббанк (далі АТ Укрсиббанк), Публічного акціонерного товариства Дельта Банк (далі АТ Дельта Банк), третя особа Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації АТ Дельта Банк Кадиров Владислав Володимирович, про визнання договору іпотеки недійсним.

Позовна заява мотивована тим, що 19.12.2007 року між нею та АТ Укрсиббанк був укладений договір про надання споживчого кредиту № 0, відповідно до умов якого вона отримала кредит для купівлі домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .

Також, 19.12.2007 року між нею та АТ Укрсиббанк був укладений договір іпотеки № 0/1, відповідно до якого з метою забезпечення зобов`язань за кредитним договором вона передала банку в іпотеку домоволодіння та земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 .

19 грудня 2007 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було укладено договір купівлі-продажу домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , вказаний договір посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Анісімовим В.Е. та зареєстрований в реєстрі за № 4700.

19 грудня 2007 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , вказаний договір посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Анісімовим В.Е. та зареєстрований в реєстрі за № 4703.

В подальшому між АТ Укрсиббанк та АТ Дельта Банк було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, внаслідок чого АТ Дельта Банк набув право вимоги до позивачки за кредитним договором від 19.12.2007 року.

Позивачка вказувала, що договір іпотеки порушив її право на справедливість, оскільки право власності на дане домоволодіння за нею було зареєстровано лише 31.07.2008 року. Вважала, що договір іпотеки суперечить вимогам Закону України Про іпотеку, Цивільному кодексу України та Земельному кодексу України, оскільки в момент його укладення вона не мала права власності на предмет іпотеки.

Ураховуючи викладене, позивачка просила суд визнати недійсним договір іпотеки № 0/1 від 19.12.2007 року, укладений між нею та АТ Укрсиббанк.

Рішенням Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 20.03.2019 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким її позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи та висновки суду не відповідають встановленим обставинам.

Відзив на апеляційну скаргу учасниками справи подано не було.

Згідно з частиною 3 статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з положенням частини 2 статті 374 ЦПК України підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд переглядає справу за наявними і ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а з оскаржуваного рішення підлягає виключенню посилання на пропуск позивачем строку позовної давності, виходячи з наступного.

Статтями 12, 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.

Судом першої інстанції установлено та це підтверджується матеріалами справи, що 19.12.2007 року між ОСОБА_1 та АТ Укрсиббанк був укладений договір про надання споживчого кредиту № 0, відповідно до умов якого позивачка отримала кредит в розмірі 100 000,00 доларів США зі строком погашення кредиту до 18.12.2024 року, цільове призначення кредиту купівля домоволодіння.

19 грудня 2007 року між ОСОБА_2 , ОСОБА_3 (продавці) та ОСОБА_1 (покупець) було укладено договір купівлі-продажу домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 . Вказаний договір посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Анісімовим В.Е. та зареєстрований в реєстрі за № 4700.

Також, 19.12.2007 року між ОСОБА_2 , ОСОБА_3 (продавці) та ОСОБА_1 (покупець) було укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 . Вказаний договір посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Анісімовим В.Е. та зареєстрований в реєстрі за № 4703.

19 грудня 2007 року між ОСОБА_1 (іпотекодавцем) та АТ Укрсиббанк (іпотекодержателем) був укладений договір іпотеки № 0/1, відповідно до якого з метою забезпечення зобов`язань за кредитним договором № 0 від 19.12.2007 року ОСОБА_1 передала іпотекодержателю в іпотеку домоволодіння, яке є власністю іпотекодавця на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Анісімовим В.Е. 19.12.2007 року та зареєстрований в реєстрі за № 4700, та земельну ділянку, яка є власністю іпотекодавця на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Анісімовим В.Е. 19.12.2007 року та зареєстрований в реєстрі за № 4703.

Вказаний договір іпотеки посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Анісімовим В.Е. та зареєстрований в реєстрі за № 4709.

08 грудня 2011 року між АТ Укрсиббанк (продавець) та АТ Дельта Банк (покупець) було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевченко Д.Г. та зареєстрований в реєстрі за № 3749.

Згідно витягу з Додатку № 1 до договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитами до АТ Дельта Банк перейшло право вимоги до позивачки за кредитним договором № 0 від 19.12.2007 року.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що договір іпотеки відповідає вимогам Закону України Про іпотеку, статті 203 ЦК України та зазначив, що позивачкою пропущено строк позовної давності.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції стосовно того, що позов є необґрунтованим, втім вважає за необхідне виключити з мотивувальної частини оскаржуваного рішення посилання на пропуск позивачем строку позовної давності, оскільки відмовити в задоволенні позову через пропуск без поважних причин строку звернення до суду можливо лише у тому разі, коли позов є обґрунтованим.

У разі безпідставності позовних вимог при пропуску строку звернення до суду в позові належить відмовити за безпідставністю позовних вимог.

Так, згідно із ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ст. 627 ЦК України та відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Зокрема, ст. 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Відповідно до ч.1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Така дія повинна бути правомірною, а її неправомірність є підставою для визнання правочину недійсним.

Статею 204 ЦК України встановлена презумпція дійсності правочину, згідно якої правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до положень ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3,5,6 ст. 203 ЦК України. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Статтею 203 ЦК України передбачено, що зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

У відповідності до ч.ч.4,5 ст. 3 Закону України Про іпотеку іпотекою може бути забезпечене виконання дійсного зобов`язання або задоволення вимоги, яка може виникнути в майбутньому на підставі договору, що набрав чинності. Іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.

Статтею 4 Закону України Про іпотеку встановлено, що обтяження нерухомого майна іпотекою підлягає державній реєстрації відповідно до закону.

Матеріалами справи підтверджується факт укладання кредитного договору та договору іпотеки, про що свідчать підписи сторін.

Договором чітко визначено предмет договору, порядок надання кредиту та сплати процентів, права та обов`язки сторін, відповідальність сторін, звільнення від відповідальності, врегулювання спорів, термін дії договору і порядок його зміни, інші умови та особливі умови.

Сторонам також було узгоджено детальний розпис сукупної вартості кредиту, значення реальної процентної ставки та абсолютне значення подорожчання кредиту.

Погодження з умовами наданих кредитних коштів підтверджується і заявою про видачу готівки.

Спірний договір споживчого кредиту підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі.

Банк надав позичальнику документи, які передували укладанню кредитного договору, у тому числі й щодо сукупної вартості кредиту, реальної процентної ставки.

Договір іпотеки нотаріально посвідчений.

В договорі іпотеки сторонами також обумовлені усі умови передбачені законодавством для його чинності.

Не встановлено і будь-яких обтяжливих або непропорційних позадоговірних перешкод для здійснення споживачем своїх прав за договором, оскільки як вже зазначалось вище сторонами погоджено усі істотні умови при укладанні правочинів.

Відповідно до умов договору іпотеки від 19.12.2007 року, домоволодіння є власністю іпотекодавця на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Анісімовим В.Е. 19.12.2007 року та зареєстрований в реєстрі за № 4700, про що внесено запис до Державного реєстру правочинів за номером 2583340. Земельна ділянка є власністю іпотекодавця на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Анісімовим В.Е. 19.12.2007 року та зареєстрований в реєстрі за № 4703, про що внесено запис до Державного реєстру правочинів за номером 2583383.

Вказані обставини підтверджують, що на момент укладення оскаржуваного договору позивачка мала право на набуття у власність відповідного нерухомого майна, що є предметом іпотеки.

З огляду на викладене, судом не встановлено обставин, які б свідчили, що в момент укладення договору іпотеки були поршні вимоги закону.

Доводи апеляційної скарги стосовно помилкових висновків суду щодо відсутності підстав для визнання іпотечного договору недійсним спростовуються правовими висновками викладеними у постановах Верховного Суду України від 11.05.2016 року у справі № 6-806цс16 та від 22.06.2016 року у справі № 6-1024цс16.

Доводи апеляційної скарги щодо несправедливості умов договору іпотеки та їх невідповідності принципу добросовісності, що є наслідком істотного дисбалансу договірних прав і обов`язків на погіршення становища споживача спростовуються змістом договору іпотеки та матеріалами справи.

Наведені в апеляційній скарзі інші доводи не спростовують висновків місцевого суду, зводяться до переоцінки доказів і незгоди із висновками суду щодо обставин справи.

Відповідно до частини 1 статті 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Крім цього, зазначене також узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, відповідно до якої пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» від 18.07.2006 року).

Таким чином, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про наявність підстав для відмови у позові.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Ураховуючи викладене, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню шляхом виключення з мотивувальної частини оскаржуваного рішення посилання на пропуск позивачем строку позовної давності.

Керуючись ст.ст. 259,268,374,375,381,382,383,384 ЦПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Виключити з мотивувальної частини рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 20 березня 2019 року посилання на пропуск позивачем строку позовної давності та застосування її наслідків.

В іншій частині рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 20 березня 2019 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду з дня складання повного судового рішення.

Головуючий О.В. Свистунова

Судді: Т.П. Красвітна

І.А. Єлізаренко