РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 листопада 2019 року м. Харків

Київський районний суд м. Харкова в складі:

головуючого- судді Якуші Н.В.,

за участю секретаря судових засідань Коваль А.О.,

сторони по справі:

позивач - Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ПЗУ Україна», р/р НОМЕР_1 в АТ «ОТП Банк», Код , МФО 300528, адреса: 04053, м. Київ, вул. Січових Стрільців, 40,

представник позивача - Янцо Олеся Костянтинівна, адреса для листування: 04112, м. Київ , вул. Ж. Жабаєва 7 ,

відповідач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 ,

представник відповідача - ОСОБА_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_4 ,

третя особа, що не заявляє самостійних вимог - Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Альфа-страхування», адреса місцезнаходження - м. Київ, вул.. Рибальська, 22,

розглянувши в порядку спрощеного провадження з викликом сторін у відкритому судовому засіданні у місті Харкові цивільну справу за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» до ОСОБА_1 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору - - Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Альфа-страхування»,про відшкодування матеріальної шкоди, завданої в результаті дорожньо- транспортної пригоди в порядку суброгації, -

В С Т А Н О В И В:

Представник позивача ПАТ «СК «ПЗУ Україна» Мельник І.В. звернулась до суду з позовною заявою, в якій просить стягнути з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача суму виплаченого страхового відшкодування у розмірі 8026,28 грн. та понесені витрати на сплату судового збору у розмірі 1921,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог посилалась на те, що між ПАТ «СК«ПЗУ Україна» та ОСОБА_3 було укладено Договір добровільного страхування транспортних засобів № АМ.109026 від 02.09.20166 року, предметом якого є страхування автомобілю «Mitsubishi Lancer», державний номерний знак НОМЕР_3 . Позивач зазначив, що 29.12.2016 року в м. Харкові по вул. Артема 19 мала місце дорожньо-транспортна пригода за участю застрахованого автомобіля «Mitsubishi Lancer», державний номерний знак НОМЕР_3 , яким керував ОСОБА_3 та автомобіля «Volkswagen Passat», державний номерний знак НОМЕР_4 , під керуванням ОСОБА_1 . Постановою Київського районного суду м. Харкова від 30.01.2017 року у справі № 640/714/17 відповідача ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.. 124 КУпАП та піддано адміністративному стягненню у вигляді штрафу в розмірі 340 грн. До позивача звернувся потерпілий із заявою про пошкодження транспортного засобу в зв`язку з дорожньо- транспортною подією, яка є страховим випадком відповідно до умов Договору. Позивач на підставі страхового акту, розрахунку суми страхового відшкодування до нього та виходячи із рахунку -фактури №7-00000012 від 05.01.2017 року здійснив виплату страхового відшкодування на користь потерпілого в розмірі 24 910,47 грн. (за мінусом суми франшизи, що передбачено умовами Договору страхування, у розмірі 2 915,03 грн.), що підтверджується платіжним дорученням №98 від 16.01.2017 року. Цивільно-правову відповідальність водія транспортного засобу відповідача «Volkswagen Passat», державний номерний знак НОМЕР_4 було застраховано в Приватному акціонерному товаристві «Страхова компанія «Альфа -Страхування».17.10.2017 року Позивач звернувся до Страхової компанії відповідача з заявою про виплату страхового відшкодування. Остання здійснила виплату в розмірі 16 884,19 грн. На теперішній час залишається невиплаченою різниця між реальними збитками і відновлювальним ремонтом пошкодженого засобу з урахуванням зносу, а саме 8026,28 грн. З метою досудового регулювання спору відповідачу було направлено претензію 06.12.2018 р. з вимогою виплатити різницю страхового відшкодування, яку 14.01.2019 року було отримано особисто відповідачем. Вказала, що добровільно відшкодувати заподіяний збиток відповідач не бажає, а тому позивач звернувся до суду.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05.07.2019 року справу було розподілено судді Якуші Н.В.

Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 08.07.2019 року прийнято до розгляду та відкрито провадження по вищевказаній цивільній справі, справу призначено в порядку спрощеного позовного провадження.

Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 24.07.2019 року залучено до участі у справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору -ПрАТ «СК «Альфа -Страхування».

23.07.2019 року представник відповідача надав відзив на позовну заяву, відповідно до якого зазначено, що дійсно, 29 грудня 2016 року в м. Харкові по вул. Артема 19 відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Volkswagen Passat», державний номерний знак НОМЕР_4 та транспортного засобу «Mitsubishi Lancer», державний номерний знак НОМЕР_3 , за наслідками ДТП останній транспортний засіб було пошкоджено. Зазначив, що ОСОБА_1 вважає недоведеним розмір шкоди, яка спричинена автомобілю «Mitsubishi Lancer», державний номерний знак НОМЕР_3 . На схемі ДТП (а.с.4) вказано, що автомобіль «Volkswagen Passat» має пошкодження ЛФП заднього бамперу, а автомобіль «Mitsubishi Lancer»-пошкоджено передній бампер. Дані пошкодження підтверджені підписами водіїв ОСОБА_3 та ОСОБА_1 . Постановою Київського районного суду м. Харкова від 26 липня 2016 року ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні правопорушення, передбаченого ст.. 124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 340 грн. Зазначив, що цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 , як водія транспортного засобу «Volkswagen Passat», державний номерний знак НОМЕР_4 застрахована в ПрАТ «СК «Альфа Страхування» згідно Полісу №АЕ/9467868 з встановленим лімітом відповідальності 100 000 грн., франшиза за умовами полісу відсутня. Відповідно до рахунку фактури ТОВ «Техно -Арт» від 05.01.2017 року №7-000000012 вартість послуги у кількості 1 ремонт автомобіля складає 23 187,95 грн. та крім того ПДВ 4637,58 грн., а всього 27 825,50 грн. Вказав, що вважає, що рахунок-фактура ТОВ «Техно -Арт» від 05.01.2017 року №7-000000012 не відповідає вимогам ст.. 96 ЗУ №996-ХІV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 року, оскільки не містить відомостей щодо змісту, обсягу та підстави для здійснення господарської операції-відсутні відомості про ремонт якого саме автомобіля обраховано у рахунку-фактурі, що саме підлягало ремонту, відсутні відомості щодо замовлення, графа «отримав» містить підпис, який не дає можливості ідентифікувати особу, яка брала участь в господарській операції. За вказаних обставин рахунок-фактура не є належним та допустимим доказом на підтвердження вартості ремонту автомобіля «Mitsubishi Lancer», державний номерний знак НОМЕР_3 . Також, відповідно до заяви про настання страхового випадку, підписаної ОСОБА_3 взагалі не вказано, що саме пошкоджено у транспортного засобу «Mitsubishi Lancer», державний номерний знак НОМЕР_3 . Згідно складеного на бланку ПрАТ СК «ПЗУ Україна» акту огляду, який проводився 05.01.2017 року ОСОБА_4 по вул . Героїв Праці 2 В з`являються ушкодження правої фари, передньої панелі, «усилитель переднього бамперу», а увесь передній бампер виявляється деформованим з розривами матеріалу та відсутністю фрагментів. При цьому, рахунок-фактура ТОВ «Техно -Арт» від 05.01.2017 року №7-000000012 відповідно до реквізитів складено по вул. Клочківській 59. Розрахунок страхового відшкодування від 13.01.2017 року утворений з кошторису №7-12, проте сам кошторис №7-12 в матеріалах справи відсутній, хоча згідно відомостей акту огляду перед початком відновлювального ремонту на СТО пошкодженого транспортного засобу підлягає узгодженню повна калькуляція відновлювального ремонту. Також в матеріалах справи відсутнє будь-яке авто товарознавче дослідження визначення розміру матеріального збитку. Крім того, позивач стверджує, що 17.10.2017 року звернувся до страхової компанії відповідача з заявою про виплату страхового відшкодування. Остання здійснила виплату в розмірі 16 884,19 грн. проте ніяких доказів на користь цього не надано, так як і не надано доказів відмови страхової компанії відповідача від здійснення виплати. Також вказав, що відшкодування особою, відповідальність якої застрахована за Договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Як вбачається з матеріалів справи та не оспорюється позивачем, між відповідачем та ПрПТ «СК «Альфа -Страхування» 23.07.2016 року було укладено Договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності Відповідача, як водія транспортного засобу «Volkswagen Passat», державний номерний знак НОМЕР_4 , згідно полісу «АЕ/9467868 з встановленим лімітом відповідальності 100 000 грн., франшиза за умовами відсутня.

09.08.2019 року на адресу суду надійшла відповідь на відзив відповідача, в якій зазначено, що дорожньо-транспортна пригода була визнана страховим випадком, у зв`язку з чим позивачем перераховано страхове відшкодування на поточний рахунок ТОВ «Техно -Арт», що підтверджено платіжним дорученням №98 від 16.01.2017 року. Рахунок - фактура ТОВ «Техно-Арт» №7-00000012 від 05.01.2017 року не є первинним документом, який містить відомості про господарську, оскільки за своїм призначенням не відповідає ознакам первинного документа, він не фіксує господарської операції, він носить лише інформативний характер, адже передбачає лише виставлення покупцям певних сум до сплати за поставлені товари чи надані послуги.

Щодо адреси складання рахунку-фактури, то звертали увагу суду, що це є адресою місця знаходження ТОВ «Техно-Арт», що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань» , а тому він складений саме за місцем знаходження юридичної особи, а не за будь-якою іншою адресою.

З приводу авто товарознавчого дослідження з визначення розміру матеріального збитку та калькуляції відновлювального ремонту зазначили, що страхових має право здійснювати виплати без проведення експертизи, якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна (п.36.2 ст. 36 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Вказали, що ремонтну калькуляцію від 05.01.2017 року, яка лягла в основу та виходячи з якої було виставлено рахунок-фактуру №7-00000012 від 05.01.2017 року було отримано через систему Audatex, що є рекомендованою комп`ютерною програмою для складання кошторису відновлювального ремонту КТЗ. При цьому, відмітили, що за законом страхових не зобов`язаний узгоджувати розмір страхової виплати з особою, яка завдала шкоду, хоча цей розмір безпосередньо впливає на обсяг відповідальності особи, яка завдала шкоду.

Вважали, що висновки відповідача про те, що ступінь пошкоджень визначена у дефектному акті не відповідає картині та механізму утворення пошкоджень ґрунтується виключно на критиці наявних висновків, оскільки він не є фахівцем у відповідній галузі права, а тому спростовуючи певний доказ, слід надати альтернативний доказ відповідного виду.

Крім того зазначили, що ПрАТ «СК Альфа-страхування» здійснило виплату страхового відшкодування позивачу у розмірі 16884,19 грн. (вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу). Звертали увагу на позицію, викладену у Постанові Верховного Суду від 14.02.2018 року у справі №754/1114/15-ц, де встановлено, що «одержання потерпілим страхового відшкодування за договором не обов`язкове припиняє деліктне зобов`язання, скільки страхового відшкодування може бути недостатньо для повного покриття шкоди й особа, яка завдала шкоди, залишається зобов`язаною». Крім того, посилались на Постанову Верховного Суду від 07.02.2019 року у справі №645/3746/16-ц, згідно якої «якщо для відновлення попереднього стану речі, яка мала певну зношеність, зокрема автомобіля, було використано нові вузли, деталі, комплектуючі частини, у тому числі іншої модифікації, що випускаються в обмін знятих із виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не має права вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого вартості такого майна (у разі відшкодування збитків).

З урахуванням наведеного вважали правильним стягнення із винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці.». Тому наголошували на тому, що відповідач, як особа безпосередньо винна у ДТП, зобов`язаний відшкодувати позивачу різницю між завданою шкодою та розміром виплати, здійснену ПрАТ «СК «Альфа-Страхування». Посилання відповідача на практику Великої Палати Верховного Суду по справі №755/18006/15-ц вважали помилковими.

31.10.2019 року на адресу суду надійшли письмові заперечення від представника відповідача, в яких останній зазначив, що вважає міркування наведені у відповіді на відзив хибними. У своїх запереченнях представник відповідача посилався на норми Закону України «Про страхування», положення Цивільного Кодексу України, наполягав на існуванні встановленого у договорі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності відповідача ліміту відповідальності 100000 грн. та відсутності франшизи. Звертав увагу суду, що згідно висновку, викладеному у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.08.2018 року у справі №14-176цс18 (№755/18006/15-ц) визначено, що уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страховика, який задав шкоди. Вважав, що позивач скористався своїм правом вибору пред`явлення вимоги про відшкодування завданої йому шкоди саме до страховика відповідача, тому відсутні правові підстави для покладання обов`язку відшкодування майнової шкоди на відповідача, з яким було укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Повторював, викладені у відзиві на позов посилання щодо неналежних доказів, які були надані позивачем на підтвердження розміру вартості збитку, спричиненого саме автомобілю «Mitsubishi Lancer», державний номерний знак НОМЕР_3 , та щодо суперечностей відносно виявлених після ДТП пошкоджень постраждалого автомобіля.

Протокольною ухвалою суду від 27.11.2019 року у задоволені клопотання представника відповідача щодо відкладення слухання справи через неявку третьої особи та визнання їх явки обов`язковою було відмовлено з підстав того, що третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору була неодноразово належним чином повідомлена про місце і час розгляду цивільної справи, клопотань про відкладення справи не направляла, що у відповідності до ч.3 ст. 223 ЦПК України є підставою для розгляду справи за відсутності такого учасника справи. Підстав для визнання явки представника третьої особи обов`язковою судом встановлено не було.

Протокольною ухвалою суду від 27.11.2019 року у задоволені клопотання представника відповідача щодо витребування у позивача додаткових доказів щодо розрахунку шкоди, яка спричинена автомобілю «Mitsubishi Lancer», державний номерний знак НОМЕР_3 , було відмовлено з підстав того, що вказане клопотання не було подано у строк, передбачений у ст.. 83 ЦПК України та без обґрунтування пропуску цього строку, а також за відсутності доказів вжиття особою, яка подає клопотання, заходів отримання цього доказу самостійно, та доказів вжиття таких заходів та (або) причини неможливості отримання цього доказу.

Представник позивача ПАТ «СК «ПЗУ Україна» - Янцо О.К.., яка діє на підставі довіреності №1394 від 02.10.2018 року, у судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити, навела доводи, які викладені у позовній заяві та у відповіді на відзив.

Представник відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , який діє на підставі довіреності від 17.07.2019 року в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог в повному обсязі посилаючись на їх необґрунтованість. Наполягав, що довідці про дорожньо-транспортну пригоду №638106 не було зазначено про пошкодження фари на автомобілі «Mitsubishi Lancer», державний номерний знак НОМЕР_3 , але лише йшлось про механічні пошкодження передньої центральної частини автомобіля. Звертав увагу суду, що матеріали справи не містять належного обґрунтування розміру шкоди, ремонтна калькуляція складена невідомою особою, не містить у собі підпису та печатки, доказів здійснення ремонту постраждалого автомобіля також немає, у рахунку-фактурі не має посилань на марку автомобіля, який підлягає ремонту, відсутні відомості про особу, яка його склала.

Відповідач ОСОБА_1 підтримала доводи свого представника.

Представник третьої особи ПрАТ «СК «Альфа -Страхування» у судове засідання не з`явився, про місце і час розгляду справи був повідомлений належним чином, заяв чи клопотань до суду не надав.

Заслухавши сторони, оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 02.09.2016 року між ПАТ «СК«ПЗУ Україна» та ОСОБА_3 було укладено Договір добровільного страхування транспортних засобів № АМ.109026 від 02.09.2016 року, предметом якого є страхування автомобілю «Mitsubishi Lancer», державний номерний знак НОМЕР_3 .

29.12.2016 року о 15 год. 30 хв. в м. Харкові по вул. Алчевських б. 19, ОСОБА_1 , керувала автомобілем «Volkswagen Passat», державний номерний знак НОМЕР_4 , під час руху заднім ходом, не переконалась, що це буде безпечно і не створить перешкоди іншим учасникам дорожнього руху, внаслідок чого здійснила наїзд на припаркований автомобіль «Mitsubishi Lancer», державний номерний знак НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_3 , чим порушила вимоги п.10.9 ПДР України.

Відповідно до ч. 1 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Як передбачено п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України, збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку із пошкодженням або знищенням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Статтею 1 Закону України "Про страхування" страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів громадян та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати громадянами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

Частинами першою та другою статті 1187 Цивільного кодексу України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо - і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

За ч. 5 ст. 1187 ЦК - особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Таким чином, за змістом вказаних норм, у відносинах між кількома володільцями джерел підвищеної небезпеки відповідальність будується на загальному принципі вини.

Вина особи, яка керувала автомобілем «Volkswagen Passat», державний номерний знак НОМЕР_4 , встановлена у судовому порядку.

Так, постановою Київського районного суду м. Харкова від 30.01.2017 року по справі № 640/714/17, провадження № 3/640/497/17, ОСОБА_1 визнано винною у порушенні п. 10.9 Правил дорожнього руху України та скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення в розмірі 340 грн.

Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративні правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалено вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини від 25 липня 2002 року у справі за заявою № 48553 / 99 «Совтрансавто - Холдинг» проти України», а також згідно рішення Європейського суду з прав людини від 28 жовтня 1999 року у справі за заявою № 28342 / 95 «Брумареску проти Румунії» встановлено, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь - якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.

Суд вважає, доведеним той факт, що відповідачем ОСОБА_1 порушено вимоги п. 10.9 Правил дорожнього руху України.

Також судом встановлено, що ОСОБА_3 , який керував застрахованим транспортним засобом з метою отримання відшкодування звернувся до ПАТ «СК «ПЗУ Україна» з відповідною заявою про настання страхового випадку по договору страхування авто КАСКО (а.с.48-52).

За наслідками вказаної дорожньо-транспортної пригоди, позивач, виконуючи свої зобов`язання за Договором, здійснив відшкодування завданої шкоди шляхом виплати страхового відшкодування в розмірі 24 910,47 грн., що підтверджується копією платіжного доручення від 16.01.2017 р. № 98 (а.с.64). Встановлений розмір страхового відшкодування підтверджується наявними в матеріалах справи ремонтною калькуляцією №176015 від 05.01.2017 року, рахунком фактурою №7-00000012 від 05.01.2017 року, страховим актом від 13.01.2017 року. Крім того, у розрахунку страхового відшкодування до страхового акту від 13.01.2017 року на підставі виданого ТОВ «Техно-Арт» рахунку-фактури №7-00000012 від 05.01.2017 року також міститься вартість матеріалів, складових частин ТЗ, що підлягають та вартість ремонтних.

Аргументи представника відповідача про те, що ремонтна калькуляція №176015 від 05.01.2017 року є неналежним доказом на підтвердження завдання збитків власнику пошкодженого транспортного засобу, не заслуговують на увагу, оскільки під збитками слід розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені.

Так, порядок визначення витрат, пов`язаних з відновлювальним ремонтом транспортного засобу визначає Методика товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затверджена наказом Міністерства Юстиції України та Фонду Державного Майна України від 24.11.2003 р. № 142/5/2092 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 24 листопада 2003 р. за N 1074/8395 (із змінами, внесеними згідно з Наказами Міністерства юстиції № 137/5/2732 від 08.12.2004, №1335/5/1159 від 24.07.2009).

Відповідно до п. 8.5.9. Методики кількість та вартість необхідних для ремонту матеріалів визначаються за інформацією довідкової літератури та комп`ютерних програм, розроблених за даними виробника КТЗ або за даними виробника лакофарбових (основних) і допоміжних матеріалів (додаток 8).

Згідно з п. 8.5.10. Методики дані про вартість складових частин КТЗ, які підлягають заміні, теж беруть відповідно до додатка 8, інформаційного забезпечення від виробника КТЗ.

Відповідно до п. 59 додатку 8 до Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів до переліку рекомендованих нормативно-правових актів, методичної, довідкової літератури та комп`ютерних баз даних з програмним забезпеченням для складання кошторису відновлювального ремонту включена комп`ютерна програма "Audatex".

Судом встановлено, що ремонту калькуляцію від 05.01.2017 року, на підставі якої складено рахунок - фактуру №7-00000012 від 05.01.2017 року, було отримано через систему "Audatex". Зведені дані по розрахунку ремонтної калькуляції №176015 від 05.01.2017 року визначені у сумі 27825,50 грн., що є ідентичними сумі визначеній в рахунку-фактурі №7-00000012 від 05.12.2017 року, крім того розрахунок страхового відшкодування містить посилання на використане джерело - «рахунок утворений з кошторису №7-12» та у графі «розмір збитку» також дорівнює 27825,50 грн.

Посилання представника відповідача на відсутність підпису та печатки на ремонтній калькуляції, складеній за допомогою програмного забезпечення для складання кошторису відновлювального ремонту комп`ютерною програмою "Audatex", висновків суду не спростовують, оскільки вимог щодо оформлення сформованої ремонтної калькуляції у відповідності до Методики, не передбачено.

Щодо доводів представника відповідача стосовно того, що у довідці про дорожньо-транспортну пригоду не було зазначено про пошкодження фари на автомобілі «Mitsubishi Lancer», державний номерний знак НОМЕР_3 , а лише визначено, що автомобіль отримав механічні пошкодження лише передньої центральної частини, то суд зазначає наступне.

Відповідно до затвердженого наказу «Про затвердження Порядку видачі довідки про дорожньо-транспортну пригоду та її форми» довідка про дорожньо-транспортну пригоду є документом, який містить відповідну інформацію про оформлену за участю працівників Державтоінспекції МВС, патрульної служби МВС дорожньо-транспортну пригоду та її учасників. Тобто, до зазначеного документу не пред`являються вимоги щодо чіткого перелічення усіх пошкоджень автомобіля, спричинених після ДТП, а тому посилання представника відповідача на те, що доказів того, що пошкодження фари, розташованої на передній частині автомобіля «Mitsubishi Lancer», державний номерний знак НОМЕР_3 відбулось саме під час дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 29.12.2016 року є безпідставними. Крім того, судом вбачається, що згідно схеми ДТП від 29.12.2016 року, яка була складено разом із протоколом про адміністративне правопорушення від 29.12.2016 року, розташування автомобілів-учасників ДТП підтверджує наїзд автомобіля відповідача на автомобіль «Mitsubishi Lancer», державний номерний знак НОМЕР_3 саме на його передню праву частини (а.с.93), що в свою чергу узгоджується зі змістом акту огляду транспортного засобу, складеного представником страхової компанії та фото таблицею до нього (а.с.56-60).

Разом з тим, заперечуючи проти суми страхового відшкодування, виявлених пошкоджень саме з вищевказаних підстав, відповідачем та його представником не надано жодних належних та допустимих доказів на спростування визначеної вартості ремонтних робіт пошкодженого автомобіля.

Крім того, суд зазначає, що клопотань про призначення експертизи з приводу того, що встановлена вартість матеріального збитку суперечить дійсності, відповідач та її представник не заявляли. Більш того, доказів в обґрунтування того, що сума страхового відшкодування, яка сплачена позивачем не відповідає розміру спричинених збитків, є завищеною та відповідно є необґрунтованою, відповідачем також не надано та матеріалами справи не підтверджено.

За таких обставин суд вважає, що розмір збитків завданих потерпілому пошкодженням його транспортного засобу, наявність пошкоджень, визначених в дефектному акті, підтверджені належними та допустимими доказами, які повністю обґрунтовують витрати, необхідні для відновлювального ремонту автомобіля.

Також судом встановлено та не заперечувалось сторонами, що цивільно-правову відповідальність водія транспортного засобу відповідача «Volkswagen Passat», державний номерний знак НОМЕР_4 було застраховано в Приватному акціонерному товаристві «Страхова компанія «Альфа -Страхування».

17.10.2017 року Позивач звернувся до Страхової компанії «Альфа -Страхування» з заявою про виплату страхового відшкодування. Остання здійснила виплату в розмірі 16 884,19 грн. (а.с.163-164).

Також судом встановлено, що з метою досудового регулювання спору відповідачу було направлено претензію за вих. №1148360 від 06.12.2018 р. з вимогою перерахувати непогашену суму завданого збитку в розмірі 8026.28 грн., яку вручено особисто ОСОБА_1 14.01.2019 року (а.с.68-69). Відомостей про добровільне відшкодування заподіяного збитку відповідачем не надано. Щодо посилань представника відповідача, що у вказаній претензії йдеться про регресну вимогу, яка відповідно до ЦК України та Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не може бути пред`явлена до відповідача, а тому відповідач і не відреагував на неї, суд ставиться критично, оскільки у вказаній претензії містяться чіткі посилання на норми Законів, якими керується ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» при зверненні до ОСОБА_1 і, які регулюють виниклі між сторонами правовідносини. Крім того, посилання на те, що відповідач сприйняла цю претензію як помилково направлену, спростовується тим, що у судовому засіданні ОСОБА_1 суду підтвердила, що виходячи зі змісту претензії, їй було зрозуміло причина звернення до неї, вказала, що обставини ДТП, зазначені у претензії, дійсно мали місце.

Відповідно до статті 993 ЦК України та статті 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Під час застосування наведених норм права врахуванню підлягає те, що стаття 1191 ЦК України та стаття 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», з одного боку, і стаття 993 ЦК України та стаття 27 Закону України «Про страхування», з іншого боку, регулюють різні за змістом правовідносини. У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 зазначеного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Згідно зі статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування» до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією.

Отже, відносини між сторонами у даній справі регулюються правилами статті 993 ЦК України та статті 27 Закону України «Про страхування».

Судом встановлено, що ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» виконало свої зобов`язання за договором добровільного страхування відповідно до умов, визначених у ньому, здійснивши відшкодування потерпілій особі завданих збитків у повному обсязі. У зв`язку з виплатою страхового відшкодування до позивача як до страховика потерпілої особи перейшло право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні в межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Тобто відбулася заміна кредитора у деліктних відносинах, що виникли у зв`язку із завданням шкоди відповідачем, у порядку суброгації.

Натомість, відносини ж між ОСОБА_1 та його страховиком, ПрАТ «СК «Альфа-страхування», регулюються укладеним між ними договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, а також правилами статті 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

За нормами цієї статті у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого в порядку, встановленому законодавством.

Згідно з пунктом 2.3 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої спільним наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/5/2092, фізичний знос обумовлюється погіршенням технічного стану колісного транспортного засобу унаслідок експлуатаційного зносу його складників. Фізичний знос ураховується як втрата вартості колісного транспортного засобу, що виникає в процесі його експлуатації.

Таким чином, ПрАТ «СК «Альфа-страхування» виконало свої зобов`язання, відшкодувавши витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом пошкодженого транспортного засобу з урахуванням його зносу.

Згідно зі статтею 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана оплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

У зв`язку із заміною сторони кредитора у деліктних правовідносинах в межах фактичних витрат до позивача у відповідній частині перейшло право вимоги до відповідача, оскільки страхова виплата страховика останнього є недостатньою для повного відшкодування завданої ним шкоди.

Пунктом 14 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 року №4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» визначено, що якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), було використано нові вузли, деталі, комплектуючі частини, у тому числі іншої модифікації, що випускаються в обмін знятих із виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не має права вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації.

У постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі № 6-691цс15 зроблено висновок про те, що правильним є стягнення з винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати).

Таким чином, якщо розмір завданої шкоди перевищує належним чином визначену страхову суму (регламентну виплату), відшкодування шкоди в обсязі такої різниці здійснюється в межах окремого деліктного зобов`язання за участі деліквента (особи, яка винна у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди) та потерпілого.

На час дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правовавідповідальність ОСОБА_1 була застрахована у ПрАТ «СК «Альфа-страхування» з лімітом відповідальності за шкоду, заподіяну майну в 100 000,00 грн. Позивачем було визначено суму страхового відшкодування у розмірі 24910,47 грн., яку сплачено в рахунок здійснення ремонту пошкодженого транспортного засобу. ПрАТ «СК«Альфа-страхування» здійснило перерахування грошових коштів на користь позивача у сумі 16884,19 грн., зменшивши її розмір з підстав п.8.2 б) Методики.

Встановивши, що вартість майнового збитку, завданого ОСОБА_3 пошкодженням автомобіля внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася з вини відповідача, перевищує виплачений позивачу розмір страхового відшкодування, суд дійшов висновку про те, що з відповідача, як винної особи, на користь позивача підлягає стягненню різниця між фактичним розміром понесених витрат та отриманим страховим відшкодуванням.

Посилання представника відповідача на те, що в даній справі необхідно застосувати правову позицію, викладену в постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18), суд не приймає, оскільки у вказаних справах викладені інші обставини.

Таким чином, на час звернення до суду залишається несплаченою різниця між реальними збитками і відновлювальним ремонтом пошкодженого транспортного засобу з урахуванням зносу, тобто до ПАТ «СК «ПЗУ Україна» перейшло право вимоги (суброгації) до ОСОБА_1 , як до особи, відповідальної за відшкодування заподіяних збитків, на суму 8026,28 грн.

Відтак, суд прийшов до висновку, що сума (різниця) виплаченого страхового відшкодування у розмірі 8026,28 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь позивача саме в порядку суброгації, а тому позовні вимоги є обґрунтованими.

Пунктом 1 частини 2 ст. 141 ЦПК України передбачено, що судові витрати, пов`язані з розглядом справи у разі задоволення позову покладаються на відповідача.

Таким чином, з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір у сумі 1921 ,00 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.13, 76-80, 133, 141, 247, 263-265,280 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

Позовні вимоги Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» до ОСОБА_1 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Альфа-страхування»,про відшкодування матеріальної шкоди, завданої в результаті дорожньо- транспортної пригоди в порядку суброгації - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» суму збитків в порядку суброгації у розмірі 8026 (вісім тисяч двадцять шість) грн. 28 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» судовий збір у розмірі 1921 (одна тисяч дев`ятсот двадцять одну) грн. 00 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення або з дня складання повного судового рішення у разі оголошення вступної та резолютивної частини рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно - телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Київський районний суд м. Харкова.

З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть ознайомитися за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або про прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

позивач - Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ПЗУ Україна», р/р НОМЕР_1 в АТ «ОТП Банк», Код , МФО 300528, адреса: 04053, м. Київ, вул. Січових Стрільців, 40,

представник позивача - Янцо Олеся Костянтинівна, адреса для листування: 04112, м . Київ , вул. Ж. Жабаєва 7 ,

відповідач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 ,

представник відповідача - ОСОБА_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_4 ,

третя особа, що не заявляє самостійних вимог - Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Альфа-страхування», адреса місцезнаходження - м. Київ, вул.. Рибальська, 22,

Повний текст судового рішення складено 28.11.2019 року.

Головуючий суддя -