15 жовтня 2019 року Херсонський міський суд Херсонської області у складі:
головуючого судді Майдан С.І.,
за участі секретаря Красновському В.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Херсоні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Київський страховий дім», ОСОБА_2 , про відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,
Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 30.11.2018 року відкрито провадження у справі та розгляд справи призначено за правилами загального позовного провадження до підготовчого засідання.
Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 10.06.2019 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.
Позивач в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити. Надав згоду на ухвалення заочного рішення.
Представник відповідача - ПрАТ «Київський страховий дім» в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлявся у встановлений законом порядку.
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлявся у встановлений законом порядку.
Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України.
Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного.
Судом встановлено, що 27.10.2017 року о 14-45 год. у м.Херсоні на перехресті вул.Червонопрапорна (Олександрівська) і Філатова, водій ОСОБА_2 , керуючи автомобілем «Peugeot 207», державний номер НОМЕР_1 , порушив вимоги пункту 16.11 ПДР України та скоїв зіткнення з транспортним засобом «Daewoo Tico», державний номер НОМЕР_2 , яким керував позивач, про що складено Європротокол.
Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 застрахована в ПрАТ «Київський страховий дім», згідно договору обов`язкового страхування №АК/2208282 від 24.02.2017 року.
Протягом відведеного законодавством, зокрема Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», 90-денного терміну на виплату страхового відшкодування, страхові виплати не відшкодовано.
06.07.2018 року ОСОБА_1 звернувся до ПрАТ «Київський страховий дім» з заявою про надання інформації щодо прийнятого рішення за страховим випадком, розміру страхового відшкодування, дату імовірної виплати та копії страхового акту.
Відповідно до фіскального чека від 09.07.2018 року №5092 з метою досудового врегулювання спору щодо відшкодування шкоди, позивач поніс витрати на поштове відправлення претензії ОСОБА_2 на суму 19,00 грн.
З огляду на викладене, суд вважає дії ПрАТ «Київський страховий дім» такими, що не відповідають нормам Законів України «Про страхування», «Про обов`язкове страхування» цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, Цивільного кодексу України, оскільки: відповідно до п.33-1.1 статті 33-1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» позивачем, як особою, яка має право на отримання відшкодування (потерпілим), виконано зобов`язання у сприянні страховику в розслідуванні причин та обставин дорожньо-транспортної пригоди, а саме: а) надано для огляду належний йому транспортний засіб, б) повідомлено страховика про всі відомі йому обставини ДТП; в) надано для огляду та копіювання наявні у позивача документи, що стосуються дорожньо-транспортної пригоди.
Вказані дії проведені у визначений законом термін.
Саме відшкодування, згідно вимог цього ж пункту Закону, ПрАТ «Київський страховий дім» мав виплатити протягом 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування, що підтверджується копією повідомлення про ДТП, копією повідомлення про подію, що може бути визнаною страховою, копією заяви на виплату страхового відшкодування.
Відповідно до ч.2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, оренди, тощо) володіє транспортним засобом.
Згідно з п.3 ч.1 ст.988 ЦК України страховик зобов`язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором.
Відповідно до ст. 992 ЦК України у разі несплати страховиком страхувальникові або іншій особі страхової виплати страховик зобов`язаний сплатити неустойку в розмірі, встановленому договором або законом.
Нормами п.36.5 ст.36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування з вини страховика особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня.
Відповідно до ч.3 ст.549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Таким чином, пеня нараховується за весь період прострочення до дня фактичного виконання зобов`язання.
Тому, крім основної суми страхового відшкодування ПрАТ «Київський страховий дім» за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування зобов`язана сплатити пеню з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України.
Відповідно до ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Порушенням зобов`язання згідно ст.610 ЦК України є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Статтею 612 ЦК України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення.
У відповідності до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Зобов`язання страховиків у разі настання страхового випадку зводиться до здійснення страхової виплати, а тому таке зобов`язання є грошовим і в разі прострочення його виконання настає відповідальність, передбачена ч.2 ст.625 ЦК України, зокрема сплата боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення. Проценти річних, так само як і інфляційні втрати на суму боргу, входять до складу грошового зобов`язання і на відміну від пені не є санкцією за порушення грошового зобов`язання, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів і отриманні компенсації (плати) від боржника за користування отриманими ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки (пені) за порушення виконання зобов`язання. Таким чином, інфляційні нарахування на суму боргу та три проценти річних є наслідком невиконання грошового зобов`язання.
Ці висновки підтверджено п.21 Постанови №4 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки».
Суд перевірив розрахунки, наведені позивачем щодо інфляційних втрат та 3% річних від суми виплати і погоджується з вимогами позивача.
Аналіз наведених доказів вказує на те, що позивачем доведено обставини, які підтверджують заявлені позовні вимоги, а відтак суд приходить до висновку, що позов в частині відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з ПрАТ «Київський страховий дім» підлягає задоволенню в повному об`ємі.
Щодо вимог про відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з ОСОБА_2 суд прийшов до наступного.
Відповідно до ст.999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування).
До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно із Законом. Таке страхування здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників (стаття 3 Закону).
За змістом Закону настання страхового випадку (скоєння ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Відповідно до ст.9 Закону страхова сума це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. Страхові виплати за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності обмежуються страховими сумами, які діяли на дату укладення договору та зазначені у договорі страхування.
З огляду на вищенаведене сторонами договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння дорожньо-транспортної пригоди за участю забезпеченого транспортного засобу.
Таким чином, потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобов`язань - деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільно-правову відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених ст.1194 ЦК України підстав.
За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник особа, яка завдала шкоди (ст.1166 ЦК України). Якщо шкода була завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, вона відшкодовується винною особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом (ст.ст.1187, 1188 ЦК України). Особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (ст.1194 ЦК України).
Власник пошкодженого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди транспортного засобу має право на відшкодування у повному обсязі завданої йому майнової шкоди. При цьому, якщо цивільна відповідальність заподіювача шкоди була застрахована, але розміру страхового відшкодування не вистачає для повного відшкодування завданої майнової шкоди, зокрема й у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком, то майнова шкода у вигляді втрати товарної вартості транспортного засобу повинна бути відшкодована особою, яка завдала цю шкоду, у загальному порядку.
У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього.
Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди.
Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.
Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону).
Страхова компанія, як страховик відповідальності винної у ДТП особи, на підставі пункту 22.1 статті 22 Закону здійснює відшкодування витрат, пов`язаних з відновлювальним ремонтом транспортного засобу у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, а різницю між реальними збитками і виплатою у межах ліміту відповідальності страховика на підставі статті 1194 ЦК України відшкодовує особа, яка завдала збитків.
Саме така правова позиція висловлена в постановах Верховного Суду України від 27.04.2018 року, 04.07.2018 року, 17.04.2019 року.
Відповідно до ст.9 Закону України «Про страхування» франшизою є частина збитків, що не відшкодовується страховиком.
Згідно п.36.6 ст.36 Закону України «Про обов`язкове страхуванння цивільно-правової відповідальності транспортних засобів» страхувальником або особою, відповідальною за завдані збитки має бути компенсована сума франшизи, якщо вона була передбачена договором страхування.
Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.
Отже, з відповідача Приватного акціонерного товариства «Київський страховий дім» підлягають стягненню на користь позивача судові витрати, а саме судовий збір у розмірі 352,40 грн.
Керуючись ст.ст.6-13, 81, 133, 141, 258, 259, 263, 264, 265, 280-284 ЦПК України, п.5 ч.1 ст.268, ч.1 ст.509, ст.526, ч.2 ст.625, ст.979, п.3 ч.1 ст.980, п.3 ч.1 ст.988, ст.ст.610, 612, 992, 1166, 1167, 1187, 1188, 1194 ЦК України, ст.ст.1, 15, 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», суд
Позов ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Київський страховий дім», ОСОБА_2 , про відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди задовольнити частково.
Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Київський страховий дім» (код ЄДРПОУ - 25201716, м.Київ, вул.Артема, 37-41, оф.407) на користь ОСОБА_1 (ІН: НОМЕР_4 ) судовий збір у розмірі 352,40 гривень.
Стягнути з ОСОБА_2 (ІН: НОМЕР_5 ) на користь ОСОБА_1 (ІН: НОМЕР_4 ) франшизу в розмірі 1000,00 грн.
В решті позовних вимог відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Херсонської області в порядку ст. 355 ЦПК України
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Суддя: С.І.Майдан