Постанова

Іменем України

20 листопада 2019 року

м. Київ

справа № 367/4812/15-ц

провадження № 61-25675св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Ступак О. В.,

суддів: Гулейкова І. Ю., Олійник А. С., Усика Г. І. (суддя-доповідач), Яремка В. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: Публічне акціонерне товариство «Банк «Київська Русь» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, Товариство з обмеженою відповідальністю «Ріелторі плюс», Товариство з обмеженою відповідальністю «Адванс Сервіс»,

треті особи: Товариство з обмеженою відповідальністю «Будресурс Капітал», ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Апеляційного суду Київської області

від 27 червня 2017 року у складі колегії суддів: Кашперської Т. Ц.,

Ігнатченко Н. В., Фінагєєва В. О.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У липні 2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Банк «Київська Русь» (далі - ПАТ «Банк «Київська Русь», банк) в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, Товариства з обмеженою відповідальністю «Ріелторі Плюс» (далі - ТОВ «Ріелторі Плюс»), Товариства з обмеженою відповідальністю «Адванс Сервіс» (далі - ТОВ «Адванс Сервіс»), треті особи: Товариство з обмеженою відповідальністю «Будресурс Капітал» (далі - ТОВ «Будресурс Капітал»), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про витребування майна з чужого незаконного володіння шляхом його вилучення, відшкодування збитків у вигляді упущеної вигоди.

На обгрунтування позовних вимог зазначала, що вона є власником нежитлових приміщень № 172 (17,4 кв. м), 173 (14,0 кв. м), 174 (14,5 кв. м), 175 (21,7 кв. м),

176 (19,7 кв. м), 177 (19,5 кв. м), 221 (12,8 кв. м), загальною площею

119,6 кв. м у торгівельному центрі «Буча Пасаж», за адресою: АДРЕСА_1 .

Право власності ОСОБА_1 на зазначені вище нежитлові приміщення було зареєстровано у Комунальному підприємстві «Ірпінське бюро технічної інвентаризації» (далі - КП «Ірпінське бюро технічної інвентаризації») 27 червня 2009 року, а у 2013 році - перереєстровано нею в Реєстраційній службі Бучанського міського управління юстиції Київської області.

Переїхавши на постійне місце проживання до міста Ірпінь, та прибувши на третій поверх торгівельного центру «Буча Пасаж», вона виявила, що в належних їй приміщеннях невідомі особи здійснюють торгівельну діяльність. Крім того, приміщення значаться не за тими номерами, які вказані у правовстановлюючих документах, а як торгівельні бутики за № 105, 106, 107, 115, 116, 126.

Згодом з`ясувалося, що у 2012 році ПАТ «Банк «Київська Русь» набув право власності на приміщення торгівельного центру «Буча Пасаж», за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею - 7011,00 кв. м, та самочинно захопив належні їй нежитлові приміщення, які на той час за доручення позивача використовувалися ТОВ «Ріелторі Плюс» та передав їх в оренду ТОВ «Будресурс Капітал» за договором від 02 липня 2012 року

№ 47079-11, яке в свою чергу передало ці приміщення в суборенду фізичним особам ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Відповідно до постанови правління Національного банку України від 16 липня 2015 року № 460 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Банк «Київська Русь», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 17 липня 2015 року № 138 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «Банк «Київська Русь» та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку», згідно з яким розпочато процедуру ліквідації ПАТ «Банк «Київська Русь». Приступивши до управління активами ПАТ «Банк «Київська Русь», Фонд гарантування вкладів фізичних осіб продовжив злочинну діяльність банку та надалі незаконно утримував належні ОСОБА_1 приміщення.

З відомостей, розміщених на офіційному сайті Державного підприємства «СЕТАМ» та інформації наявної у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, їй стало відомо, що 22 липня 2016 року право власності на приміщення торгівельного центру «Буча Пасаж», за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею - 7011,00 кв. м, перейшло до ТОВ «Адванс Сервіс», яке з 22 липня 2016 року утримує належні їй приміщення, та отримує від цього майнову вигоду.

Посилаючись на те, що належні їй нежитлові приміщення у торгівельному центрі «Буча Пасаж», за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 119,6 кв. м, у період з 02 липня 2012 року по 17 липня

2015 року незаконно утримувалася ПАТ «Банк «Київська Русь», у період з

17 липня 2015 року по 22 липня 2016 року - Фондом гарантування вкладів фізичних осіб, а з 22 липня 2016 року - ТОВ «Адванс Сервіс», які отримували дохід від здачі їх в оренду, позивач, з урахуванням уточнених позовних вимог, просила: витребувати з незаконного володіння ТОВ «Адванс Сервіс» та передати у власність ОСОБА_1 нежитлові приміщення № 172 (17,4 кв. м), 173 (14,0 кв. м), 174 (14,5 кв. м), 175 (21,7 кв. м), 176 (19,7 кв. м), 177 (19,5 кв. м), 221 (12,8 кв. м), загальною площею 119,6 кв. м у торгівельному центрі «Буча Пасаж», за адресою: АДРЕСА_1 ; стягнути упущену вигоду: з ПАТ «Банк «Київська Русь» у розмірі 12 270,96 грн, з Фонду гарантування вкладів фізичних осіб - 419 796,00 грн, з ТОВ «Адванс Сервіс» - 32 292,00 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 14 грудня 2016 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Витребувано з незаконного володіння ТОВ «Адванс Сервіс» шляхом вилучення нежитлові приміщення № 172 (17,4 кв. м), 173 (14,0 кв. м), 174 (14,5 кв. м), 175 (21,7 кв. м), 176 (19,7 кв. м), 177 (19,5 кв. м), 221 (12,8 кв. м), загальною площею 119,6 кв. м, що знаходяться у торгівельному центрі «Буча Пасаж», за адресою: АДРЕСА_1 , та передано їх ОСОБА_1

Стягнуто з ПАТ «Банк «Київська Русь» на користь ОСОБА_1 упущену вигоду у розмірі 12 270,96 грн.

Стягнуто з Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на користь ОСОБА_1 упущену вигоду у розмірі 419 796,00 грн.

Стягнуто з ТОВ «Адванс Сервіс» на користь ОСОБА_1 упущену вигоду у розмірі 32 292,00 грн.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що право власності позивача на спірні нежитлові приміщення підтверджується рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 15 вересня 2009 року, залишеним без зміни ухвалою Апеляційного суду Київської області від 16 жовтня 2013 року, яким за нею визнано право власності на нежитлові приміщення № 172 (17,4 кв. м), 173

(14,0 кв. м), 174 (14,5 кв. м), 175 (21,7 кв. м), 176 (19,7 кв. м), 177 (19,5 кв. м), 221 (12,8 кв. м), а всього загальною площею 119,6 кв. м, що знаходяться у торгівельному центрі «Буча Пасаж» за адресою: АДРЕСА_1 , як на відокремлений об'єкт права власності № 17 , а також відомостями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію за позивачем права власності на зазначені нежитлові приміщення. Оскільки набуваючи у власність належні ТОВ «Ріелторі Плюс» приміщення торгівельного центру «Буча Пасаж»,загальною площею 7 011,00 кв. м, ПАТ «Банк «Київська Русь» фактично захопив належні на праві власності ОСОБА_1 нежитлові приміщення торговельного центру, право власності на які за наслідками проведеного аукціону набуло ТОВ «Адванс Сервіс», та відмовляється їх повернути законному власнику, суд першої інстанції дійшов висновку, що порушені права позивача, підлягають захисту шляхом витребування спірного нерухомого майна з незаконного володіння ТОВ «Адванс Сервіс» та передачі його у власність ОСОБА_1 .

Ураховуючи, що середній розмір орендної плати за 1 кв. м нежитлового приміщення для зайняття підприємницькою діяльністю у місті Бучі та регіоні становить 270,00 грн, суд першої інстанції вважав обгрунтованими вимоги про стягнення на користь ОСОБА_1 упущеної вигоди внаслідок протиправних дій ПАТ «Банк «Київська Русь», Фонду гарантування вкладів фізичних осіб та ТОВ «Адванс Сервіс» у загальному розмірі 464 358,96 грн, з яких: 12 270,96 грн - з ПАТ «Банк «Київська Русь» (за 36 місяців безпідставного утримання майна); 419 796,00 грн - з Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (за 13 місяців безпідставного утримання майна), 32 292,00 грн - з ТОВ «Адванс Сервіс» (за 1 місяць безпідставного утримання майна).

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Рішенням Апеляційного суду Київської області від 27 червня 2017 року апеляційні скарги ТОВ «Адванс Сервіс», Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, ПАТ «Банк «Київська Русь» задоволено, рішення Ірпінського міського суду Київської області від 14 грудня 2016 року скасовано та ухвалено нове судове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове судове рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 , апеляційний суд виходив з того, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини справи та невірно застосував норми матеріального права, що регулюють спірні правовідносини. Суд не врахував, що об`єктом віндикаційного позову є індивідуально визначене майно, що вибуло з володіння власника чи титульного володільця, тоді як у матеріалах справи відсутні докази на підтвердження того, що у володінні ПАТ «Банк «Київська Русь», а в подальшому - ТОВ «Адванс Сервіс» знаходилися приміщення № 172 (17,4 кв. м), 173 (14,0 кв. м), 174 (14,5 кв. м), 175 (21,7 кв. м), 176 (19,7 кв. м), 177 (19,5 кв. м), 221 (12,8 кв. м), оскільки у переліку нежитлових приміщень, що були ними набуті на праві власності, такі приміщення не зазначені. Крім того, відповідно до висновку Ірпінського міського відділу Головного управління МВС України від 23 квітня 2015 року, складеного за результатами перевірки заяви ОСОБА_1 щодо незаконного захоплення ПАТ «Банк «Київська Русь» належних їй нежитлових приміщень, не встановлено, що орендовані ОСОБА_2 та ОСОБА_3 торгівельні бутики № 105, 106, 107, 115, 116, 126, є належними на праві власності ОСОБА_1 спірними нежитловими приміщеннями.

Апеляційний суд також зауважив, що суд першої інстанції не надав правової оцінки тому факту, що рішенням Ірпінського міського суду Київської області

від 30 грудня 2013 року, залишеним у цій частині без змін рішенням Апеляційного суду Київської області від 24 лютого 2014 року, визнано незаконним та скасовано рішення виконавчого комітету Бучанської міської ради Київської області від 22 травня 2012 року № 803 «Про надання дозволу на оформлення правової документації на нежитлове приміщення», яким ОСОБА_1 наданий дозвіл об`єднати нежитлові приміщення № 173, 175, 176, 177, 221, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , з присвоєнням їм № 221 та змінено нумерацію приміщення № 221 на № 225, відповідно № 225 на № 221. Скасування зазначеного рішення виконавчого органу місцевого самоврядування, суди виходили з того, що внаслідок проведення реконструкції та перепланування торгівельних площ, приміщення № 221 (колишнє приміщення № 225) схематично накладається на побудовані та раніше узаконені рішенням виконавчого комітету Бучанської міської ради

від 28 серпня 2008 року № 364 та у наступному передані в іпотеку ПАТ «Банк «Київська Русь» приміщення першого поверху торгівельного центру, тоді як відповідно до позовної заяви, ОСОБА_1 стверджувала, що належні їй нежитлові приміщення знаходяться на третьому поверсі торгівельного центру «Буча Пасаж».

Задовольняючи вимоги позивача в частині стягнення упущеної вигоди, суд першої інстанції не врахував, що надані ОСОБА_1 розрахунки можливого прибутку від передачі спірного нерухомого майна в оренду є теоретичними, побудовані на можливих очікуваннях отримання певного доходу і не підтверджені відповідними доказами. З огляду на наведене та оскільки зазначені вимоги є похідними від вимоги про витребування майна з чужого незаконного володіння, апеляційний суд дійшов висновку, що такі вимоги також не підлягають задоволенню.

Узагальнені доводи касаційної скарги та аргументів інших учасників справи

У липні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 , у якій вона просила скасувати рішення Апеляційного суду Київської області від 27 червня 2017 року та залишити в силі рішення Ірпінського міського суду Київської області

від 14 грудня 2016 року, посилаючись на порушення апеляційним судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Касаційна скарга обгрунтована посиланням на те, що вона на законних підставах є власником нежитлових приміщень № 172 (17,4 кв. м), 173 (14,0 кв. м), 174 (14,5 кв. м), 175 (21,7 кв. м), 176 (19,7 кв. м), 177 (19,5 кв. м), 221 (12,8 кв. м), розташованих у торгівельному центрі «Буча Пасаж», за адресою: АДРЕСА_1 . Сам по собі факт скасування рішення Ірпінського міського суду Київської області від 15 вересня 2009 року, яким за нею було визнано справа власності на спірне приміщення та ухвалення рішення про відмову у задоволенні таких вимог (рішення Ірпінського міського суду Київської області від 16 липня 2014 року, залишене без змін ухвалою Апеляційного суду Київської області від 04 вересня 2014 року), не свідчить, що її було позбавлено правам власності на такі приміщення, що підтверджується також обставинами встановленими у рішенні Ірпінського міського суду Київської області від 14 січня 2015 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Київської області від 08 липня 2015 року, яким відмовлено у задоволенні вимог ТОВ «Ріелторі Плюс» про визнання за ним права власності на спірні нежитлові приміщення та витребування їх від ОСОБА_1 .

Право власності позивача на спірні нежитлові приміщення підтверджується також витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень за індексними номерами 13959699, 13969472, 13966476, 13964346, 13965588, 13961491, та технічними паспортами інвентаризаційної справи

від 19 червня 2016 року № 3178.

За наведених вище обставин, апеляційний суд безпідставно послався на рішення Ірпінського міського суду Київської області від 30 грудня 2013 року та рішення Апеляційного суду Київської області від 24 лютого 2014 року у справі

№ 367/5800/13-ц, предметом розгляду якої було нежитлове приміщення № 221, загальною площею 86,8 кв. м, розташоване на першому поверсі торгівельного центру «Буча Пасаж».

Апеляційний суд також не надав належної оцінки зміні нумерації торгових бутиків № 105, 106, 107, 115, 116, 126, яка не закріплена документально, та не відповідає технічній документації КП «Бучанське бюро технічної інвентаризації», відповідно до якої належні їй на праві власності приміщення зазначені під номерами № 172 (17,4 кв. м), 173 (14,0 кв. м), 174 (14,5 кв. м), 175 (21,7 кв. м), 176 (19,7 кв. м), 177 (19,5 кв. м), 221 (12,8 кв. м).

Скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині вимог про стягнення з відповідачів упущеної вигоди, суд апеляційної інстанції дійшов помилкового висновку, що надані позивачем розрахунки розміру упущеної вигоди є суто теоретичними, що спростовується тим, що сторонами договору оренди нежитлового приміщення від 02 липня 2012 року № 47079-1, укладеного між ПАТ «Банк «Київська Русь» та ТОВ «Будресурс Капітал», розмір орендної плати за користування 7011,00 кв. м визначено у сумі 20 000,00 грн за повний календарний місяць, що становить 2,85 грн за 1 кв. м.

У запереченнях (відзиві) на касаційну скаргу, що надійшли до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у листопаді 2017 року, ПАТ «Банк «Київська Русь» просило її відхилити, посилаючись на те, що оскільки ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19 березня 2014 року було скасовано рішення Ірпінського міського суду Київської області від 15 травня 2009 рок, залишене без змін ухвалою Апеляційного суду Київської області

від 16 жовтня 2013 року, що було правовою підставою для реєстрації за

ОСОБА_1 права власності на спірні нежитлові приміщення у торгівельному центрі «Буча Пасаж», позивач не є власником спірних об`єктів нерухомого майна, а тому її право не підлягає захисту шляхом застосування правового механізму, передбаченого статтями 387, 388 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України).

12 січня 2012 року ПАТ «Банк «Київська Русь» отримало свідоцтво державного нотаріуса Бучанської міської державної нотаріальної контори Київської області Фальковської Л. М, яким посвідчено, що банку належить на праві власності майно, що складається з приміщення торгівельного центру з надвірними спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , до складу якого ввійшли приміщення торгівельного центру (літера «А»), загальною площею 7011,00 кв. м. Доказів на підтвердження того, що у володінні ПАТ «Банк «Київська Русь», а згодом - ТОВ «Адванс Сервіс», знаходилися приміщення № 172 (17,4 кв. м), 173 (14,0 кв. м), 174 (14,5 кв. м), 175 (21,7 кв. м), 176 (19,7 кв. м), 177 (19,5 кв. м), 221 (12,8 кв. м) матеріали справи не містять, такі приміщення не зазначені у переліку приміщень, право власності на які набуто відповідачами.

Урахувавши недоведеність вимог ОСОБА_1 про відшкодування неодержаних нею доходів (упущеної вигоди) від можливої оренди належного їй нерухомого майна, яку вона не отримала внаслідок неправомірних (на її думку) дій відповідачів, що позбавило її можливості отримати прибуток, а також похідний характер вимог про стягнення упущеної вигоди від вимоги позивача про витребування майна з чужого незаконного володіння, апеляційний суд дійшов обгрунтованого висновку, що зазначені вимоги не підлягають задоволенню.

У запереченнях (відзиві) на касаційну скаргу, що надійшли до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у листопаді 2017 року, ТОВ «Адванс Сервіс» посилалося на безпідставність доводів касаційної скарги ОСОБА_1 , оскільки факт скасування рішення Ірпінського міського суду Київської області від 15 травня 2009 року про визнання за ОСОБА_1 права власності на нежитлові приміщення № 172

(17,4 кв. м), 173 (14,0 кв. м), 174 (14,5 кв. м), 175 (21,7 кв. м), 176 (19,7 кв. м), 177 (19,5 кв. м), 221 (12,8 кв. м), що знаходяться у торгівельному центрі «Буча Пасаж», за адресою: АДРЕСА_1 , свідчить про відсутність у ОСОБА_1 на момент звернення до суду з позовом про витребування майна з володіння ТОВ «Адванс Сервіс» права власності на зазначені вище об`єкти нерухомості, а отже права на їх витребування та відшкодування збитків (упущеної вигоди). Наявність рішення Апеляційного суду Київської області від 01 червня 2016 року про відмову у задоволенні позову ТОВ «Ріелторі Плюс» про визнання права власності та витребування майна з чужого незаконного володіння, не дає підстав для висновку, що право власності на спірні приміщення належить ОСОБА_1 .

У поясненнях на касаційну скаргу, що надійшли до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у грудні 2017 року, Фонд гарантування вкладів фізичних осіб зазначив про безпідставність вимог

ОСОБА_1 до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, з огляду на те, що Фонд гарантування вкладів фізичних осіб ніколи не займав приміщень, що належали позивачу, доказів на підтвердження протилежного надано не було.

Відповідно до статті 388 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), який набрав чинності з 15 грудня 2017 року, судом касаційної інстанції є Верховний Суд.

Рух справи у суді касаційної інстанції

16 травня 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Фактичні обставини справи, встановлені судами попередніх інстанцій

Судами попередніх інстанцій установлено, що 23 жовтня 2008 року виконавчим комітетом Бучанської міської ради на підставі рішення Бучанської міської ради від 28 серпня 2008 року № 364 ТОВ «Ріелторі Плюс» видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно - торгівельний центр загальною площею

9 328,3 кв. м, розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 15 травня 2009 року, залишеного без змін ухвалою Апеляційного суду Київської області від 16 жовтня 2013 року, у справі № 2-1209/09 за ОСОБА_1 визнано право власності на нежитлові приміщення № 172 (17,4 кв. м), 173 (14,0 кв. м), 174 (14,5 кв. м), 175 (21,7 кв. м), 176 (19,7 кв. м), 177 (19,5 кв. м), 221 (12,8 кв. м), загальною площею 119,6 кв. м, що знаходяться у АДРЕСА_1 , як на відокремлений об'єкт права власності № 17 . Припинено право власності ТОВ «Ріелторі Плюс» на нежитлові приміщення № 172 (17,4 кв. м), 173 (14,0 кв. м), 174 (14,5 кв. м), 175 (21,7 кв. м), 176 (19,7 кв. м), 177 (19,5 кв. м), 221 (12,8 кв. м), загальною площею 119,6 кв. м, що знаходяться по АДРЕСА_1 .

На підставі рішення Ірпінського міського суду Київської області від 15 травня 2009 року, 27 червня 2009 року КП «Ірпінське бюро технічної інвентаризації» зареєстровано за ОСОБА_1 право власності на нежитлові приміщення

№ 172 (17,4 кв. м), 173 (14,0 кв. м), 174 (14,5 кв. м), 175 (21,7 кв. м), 176

(19,7 кв. м), 177 (19,5 кв. м), 221 (12,8 кв. м), що знаходяться по АДРЕСА_1 .

У подальшому право власності ОСОБА_1 на зазначені нежитлові приміщення перереєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухомемайно, що підтверджується витягами від 04 грудня 2013 року індексні номери: 13959699, 13969472, 13966476, 13964346, 13965588, 13961491.

Рішенням виконавчого комітету Бучанської міської ради від 22 травня 2012 року № 803 надано дозвіл ОСОБА_1 на об`єднання нежитлових приміщень № 173, 175, 176, 177, 221, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 та присвоєно № 221 , змінено нумерацію приміщення № 221 на № 225 та відповідно № 225 - № 221. На підставі зазначеного рішення Бучанської міської ради, 07 червня 2012 року виконавчим комітетом Бучанської міської ради видано ОСОБА_1 свідоцтво про право власності на нерухоме майно - нежитлове приміщення № 221 загальною площею 86,8 кв. м, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішеннями Ірпінського міського суду Київської області від 30 грудня 2013 року та Апеляційного суду Київської області від 24 лютого 2014 року у справі

№ 367/5800/13-ц рішення виконавчого комітету Бучанської міської ради

від 22 травня 2012 року № 803 та видане ОСОБА_1 свідоцтво про право власності на нежитлове приміщення № 221 загальною площею 86,8 кв. м скасовано, визнано за ПАТ «Банк «Київська Русь» право власності на зазначене нежитлове приміщення.

12 січня 2012 року державним нотаріусом Бучанської міської державної нотаріальної контори Київської області Фальковською Л. М. відповідно до статті 66 Закону України «Про виконавче провадження», статті 47 Закону України «Про іпотеку», на підставі акта № 369/12 державного виконавця про реалізацію предмета іпотеки, затвердженим начальником відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України від 30 грудня 2011 року, видано свідоцтво, зареєстроване у реєстрі за № 7, яким посвідчено, що ПАТ «Банк «Київська Русь» належить на праві власності нерухоме майно, що складається з приміщення торгівельного центру з надвірними спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , до складу якого входить приміщення торгівельного центру (літера «А») загальною площею 7011,00кв. м, а саме приміщення ІІ (15,9 кв. м), ІІІ (38,7 кв. м), ІV(21,1 кв. м), V (10,1 кв. м), VI(12,2 кв. м), VIІ (17,2 кв. м), VIІІ (30,5 кв. м), ІХ (15,8 кв. м), Х

(42,2 кв. м), ХІ (42,3 кв. м), ХІІ (18,4 кв. м), ХХІХ (45,9 кв. м), ХХХ (17,7 кв. м), ХХХІ (137,7 кв. м), ХХХІІ (7,8 кв. м), ХХХІІІ (10,2 кв. м), ХХХІV(21,9 кв. м), ХХХV

(65,5 кв. м), ХХХVI(5,4 кв. м), ХХХVIІ (194 кв. м), ХХХVIІІ (18,5 кв. м), ХХХІХ

(21,9 кв. м), ХL (5,1 кв. м), ХLІІ (7,9 кв. м), ХLІІІ (8,8 кв. м), ХLІV(24,2 кв. м), ХLVІ (29,3 кв. м), ХLVІІ (188 кв. м), 1-1 (20,1 кв. м), 1-2 (486,5 кв. м), 1-3 (40,4 кв. м), 1-13 (10,7 кв. м), 1-17 (10,1 кв. м), 1-18 (9,7 кв. м), 1-19 (5,9 кв. м), 1-20 (1,5 кв. м), 1-21 (13,2 кв. м), 1-22 (21,2 кв. м), 1-37 (7,3 кв. м), 1-38 (29,4 кв. м), 1-39 (2,4 кв. м), 1-41 (1,7 кв. м), 1-42 (58 кв. м), 1-78 (19,8 кв. м), 1-79 (8,2 кв. м), 1-80 (12,3 кв. м), 1-81 (11,5 кв. м), 1-82 (7,3 кв. м), 1-83 (7,3 кв. м), 1-84 (22,7 кв. м), 1-85 (14,8 кв. м), 1-86 (14,7 кв. м), 1-87 (17 кв. м), 1-88 (8,3 кв. м), 1-89 (8,3 кв. м), 1-90 (8,3 кв. м), 1-91 (7,9 кв. м), 1-92 (7,9 кв. м), 1-93 (15,6 кв. м), 1-94 (15,7 кв. м), 1-95 (7,8 кв. м), 1-96

(7,9 кв. м), 1-97 (7,9 кв. м), 1-98 (7,9 кв. м), ХІІІ (20,3 кв. м), ХІV(19,3 кв. м), ХV

(15,8 кв. м), ХVІ (17,9 кв. м), ХVІІ (17,9 кв. м), 1-224 (2,6 кв. м), ХLVІІІ (71,7 кв. м), 2-1 (38,8 кв. м), 1-43 (9,8 кв. м), 1-44 (10,1 кв. м), 1-45 (6,3 кв. м), 1-46 (1,8 кв. м), 1-47 (8,6 кв. м), 1-48 (219,5 кв. м), 1-49 (31,8 кв. м), 1-50 (6,5 кв. м), 1-51 (5,3 кв. м), 1-52 (6,4 кв. м), 1-53 (7,1 кв. м), 1-54 (5,0 кв. м), 1-55 (10,1 кв. м), 1-56 (13,8 кв. м), 1-57 (4,3 кв. м), 1-58 (5,4 кв. м), 1-59 (5,0 кв. м), 1-60 (2,3 кв. м), ХVІІІ (19,7 кв. м), ХІХ (19,6 кв. м), ХХ (18,2 кв. м), 1-107 (8,1 кв. м), 1-108 (7,3 кв. м), 1-109 (63,7 кв. м),

1-110 (54,3 кв. м), 1-111 (17,9 кв. м), 1-112 (7,4 кв. м), 1-113 (21,1 кв. м), 1-114

(15,7 кв. м), 1-115 (14,7 кв. м), 1-123 (22,2 кв. м), 1-124 (22,2 кв. м), 1-125

(22,2 кв. м), 1-126 (34,8 кв. м), 1-127 (14,2 кв. м), 1-128 (14,3 кв. м), 1-129

(15,1 кв. м), 1-130 (26,0 кв. м), 1-131 (14,9 кв. м), 1-132 (13,5 кв. м), 1-133

(12,8 кв. м), 1-134 (12,8 кв. м), 1-135 (18,3 кв. м), 1-136 (16,1 кв. м), 1-137

(18,3 кв. м), 1-138 (39,0 кв. м), 1-139 (8,7 кв. м), 1-140 (7,7 кв. м), 1-141 (8,8 кв. м),

1-142 (60,8 кв. м), 1-143 (7,1 кв.м), 1-144 (4,5 кв. м), 1-145 (169,8 кв. м), 1-146

(30,0 кв. м), 1-155 (30,5 кв. м), 1-156 (16,9 кв. м), 1-62 (10,8 кв. м), 1-63 (12,4 кв. м), 1-64 (6,3 кв. м), 1-65 (1,9 кв. м), 1-66 (23,5 кв. м), 1-67 (10,3 кв. м), 1-68 (25,4 кв. м), 1-69 (18,0 кв. м), 1-70 (14,5 кв. м), 1-71 (14,0 кв. м), 1-72 (4,3 кв. м), 1-73 (20,0 кв. м), 1-74 (14,0 кв. м), 1-75 (4,4 кв. м), 1-76 (23,1 кв. м), ХХІ (19,6 кв. м), ХХІІ (19,7 кв. м), ХХІІІ (18,2 кв. м), 1-157 (76,3 кв. м), 1-158 (21,9 кв. м), 1-159 (19,6 кв. м), 1-160

(19,7 кв. м), 1-161 (27,1 кв. м), 1-162 (35,2 кв. м), 1-163 (26,1 кв. м), 1-164

(11,8 кв. м), 1-165 (23,7 кв. м), 1-166 (20,2 кв. м), 1-167 (51,0 кв. м), 1-168

(29,9 кв. м), 1-169 (73,1 кв. м), 1-170 (7,6 кв. м), 1-171 (14,8 кв. м), 1-180 (23,1 кв. м), 1-181 (23,0 кв. м), 1-184 (22,7 кв. м), 1-185 (21,5 кв. м), 1-186 (15,0 кв. м), 1-187

(14,1 кв. м), 1-188 (13,7 кв. м), 1-189 (12,5 кв. м), 1-190 (12,9 кв. м), 1-191

(34,1 кв. м), 1-205 (18,8 кв. м), 1-206 (18,5 кв. м), 1-207 (19,6 кв. м), 1-210

(22,0 кв. м), 1-211 (17,7 кв. м), 1-212 (25,9 кв. м), 1-213 (20,2 кв. м), 1-214

(25,0 кв. м), 1-215 (25,6 кв. м), 1-216 (23,0 кв. м), 1-217 (31,4 кв. м), 1-218

(17,8 кв. м), 1-219 (17,2 кв. м), 1-220 (16,2 кв. м), 1-223 (9,0 кв. м), ХХІV(42,0 кв. м), ХХV(16,0 кв. м), ХХVІ (61,6 кв. м), ХХVІІ (15,5 кв. м), ХХVІІІ (104,1 кв. м), 1-23

(350,8 кв. м), 1-61 (809,3 кв. м), 1-77 (844,8 кв. м), замощення № 1, огорожа, вартістю 45 935 850,00 грн. Правовстановлюючим документом є свідоцтво про право власності на нерухоме майно (торгівельний центр загальною площею 9 328,3 кв. м) серії НОМЕР_1, яке було видано 23 жовтня 2008 року виконавчим комітетом Бучанської міської ради від 28 серпня 2008 року № 364, зареєстроване КП «Ірпінське бюро технічної інвентаризації» 23 жовтня

2008 року. Право власностіна зазначене нерухоме майно зареєстровано за ПАТ «Банк «Київська Русь» 23 червня 2012 року.

02 липня 2012 року між ПАТ «Банк «Київська Русь» та ТОВ «Будресурс Капітал» укладений договір оренди нежитлового приміщення № 47079-11, за умовами якого орендодавець ПАТ «Банк «Київська Русь» зобов`язувався передати орендарю за плату на певний строк на умовах цього договору у користування нежитлові приміщення загальною площею 7011 кв. м, якірозташовані у торгівельномукомплексі «Буча Пасаж», щознаходиться за адресою: АДРЕСА_1. Приміщення належать орендодавцю на праві власності на підставі свідоцтвавід 12 січня 2012 року, посвідченогодержавнимнотаріусомБучанськоїміської державноїнотаріальноїконтори Фальковською Л. М., зареєстрованого у реєстрі за № 7. Розмір орендної плати визначено у розмірі 20 000,00 грн, строк дії договору - по 31 травня

2013 року з можливістю пролонгації, загальний строк оренди не може бути більше ніж 35 календарних місяців.

У додатку № 1 до договору оренди визначено перелік приміщень, що передаються в оренду, загальною площею 7011,00кв. м, у якому відсутні приміщення № 172 (17,4 кв. м), 173 (14,0 кв. м), 174 (14,5 кв. м), 175 (21,7 кв. м), 176 (19,7 кв. м), 177 (19,5 кв. м), 221 (12,8 кв. м) або торговельні бутики за № 105, 106, 107, 115, 116, 126 з такими з площами.

Відповідно до висновку Ірпінського міського відділу Головного управління МВС України у Київській області від 23 квітня 2015 року щодо позбавлення

ОСОБА_1 можливості здійснювати право власності на належне їй нерухоме майно, розташоване у приміщенні торгівельного центру «Буча Пасаж», розташованого за адресою: вулиця Жовтнева, 66-а у місті Бучі Київської області, ознаки кримінального правопорушення відсутні. Опитана як свідок ОСОБА_4 пояснила, що торгові приміщення № 105, 106, 107, 115, 116, 126 у торгівельному центрі «Буча Пасаж» ТОВ «Будресурс Капітал» винаймає в оренду у ПАТ «Банк «Київська Русь» згідно з договором оренди від 02 липня 2012 року. Опитані ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , що здійснюють підприємницьку діяльність у бутику № 107 та 105, відповідно з 2007 року та з 2010 року, на підставі договорів оренди.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 19 березня 2014 року за касаційною скаргою ТОВ «Ріелторі Плюс» рішення Ірпінського міського суду Київської області

від 15 травня 2009 року та ухвалу Апеляційного суду Київської області

від 16 жовтня 2013 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 16 липня 2014 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Київської області від 04 вересня 2014 року, відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 до ТОВ «Ріелторі Плюс», третя особа - ПАТ «Банк «Київська Русь» про визнання права власності на об`єкт нерухомого майна, а саме: приміщення № 172 (17,4 кв. м), 173 (14,0 кв. м), 174 (14,5 кв. м), 175 (21,7 кв. м), 176 (19,7 кв. м), 177 (19,5 кв. м), 221 (12,8 кв. м). Вирішуючи зазначений спір суди першої та апеляційної інстанції виходили з того, що позивачем не надано суду доказів того, що у неї виникло право власності на нежитлові приміщення, що вона зверталася до КП «Ірпінське бюро технічної інвентарізації» із заявою та правовстановлюючими документами з метою реєстрації права власності на спірні нежитлові приміщення і їй у цьому було відмовлено, а тому суд дійшов помилкового висновку про визнання за нею права власності на це нерухоме майно. ТОВ «Ріелторі Плюс» вважається таким, що виконало свої зобов`язання за договором з моменту підписання ОСОБА_1 акту приймання-передачі об`єкту фінансування.

Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 14 січня 2015 року у справі № 367/7429/14-ц відмовлено у задоволенні позову ТОВ «Ріелторі Плюс» до ОСОБА_1 про визнання права власності та витребування майна. Рішенням Апеляційного суду Київської області від 01 червня 2016 року зазначене судове рішення скасовано та ухвалено нове рішення, яким відмовлено ТОВ «Ріелторі Плюс» у задоволенні позову з інших підстав.

На підставі постанови правління Національного банку України від 19 березня 2015 року № 190 ПАТ «Банк «Київська Русь» віднесено до категорії неплатоспроможних і запроваджено тимчасову адміністрацію банку, у подальшому 17 липня 2015 року розпочато процедуру його ліквідації. 22 липня 2016 року ТОВ «Адванс Сервіс» придбало на аукціоні майно ПАТ «Банк «Київська Русь» - приміщення торгового центру з надвірними спорудами загальною площею 7011,00кв. м, за адресою: АДРЕСА_1 , та зареєструвало право власності на нього.

З відповіді КП «Бучанське бюро технічної інвентаризації» від 23 листопада

2015 року убачається, що інвентаризаційні справи на приміщення № 173, 175, 276, 177, 225 окремо не заводилися, майнових прав ОСОБА_1 стосується інвентаризаційна справа № 4470 на приміщення № 221 у торгівельному центрі за адресою: АДРЕСА_1 (єдине приміщення загальною площею 86,8 кв. м, розташоване на першому поверсі).

Позиція Верховного Суду та нормативно-правове обгрунтування

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційних скарг, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга ОСОБА_1 не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до статті 387 ЦК України, власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Основним речово-правовим способом захисту права власності є віндикаційний позов.

Витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору.

Виникнення права власника на витребування майна від добросовісного набувача врегульовано частиною першою статті 388 ЦК України, якою передбачено вичерпний перелік підстав, за наявності яких за власником зберігається право на витребування свого майна від добросовісного набувача, а саме:

1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння;

2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння;

3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Наявність у діях власника волі на передачу майна іншій особі унеможливлює витребування майна від добросовісного набувача.

Об`єктом позову про витребування майна із чужого незаконного володіння може бути річ, яка існує в натурі на момент подання позову.

Відповідно до положень частини першої статті 184 ЦК України річ є визначеною індивідуальними ознаками, якщо вона наділена тільки їй властивими ознаками, що вирізняють її з-поміж інших однорідних речей, індивідуалізуючи її. Речі, визначені індивідуальними ознаками, є незамінними.

Застосовуючи положення статті 387 ЦК, суди повинні виходити з того, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним і в якої майно фактично знаходиться та є індивідуально визначеним. Позов про витребування майна, пред`явлений до особи, у незаконному володінні якої це майно знаходилось, але на момент розгляду справи в суді у неї відсутнє, не може бути задоволений.

Установивши відсутність доказів на підтвердження того, що у володіння ПАТ «Банк «Київська Русь», а у подальшому - ТОВ «Адванс Сервіс» перейшли нежитлові приміщення № 172 (17,4 кв. м), 173 (14,0 кв. м), 174 (14,5 кв. м), 175 (21,7 кв. м), 176 (19,7 кв. м), 177 (19,5 кв. м), 221 (12,8 кв. м) у торгівельному центрі «Буча Пасаж», загальною площею 119,4 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , передані у володіння ОСОБА_1 згідно з актом прийому-передачі об`єкту фінансування від 15 вересня 2008 року, а також доказів того, що зазначені вище нежитлові приміщення та торгівельні бутики № 105, 106, 107, 115, 116, 126, є одними й тими ж самими об`єктами нерухомого майна, суд апеляційної інстанції дійшов обгрунтованого висновку, що вимоги позивача про витребування у ТОВ «Адванс Сервіс» спірного нерухомого майна не підлягають задоволенню у зв`язку з їх недоведеністю.

Частиною першою статті 60 ЦПК України 2004 року передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно статті 179 ЦПК України 2004 року предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обгрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Для встановлення у судовому засіданні фактів досліджуються показання свідків, письмові та речові докази, висновки експертів.

За змістом наведених правових норм доказування - це діяльність, яка здійснюється в урегульованому цивільному процесуальному порядку і спрямована на з`ясування дійсних обставин справи, прав і обов`язків сторін, встановлення певних обставин шляхом ствердження юридичних фактів, зазначення доказів, а також подання, прийняття, збирання, витребування, дослідження і оцінки доказів. Метою доказування є з`ясування дійсних обставин справи. Обов`язок доказування покладається на сторін. Це положення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності. Суд не може збирати докази за власною ініціативою.

Позивач не скористалася, передбаченим статтею 133 ЦПК України 2004 року, правом заявити клопотання про забезпечення доказів у спосіб призначення судової будівельно-технічної експертизи на підтвердження того, що передані їй ТОВ «Ріелторі Плюс» за актом акту приймання-передачі спірні приміщення накладаються на належні на праві власності ПАТ «Банк «Київська Русь» нежитлові приміщення, що у подальшому перейшли у власність ТОВ «Адванс Сервіс», а тому твердження заявника про те, що у 2012 році ПАТ «Банк Київська Русь» фактично заволоділо усією площею приміщень торгівельного центру «Буча Пасаж», за адресою: АДРЕСА_1, грунтуються на припущеннях, а не на допустимих доказах.

За змістом частини другої статті 331 ЦК України право власності на новостворене майно (житловий будинок, будівлі, споруди, тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації, а якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Частиною третьою зазначеної норми закону передбачено, що до завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна).

Аналіз положень статті 331 ЦК України у системному тлумаченні із нормами статей 177-179, 182 ЦК України, частини третьої статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», дає підстави для висновку про те, що право власності на новостворене нерухоме майно як об'єкт цивільних прав виникає з моменту його державної реєстрації, до завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі будівництва (створення майна).

Оскільки право власності ОСОБА_1 на спірні нежитлові приміщення зареєстроване на підставі рішення Ірпінського міського суду Київської області від 15 травня 2009 року, яке у подальшому було скасовано ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ

від 19 березня 2014 року, посилання заявника у касаційній скарзі на те, що її право на нежитлові приміщення № 172 (17,4 кв. м), 173 (14,0 кв. м), 174 (14,5 кв. м), 175 (21,7 кв. м), 176 (19,7 кв. м), 177 (19,5 кв. м), 221 (12,8 кв. м) у торгівельному центрі «Буча Пасаж», загальною площею 119,4 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , підлягає захисту шляхом застосування правового механізму визначеного статтями 387, 388 ЦПК України, є неспроможними.

Ураховуючи похідний характер вимог про стягнення упущеної вимоги від доведеності позову щодо витребування спірних нежитлових приміщень з володіння ТОВ «Адванс Сервіс», доводи касаційної скарги не спростовують правильність висновків апеляційного суду про відсутність підстав для відшкодування позивачу збитків (упущеної вигоди).

Таким чином, суд апеляційної інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази, надав їм належну оцінку згідно зі статтями 57-60, 212 ЦПК України 2004 року, а тому оскаржуване судове рішення є законним та обгрунтованим.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи наведене, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що оскаржуване судове рішення є законним та обгрунтованим, доводи касаційної скарги правильності висновків суду апеляційної інстанції не спростовують, а тому касаційну скаргу необхідно залишити без задоволення.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 415, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Апеляційного суду Київської області від 27 червня 2017 року залишити без змін.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий О. В. Ступак

Судді: І. Ю. Гулейков

А. С. Олійник

Г. І. Усик

В. В. Яремко