П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 березня 2019року місто Київ

Єдиний унікальний номер справи 755/17024/18

Номер провадження 22-ц/824/4252/2019

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Вербової І.М., суддів Саліхова В.В., Соколової В. В.,

за участю секретаря судового засідання - Іваницької О. В.,

вивчивши апеляційну скаргу Державного підприємства «Українська студія телевізійних фільмів «Укртелефільм» на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 20 грудня 2018 року, ухвалене під головуванням судді Шевченко В.М., у справі за позовом ОСОБА_2 до Державного підприємства «Українська студія телевізійних фільмів «Укртелефільм» про стягнення нарахованої, але невиплаченої заробітної плати,

в с т а н о в и в :

У листопаді 2018 року ОСОБА_2 звернулась до Дніпровського районного суду міста Києва з позовом до Державного підприємства «Українська студія телевізійних фільмів «Укртелефільм» про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати з відпускними в розмірі 36 817 грн. 93 коп., а також зобов'язання відповідача нарахувати та виплатити індексацію на нараховану, але не виплачену заробітну плату за період з 01 січня 2018 по 31 березня 2018 року, а також компенсацію за втрату частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати станом на момент звернення до суду.

Позовну заяву обґрунтовано тим, що з 01 лютого 1991 року ОСОБА_2 працювала на посаді прибиральниці на ДП «Українська студія телевізійних фільмів «Укртелефільм».

Посилаючись на складне економічне становище, відповідач відмовився виплачувати нараховану за січень, лютий та березень 2018 року заробітну плату та відпускні, у наслідок чого виникла заборгованість, яка станом на 31 березня 2018 року склала 36 817 грн. 93 коп.

Протягом лютого-березня 2018 року позивач неодноразово зверталась до голови комісії з перетворення ОСОБА_4 про надання довідки про заборгованість із заробітної плати за січень-лютий 2018 року, однак останній, посилаючись на відсутність повноважень, відмовився підписувати та видавати документи, підписані головним бухгалтером.

21 та 26 лютого 2018 року позивач зверталась до Головного управління Держпраці у Київський області та Департаменту соціальної політики виконавчого органу Київської міської ради стосовно порушення ОСОБА_4 законодавства про працю, у результаті чого з 05 по 23 квітня 2018 року були проведені інспекційні відвідування з метою отримання відомостей щодо невиплати заробітної плати працівникам. Однак жодні документи останнім не були надані.

15 червня 2018 року Дніпровським районним судом міста Києва було видано судовий наказ про стягнення нарахованої, але невиплаченої заробітної плати. У подальшому за заявою відповідача даний судовий наказ було скасовано.

Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 20 грудня 2018 року (а.с.142-152) позов задоволено, стягнуто з Державного підприємства «Українська студія телевізійних фільмів «Укртелефільм» на користь ОСОБА_2 нараховану, але не виплачену заробітну плату з відпускними, з урахуванням податків, у сумі 45 736 грн. 56 коп. Зобов'язано Державне підприємство «Українська студія телевізійних фільмів «Укртелефільм» нарахувати та виплатити ОСОБА_2 індексацію на нараховану, але не виплачену заробітну плату за період з 01 січня 2018 по 31 березня 2018 року, а також компенсацію за втрату частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати станом на 07 листопада 2018 року.

Не погоджуючись з вищевказаним рішенням суду, 23 січня 2019 року Державним підприємством «Українська студія телевізійних фільмів «Укртелефільм» подано апеляційну скаргу, в якій останній просить скасувати рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 20 грудня 2018 року та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити частково, стягнути з відповідача на користь позивача нараховану, але не виплачену заробітну плату з відпускними з урахуванням податків у сумі 6 923 грн. 00 коп. У іншій частині позовних вимог - відмовити, судові витрати покласти на позивача.

Апеляційна скарга обґрунтована, зокрема, тим, що оскаржуване рішення ухвалене при неповному з'ясуванні фактичних обставин справи, висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи, судом порушено норми матеріального та процесуального права. Так, відповідач відповідно до наказу Державного комітету телебачення та радіомовлення України від 21 грудня 2017 року №519 зі змінами від 06 квітня 2018 року перебуває в стані реорганізації шляхом перетворення. Державний комітет телебачення і радіомовлення на підставі відповідного наказу поклав функції з управління державним підприємством «Українська студія телевізійних фільмів «Укртелефільм» не на його органи управління, визначені статутом, а на комісію з перетворення. Отже, з 21 грудня 2017 року по даний час лише голова комісії з перетворення ОСОБА_4 має право діяти від імені відповідача та підписувати від його імені документи.

Із наведеного слідує, що судом першої інстанції під час ухвалення судового рішення невірно встановлено обставини справи та досліджено докази, що призвело до неправильного застосування норм матеріального права, а саме частин 3,4 ст.105 ЦК України.

Висновки суду про те, що наказом Державного комітету телебачення і радіомовлення від 21 грудня 2017 року ДП «Українська студія телевізійних фільмів «Укртелефільм» припинено та створено комісію з перетворення підприємства, не відповідають обставинам справи та свідчать про неправильну оцінку письмових доказів судом. У матеріалах справи відсутні відомості про припинення ДП «Українська студія телевізійних фільмів «Укртелефільм».

Відповідачем визнано частково позовні вимоги позивача в сумі 6 923 грн. за період січень-лютий 2018 року, що підтверджується довідкою, яка є в матеріалах справи. Разом з тим, заборгованості за березень 2018 року у відповідача перед позивачем немає, оскільки згідно табеля остання була відсутня на роботі без поважних причин.

Крім того, під час ухвалення оскаржуваного рішення судом не враховано ті обставини, що ОСОБА_5 не мав права підписувати накази про надання відпусток та не був уповноваженою особою, яка мала право діяти від імені відповідача, у зв'язку з чим дійшов безпідставного висновку, що наказ від 27 лютого 2018 року №24 є належним та допустимим доказом. Відповідач, у свою чергу, взагалі заперечує факт наявності у позивача невикористаної відпустки 196 днів та відповідно заборгованості з її виплати.

Висновок суду щодо того, що відповідач не скасував до цього часу наказ від 27 лютого 2018 року №24 є безпідставним, оскільки відповідач не може скасувати документ, який він не видавав. Крім того, до позовної заяви не додано розрахунку заборгованості, а тому не зрозуміло, чим керувався суд першої інстанції ухвалюючи рішення про стягнення заборгованості.

До того ж, суд, розглядаючи справу, не врахував клопотання відповідача про розгляд даної справи в порядку спрощеного провадження з повідомленням сторін.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 01 лютого 2019 року відкрито апеляційне провадження за поданою апеляційною скаргою та надано строк для подачі відзиву.

Позивач не скористалась процесуальним правом на подачу відзиву на апеляційну скаргу.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 11 лютого 2019 року закінчено проведення підготовчих дій, справу призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні з повідомленням учасників справи.

У судовому засіданні представник ДП «Українська студія телевізійних фільмів «Укртелефільм» ОСОБА_6 підтримала доводи апеляційної скарги та просила її задовольнити, посилаючись на обставини, викладені у ній.

ОСОБА_2 заперечувала проти апеляційної скарги та просила залишити її без задоволення, посилаючись на її необґрунтованість.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вислухавши доводи та заперечення учасників справи, з'ясувавши обставини справи, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для її задоволення, виходячи з наступного.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, з 01 лютого 1991 року ОСОБА_2 працювала на посаді прибиральниці відділу господарсько-технічного забезпечення на ДП «Українська студія телевізійних фільмів «Укртелефільм» з посадовим окладом 3 723 грн. (а.с. 6).

Відповідно до довідки № 41/03 від 12 березня 2018 року (а.с. 5), підписаної першим заступником підприємства ОСОБА_7 та головним бухгалтером ОСОБА_8, заборгованість підприємства із виплати заробітної плати ОСОБА_2 за період з 01 січня 2018 року по 31 березня 2018 року згідно з табелями робочого часу станом на 01 квітня 2018 року становить: готівкою - 36 817 грн. 93 коп.; разом з податками - 45 736 грн. 56 коп.

Наказом про надання відпустки № 24 від 27 лютого 2018 року (а.с.7), підписаним керівником підприємства ОСОБА_7 та керівником структурного підрозділу ОСОБА_9, ОСОБА_2 надано щорічну основну відпустку тривалістю 196 календарних днів з 01 березня 2018 року по 19 вересня 2018 року за період роботи з 01 лютого 2011 року по 01 лютого 2018 року.

Відповідно до даних Табелів обліку використання робочого часу (а.с. 12 -14 ) позивачем за січень відпрацьовано 21 робочий день, за лютий - 20 робочих днів, а в березні остання перебувала у відпустці.

Згідно з відомостями про нарахування заробітної плати застрахованим особам від 19 березня 2018 року (а.с. 93 - 94), ОСОБА_2 було нараховану заробітну плату за лютий 2018 року у розмірі 3 723 грн.

Відповідно до Довідки про заробітну плату ОСОБА_2., підписаної генеральним директором ОСОБА_4 (а.с. 138), посадовий оклад позивача станом на 01 січня 2018 року становить 3 200 грн., станом на 01 лютого 2018 року - 3 723 грн., а загальна сума заборгованості за період з 01 січня 2018 року по 28 лютого 2018 року разом з податками та зборами становить 6 923 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, Постановою Головного управління Держпраці у Київській області від 03 травня 2018 року (а.с 15 -17) на ДП «Українська студія телевізійних фільмів «Укртелефільм» накладено штраф у розмірі 11 169 грн. у зв'язку зі створенням останнім перешкод для виконання покладених на посадових осіб Головного управління Держпраці у Київський області завдань щодо здійснення контролю за додержанням законодавства про працю шляхом ненадання всіх необхідних документів для проведення інспекційного відвідування.

Наказом від 21 грудня 2017 року № 519 (а.с. 57) створено Комісію з перетворення ДП «Українська студія телевізійних фільмів «Укртелефільм», головою якої призначено ОСОБА_4 Наказом від 16 липня 2018 рок (а.с. 63) ОСОБА_4 призначено на посаду генерального директора ДП «Українська студія телевізійних фільмів «Укртелефільм» з 16 липня 2018 року.

Тобто, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що ОСОБА_4 мав право на здійснення керівництва підприємством лише з 16 липня 2018 року - з дня призначення його на посаду генерального директора.

Наказом від 20 квітня 2018 року (а.с. 39) художнього керівника - першого заступника генерального директора ДП «Українська студія телевізійних фільмів «Укртелефільм» ОСОБА_7 звільнено з займаної посади з 23 квітня 2018 року.

Таким чином, висновок суду першої інстанції стосовно належності і допустимості доказів, наданих позивачем, а саме довідки № 40/03 від 12 березня 2018 року та наказу про надання відпустки від 27 лютого 2018 року, відповідає дійсним обставинам справи, оскільки вони підписані першим заступником генерального директора ОСОБА_7, який діяв відповідно до прав, визначених посадовою інструкцією художнього керівника, першого заступника генерального директора від 03 липня 2015 року, зокрема п. 5.8, що передбачає право підписувати та візувати документи.

ДП «Українська студія телевізійних фільмів «Укртелефільм» складено акти № А-31, № 326/3 та № а-316 від 01 березня 2018 року, 27 березня 2018 року та 16 березня 2018 року відповідно про відмову Головного бухгалтера ОСОБА_8 надати письмове пояснення стосовно відсутності необхідних документів для проведення інвентаризаційної та поточно бухгалтерської звітності, про відсутність первинної документації в бухгалтерії та про відмову ОСОБА_10 надати письмове пояснення стосовно причин відсутності первинних документів у відділі кадрової та адміністративної роботи (а.с. 114, 115, 116).

За результатами розгляду звернення відповідача від 11 січня 2018 року Державна аудиторська служба України надала відповідь від 05 лютого 2018 року № 03-14/19, у якій неможливість проведення державного фінансового аудиту обґрунтована відсутністю бухгалтерських та господарських документів.

Таким чином, враховуючи відсутність бухгалтерських документів у відповідача, ненадання розрахунку заборгованості із виплати заробітної плати та відпускних ОСОБА_2, суд бере до уваги докази, надані позивачем.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач не заперечував проти існування заборгованості з виплати заробітної плати позивачу за січень-лютий 2018 року. Крім того, ДП «Українська студія телевізійних фільмів «Укртелефільм»не оспорювався наказ про надання позивачу відпустки від 27.02.2018. Натомість ОСОБА_2 надала належні і допустимі докази на підтвердження існування заборгованості із виплати заробітної плати та відпускних, а тому позовні вимоги останньої підлягають задоволенню.

Виходячи зі змісту частин 1-5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів в повній мірі погоджується з висновками суду першої інстанції, з огляду на таке.

Відповідно до приписів ч. 3 ст. 23 Загальної декларації прав людини кожний працюючий має право на справедливу і задовільну винагороду, яка забезпечує гідне людини існування, її самої та її сім'ї, і яка в разі необхідності доповнюється іншими засобами соціального забезпечення.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 КЗпП заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Частиною 1 статті 115 КЗпП встановлено, що заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

У матеріалах справи містяться належні докази існування заборгованості ДП «Українська студія телевізійних фільмів «Укртелефільм» перед ОСОБА_2 із виплати заробітної плати за січень-лютий 2018 року. Крім того, існування даної заборгованості було визнано представником відповідача ОСОБА_6 під час перегляду оскаржуваного рішення в апеляційному порядку.

Таким чином, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог щодо стягнення заборгованості із виплати заробітної плати за січень-лютий 2018 року.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 115 КЗпП заробітна плата працівникам за весь час щорічної відпустки виплачується не пізніше ніж за три дні до початку відпустки.

Частина 1 статті 2 Закону України «Про відпустки» передбачає право на відпустки громадян України, які перебувають у трудових відносинах з підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, виду діяльності та галузевої належності, а також працюють за трудовим договором у фізичної особи (далі - підприємство).

Частиною 1 статті 6 вищевказаного закону передбачена мінімальна тривалість щорічної основної відпустки, а саме 24 календарних дні за відпрацьований робочий рік, який відлічується з дня укладення трудового договору.

Відповідно до ч. 3 ст. 10 Закону України «Про відпустки» загальна тривалість щорічних основної та додаткових відпусток не може перевищувати 59 календарних днів, а для працівників, зайнятих на підземних гірничих роботах, - 69 календарних днів.

У судовому засіданні позивач зазначила, що щорічна оплачувала відпустка не надавалася їй протягом семи років. Як вбачається з матеріалів справи наказом № 24 від 27 лютого 2018 року останній було надано щорічну відпустку тривалістю 196 календарних днів, що, враховуючи максимальну тривалість основної та додаткової щорічної відпустки встановлену вищевказаною нормою, відповідає вимогам чинного законодавства.

Заперечуючи проти існування невикористаної відпустки у позивача, представник відповідача не зміг надати докази стосовно використання відпустки (накази, відомості та інше). Відтак, судом першої інстанції вірно встановлено наявність заборгованості із виплати відпускних, а тому колегія суддів погоджується з вищевказаним висновком.

Відповідно до ч. 5 ст. 95 КЗпП заробітна плата підлягає індексації у встановленому законодавством порядку.

Частиною 1 статті 2 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» оплату праці (грошове забезпечення) визначено як об'єкти індексації грошових доходів населення.

Відповідно до приписів статті 2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» компенсація громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.

Статтею 2 Закону України «Про оплату праці» визначено структуру заробітної плати. Відповідно до приписів ч. 2 даної статті додатка заробітна плата включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов'язані з виконанням виробничих завдань і функцій.

Статтею 34 вищевказаного закону встановлено, що компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати провадяться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що за період з 01 січня 2018 року по 31 березня 2018 року позивачу не було виплачено нарахованої заробітної плати та відпускних, що призвело до виникнення заборгованості.

Таким чином, відповідно до приписів чинного законодавства, підлягає нарахуванню та виплаті індексація на нараховану заробітну плату та компенсацію за втрату її частини у зв'язку з порушенням строків виплати, а тому позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими і також підлягають задоволенню.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не впливають на законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

За таких обставин, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 20 грудня 2018 року залишити без змін, як таке, що ухвалене з вірним застосуванням норм матеріального права та дотриманням норм процесуального права.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, Київський апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Державного підприємства «Українська студія телевізійних фільмів «Укртелефільм» - залишити без задоволення.

Рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 20 грудня 2018 року, - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повне судове рішення складено 21 березня 2019 року.

Суддя-доповідач: І.М.Вербова

Судді: В.В. Саліхов

В.В. Соколова