Номер справи 623/135/17
Номер провадження 4-с/623/7/2019
УХВАЛА

іменем України

22 березня 2019 року м. Ізюм

Ізюмський міськрайонний суд Харківської області

в складі : головуючого- судді: Бєссонової Т.Д.

за участю секретаря: Ноль С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ізюмі справу за скаргою ОСОБА_1, особа рішення якої оскаржується- Державний виконавець Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Барвінківському, Борівському, Ізюмському районах та місту ОСОБА_2 територіального управління юстиції у Харківській області, ОСОБА_3 на постанову про накладення штрафу, -

в с т а н о в и в:

Заявник ОСОБА_4 звернувся до суду зі скаргою на дії Державного виконавця Міськрайонного відділу державної виконавчої служби по Барвінківському, Борівському, Ізюмському районах та місту ОСОБА_2 територіального управління юстиції уХарківській області, ОСОБА_3 в якій просить скасувати постанову про накладення штрафу ВП № 53684572 від 26.10.2018 року.

В обґрунтування скарги посилається на те, що він дійсно сплачує аліменти на користь ОСОБА_5 на утримання доньки ОСОБА_4,ІНФОРМАЦІЯ_1. Постанова про відкриття виконавчого провадження винесена державним виконавцем 03.04.2017 року. В постанові про накладення штрафу зазначено про наявність заборгованості, що сумарно перевищує платежі за три роки. А тому, державний виконавець протизаконно посилається на ст. 71 ЗУ « Про виконавче провадження» і застосовує накладення штрафу в розмірі 50% на суму існуючої заборгованості. Оскільки відповідальність за несплату аліментів, що призвела до виникнення заборгованості, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів, на які вказує державний виконавець за три роки з дня пред'явлення виконавчого документа до виконання набрала законної сили з 28.08.2018 року, то для адміністративної відповідальності чи накладення вищезазначеного штрафу необхідна наявність заборгованості , яка утворилась саме після 28.08.2018 року і сума заборгованості перевищуватиме суму відповідних платежів за три роки. Таким чином , зміни в законодавстві визначені у ч. 14 ст. 71 ЗУ « Про виконавче провадження» можуть бути застосовані до тих випадків, які будуть виникати після 28.08.2018 року.

Представник Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Барвінківському, Борівському, Ізюмському районах та місту ОСОБА_2 територіального управління юстиції у Харківській області, державний виконавець Туренко Є.С. в судовому засіданні проти скарги заперечувала, вважала ї необґрунтованою та просила відмовити в її задоволенні, оскільки хоча державним виконавцем постійно приймалися міри по стягненню з боржника заборгованості та поточних платежів по аліментам, направлялись виклики, розрахунки заборгованості та повідомлення про необхідність сплати поточних платежів та заборгованості по аліментам, але боржником не приймались міри по сплаті заборгованості та поточних платежів, атому постанова про накладення на боржника штрафу винесена у відповідності до вимог ЗУ « Про виконавче провадження». Надала суду заяву про розгляд справи без її участі.

Відповідно до ч. 5 ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України є обов'язковими до виконання на всій території України. У п. 9 ч. 3 ст. 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов'язковість рішень суду.

Судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, установлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, ратифікованої Законом України від 17липня 1997 року N 475/97-ВР "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів N 2, 4, 7 та 11 до Конвенції" (далі - Конвенція).

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема,можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов'язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають з відносин щодо примусового виконання судових рішень.

Згідно зі ст. 1 Закону N 1404-VIII Виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

За змістом п. 7 ч. 2 ст. 17 Закону N 1404-VIII постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат на проведення виконавчих дій та накладення штрафу є виконавчими документами. Якщо виконавче провадження закінчено, а виконавчий збір, витрати на проведення виконавчих дій або штраф не стягнуто, відповідна постанова виділяється в окреме провадження і підлягає виконанню в загальному порядку.

Відповідно до п. 1 ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Отже, висловлювання "судом, встановленим законом" зводиться не лише до правової основи самого існування "суду", але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність, тобто охоплює всю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.

Частиною 2 ст. 74 Закону N 1404-VІІІпередбачено, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів(посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору,постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

З урахуванням вищенаведеного можна зробити висновок, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи з приводу оскарження постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, прийнятих у виконавчих провадженнях щодо примусового виконання усіх виконавчих документів, незалежно від того, яким органом, утому числі судом якої юрисдикції, вони видані.

До юрисдикції адміністративних судів належать також справи про оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби, прийнятих (вчинених, допущених) під час примусового виконання постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, як виконавчих документів в окремому виконавчому провадженні.

Пунктом 1 частини 1 статті 255 ЦПК встановлено, що суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

З урахуванням вищевикладеного, керуючись ст. 255 ЦПК України суд -

У Х В А Л И В :

Закрити провадження у справі за скаргою ОСОБА_1, особа рішення якої оскаржується - Державний виконавець Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Барвінківському, Борівському, Ізюмському районах та місту ОСОБА_2 територіального управління юстиції у Харківській області, ОСОБА_3 на постанову про накладення штрафу в зв'язку з тим, що вона не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Ухвала суду може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду через Ізюмський міськрайонний суд Харківської області шляхом подання апеляційної скарги на ухвалу суду протягом пятнадцяти днів з дня її проголошення або підписання ухвали суду без її проголошення у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи.

Суддя Ізюмського міськрайонного суду Т.Д. Бєссонова