ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 2/753/348/19
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" грудня 2019 р. Дарницький районний суд м. Києва у складі головуючого судді Трусової Т.О.,

секретар судового засідання Кримчук Я.Р.,

учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство «Укргазвидобування»,

представник позивача - Малярчук Ю.Б.,

відповідачі - 1. ОСОБА_1 , 2. Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк»,

представник відповідача 1. - ОСОБА_3,

третя особа, яка заявила самостійні вимоги щодо предмета спору - Національний Банк України,

представник третьої особи, яка заявила самостійні вимоги щодо предмета спору - ОСОБА_2 ,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Фонд гарантування вкладів фізичних осіб,

вимоги позивача - про визнання правочину недійсним,

вимоги третьої особи, яка заявила самостійні вимоги щодо предмета спору - про визнання правочину недійсним,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві питання процесуального правонаступництва,

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2015 р. Публічне акціонерне товариство «Укргазвидобування» (далі по тексту - позивач, ПАТ «Укргазвидобування») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 (далі по тексту - ОСОБА_1 ) та Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» (далі по тексту- банк, ПАТ «Дельта Банк») про визнання недійсним договору поруки № П від 28.11.2014, укладеного між ОСОБА_1 та ПАТ «Дельта Банк».

Позов обґрунтований такими обставинами. На підставі договору кредитної лінії від 29.08.2013 № ВКЛ-2022390 ПАТ «Укргазвидобування» отримало від ПАТ «Дельта Банк» кредит. 28.11.2014 для забезпечення виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором між ОСОБА_1 та банком укладено договір поруки № П . На підставі вказаного договору на погашення заборгованості ПАТ «Укргазвидобування» за кредитним договором з депозитного рахунку ОСОБА_1 , відкритого в ПАТ «Дельта Банк», було списано грошові кошти в еквіваленті 7 000 000 грн.

Підставою позову позивач зазначив невідповідність оспорюваного договору вимогам закону вказуючи, що такий вид забезпечення зобов`язання як порука не був передбачений кредитним договором.

В ході розгляду справи позивач доповнив позов новою підставою. Послався на те, що оспорюваний договір поруки було укладено не 28.11.2014, а пізніше, коли основне зобов`язання ПАТ «Укргазвидобування» було вже прострочене, що суперечить самій природі такого правочину, оскільки він вчинюється з метою недопущення невиконання чи неналежного виконання основного зобов`язання.

Під час розгляду позову у справу вступив Національний банк України (далі по тексту - третя особа, яка заявила самостійні вимоги щодо предмета спору), який пред`явив до ОСОБА_1 та ПАТ «Дельта Банк» позов про визнання недійсним договору поруки з підстав порушення при його укладенні умов договору застави майнових прав, який був укладений між ПАТ «Дельта Банк» та НБУ, а також вимог Закону України «Про заставу» та ст. 574, 576, 586 ЦК України.

У травні 2019 р. від ПАТ «Дельта Банк» надійшла заява про залучення до участі у справі його правонаступника - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінгруп Фактор» (далі - ТОВ «ФК «Фінгруп Фактор»). Заява мотивована тим, що на підставі договору про відступлення прав вимоги № 1295/К від 15.04.2019 до ТОВ «ФК «Фінгруп Фактор» перейшли права вимоги банку за договором кредитної лінії від 29.08.2013 № ВКЛ-2022390.

Аналогічна заява надійшла до суду і від ТОВ «ФК «Фінгруп Фактор».

В судовому засіданні представник позивача заперечував проти залучення до участі у справі правонаступника ПАТ «Дельта Банк» посилаючись на те, що банк не передав права вимоги за договором поруки, а відтак ТОВ «ФК «Фінгруп Фактор» не є належним відповідачем у даній справі.

Вивчивши матеріали справи та заслухавши її учасників, суд не встановив підстав для заміни відповідача ПАТ «Дельта Банк» його правонаступником у кредитних правовідносинах.

Так, відповідно до положень цивільного процесуального закону позивачем є особа, яка звернулася до суду у встановленому законом порядку та стверджує про порушення, невизнання або оспорювання своїх прав, свобод чи інтересів іншими учасниками цивільних відносин, а відповідачем є особа, яка має нести установлену договором або законом відповідальність.

Основним принципом цивільного судочинства є принцип диспозитивності, який полягає у тому, що зацікавлена особа вільно розпоряджається своїми матеріальними та процесуальними правами, а відтак позивач на власний розсуд визначає особу, до якої пред`являє вимоги.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави ( ст. 2 ЦПК України).

Наведене означає, що належний суб`єктний склад учасників спору є тоді, коли у сторін спору існує зв`язок із предметом позову, тобто щодо предмету позову у сторін виникають суб`єктивні права.

Від належного суб`єктного складу сторін залежить питання про задоволення позовних вимог з підстав їх законності, при цьому саме позивач несе ризик заявлення вимог до неналежного відповідача, що може бути самостійною підставою для відмови у задоволенні позову.

За імперативним приписом ч. 1 ст. 55 ЦПК України у разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора чи боржника у зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії судового процесу.

Процесуальне правонаступництво - це перехід процесуальних прав і обов`язків від однієї особи до іншої у зв`язку з наступництвом у спірних матеріальних правовідносинах, а заміна осіб в окремих зобов`язаннях через волевиявлення сторін (відступлення права вимоги) є різновидом правонаступництва.

Згідно з п. 1) ч. 1 ст. 512 ЦК України однією з підстав заміни кредитора у зобов`язанні є передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

До нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 514 ЦК України).

Предметом даного позову є визнання недійсним договору поруки, який був укладений між ПАТ «Дельта Банк» та ОСОБА_1 з метою забезпечення виконання ПАТ «Укргазвидобування» умов кредитного договору, а відтак належними відповідачами у даній справі є сторони оспорюваного договору.

Постановою Правління Національного банку України від 02.03.2015 № 150 ПАТ «Дельта Банк» віднесене до категорії неплатоспроможних, і наразі банк перебуває у стані припинення, проте запису про його ліквідацію до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань не внесено, а відтак банк є правоздатним і може бути учасником справи.

Водночас 15.04.2019 між ПАТ «Дельта Банк» (продавцем) та ТОВ «ФК «Фінгруп Фактор» (новим кредитором) було укладено договір про відступлення прав вимоги № 1295/К, на підставі якого продавець відступив новому кредитору права вимоги до позичальників та/або заставодавців (іпотекодавців) та/або поручителів, згідно до Додатком № 1 до цього договору.

З витягу з Додатку № 1 до договору № 1295/К вбачається, що до ТОВ «ФК «Фінгруп Фактор» перейшли права вимоги до ПАТ «Укргазвидобування» за кредитними договорами та договорами застави, проте договір поруки у вказаному Додатку не зазначений.

Відсутність договору поруки у переліку переданих банком новому кредитору вимог ймовірно пов`язана з тим, що рішенням Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в ПАТ «Дельта Банк» від 29.04.2015 оспорюваний договір був визнаний нікчемним на підставі ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» та в подальшому банком застосовано наслідки його нікчемності.

Однак слід зазначити, що постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 30.12.2015, яка набрала законної сили, визнано протиправним та скасовано вищевказане рішення Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в ПАТ «Дельта Банк» про визнання нікчемними договорів поруки, укладених між ПАТ «Дельта Банк» та низкою фізичних осіб, в тому числі і з ОСОБА_1 .

Отже на підставі оцінки встановлених обставин, наведених учасниками справи аргументів, аналізу вищенаведених законодавчих норм та з огляду на позицію позивача суд дійшов висновку, що у спірних правовідносинах ТОВ «ФК «Фінгруп Фактор» не є правонаступником ПАТ «Дельта Банк».

Разом з тим судом встановлено, що ОСОБА_1 заявила до ПАТ «Укргазвидобування» вимогу про стягнення коштів на підставі ст. 556 ЦК України (справа № 761/18421/15-ц, яка перебуває в провадженні Шевченківського районного суду м. Києва), а відтак рішення у даній справі може вплинути на права ТОВ «ФК «Фінгруп Фактор» щодо позивача, що є підставою для залучення ТОВ «ФК «Фінгруп Фактор» до участі у справі в якості третьої особи,яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору.

Оскільки відмова у заміні сторони відповідача та залучення третьої особи є перешкодою для розгляду справи в даному судовому засіданні, наявні правові підстави для відкладення розгляду справи.

Керуючись статтями 55, 53, 222, 240, 258, 259, 260, 261, 353, 354 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Відмовити у заміні сторони відповідача Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінгруп Фактор».

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінгруп Фактор» залучити до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору.

Роз`яснити третій особі Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінгруп Фактор» право подати пояснення щодо позовів або відзивів (ст. 181 ЦПК) у тридцятиденний строк з дня одержання копії цієї ухвали.

Відкласти розгляд цивільної справи на 04 лютого 2020 р. о 10-00 год. в приміщенні Дарницького районного суду м. Києва за адресою: м. Київ, вул. Кошиця, 5-А каб. 122.

Ухвала в частині відмови у заміні сторони може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом п`ятнадцяти днів з дня з дня її проголошення. Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга на ухвали суду подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Згідно з підпунктом 15.5 пункту 15 частини першої Перехідних положень Розділу XIII ЦПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Суддя: