Ухвала

02 грудня 2019 року

м. Київ

справа № 293/1423/15-ц

провадження № 61-20703 ск 19

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Хопти С. Ф. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником - ОСОБА_2 , на рішення Черняхівського районного суду Житомирської області від 23 липня 2019 року та постанову Житомирського апеляційного суду від 30 жовтня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1

до ОСОБА_3 про зобов`язання повернути майно, збережене без достатньої правової підстави, відшкодування збитків та моральної шкоди, за позовом ОСОБА_3

до ОСОБА_1 , ОСОБА_4

про розірвання договору побутового підряду про ремонт транспортного засобу та стягнення понесених витрат,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом

до ОСОБА_3 та, з урахуванням уточнених позовних вимог, просив зобов`язати відповідача повернути йому автомобіль марки Volkswagen Golf, реєстраційний державний номер НОМЕР_1 , стягнути

з останнього 3 350 грн передоплати за невиконані ремонтні роботи,

210 330 грн пені за прострочення виконання умов договору та 5 тис. грн заподіяної його діями моральної шкоди.

У липні 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом

до ОСОБА_1 та ОСОБА_4 про розірвання договору побутового підряду про ремонт транспортного засобу та стягнення понесених витрат. Враховуючи, що ним були проведені підготовчі демонтажні роботи автомобіля, частковий ремонт двигуна та замінені окремі деталі ходової частини автомобіля, понесені витрати на охорону автомобіля, що складає загальну суму витрат у розмірі 34 750 грн, просив стягнути ці кошти на його користь з відповідачів ОСОБА_4 та ОСОБА_1 .

Рішенням Черняхівського районного суду Житомирської області від 23 липня 2019 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3

про зобов`язання повернути майно, збережене без достатньої правової підстави, відшкодування збитків та моральної шкоди задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 3 350 грн передоплати на виконання ремонтних робіт автомобіля. В решті позову відмовлено за безпідставністю вимог. Вирішено питання розподілу судових витрат. У задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1

та ОСОБА_4 про розірвання договору побутового підряду про ремонт транспортного засобу та стягнення понесених витрат, відмовлено в повному обсязі за безпідставністю вимог.

Постановою Житомирського апеляційного суду від 30 жовтня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення. Рішення Черняхівського районного суду Житомирської області від 23 липня 2019 року залишено без змін.

У листопаді 2019 року до Касаційного цивільного суду в складі Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 , подана представником - ОСОБА_2, на рішення Черняхівського районного суду Житомирської області від 23 липня 2019 року та постанову Житомирського апеляційного суду від 30 жовтня 2019 року, у якій представник заявника, посилаючись

на неправильне застосування судами норм матеріального права

та порушення норм процесуального права, просить вказані судові рішення скасувати в частині відмови у задоволенні первісного позову ОСОБА_1 про стягнення передоплати, пені і моральної шкоди та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 у повному обсязі.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки вона подана на судові рішення, що не підлягають касаційному оскарженню, виходячи з наступних підстав.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.

Відповідно до пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом

на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

Зі змісту положень пункту 3 частини третьої статті 175, пункту 1 частини першої статті 176 ЦПК України ціна позову визначається сумою грошових коштів, якщо позов підлягає грошовій оцінці.

При цьому позовна вимога про відшкодування моральної шкоди

є майновою вимогою, оскільки позивач за первісним позовом визначив

її у грошовому вимірі.

У вказаній справі ціна позову за первісним позовом становить 218 680 грн, за зустрічним позовом - 34 750 грн, тобто становить суму, яка станом на 01 січня 2019 року не перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1 921 грн ? 500 = 960 500 грн).

Крім того, за первісним позовом заявлена вимога немайнового характеру про зобов'язання повернути автомобіль, за зустрічним - про розірвання договору побутового підряду.

Малозначна справа є такою в силу своїх властивостей, тому незалежно

від того визнавав її такою суд першої чи апеляційної інстанції, ураховуючи, що частина шоста статті 19 ЦПК України розташована серед Загальних положень цього Кодексу, яка поширюється й на касаційне провадження, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу малозначною.

Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд, який відповідно до частини третьої статті 125 Конституції України є найвищим судовим органом, виконує функцію «суду права», що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення.

При цьому Верховним Судом досліджено та взято до уваги: ціну позову, предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін

і суспільства та незмінну судову практику у цій категорії справ.

Касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять посилання

на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню. Верховний Суд таких випадків також

не встановив.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України

суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права

на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень

та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. При цьому право на суд

не є абсолютним і може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг, і такі обмеження не можуть зашкодити самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (пункт 36 рішення у справі «Голдер проти Сполученого Королівства» (Golder v. the United Kingdom) від 21 лютого

1975 року та пункт 27 рішення у справі «Пелевін проти України»

від 20 травня 2010 року.

Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

З урахуванням наведеного, ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 подав касаційну скаргу на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 2 частини шостої, частиною дев`ятою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , поданою представником - ОСОБА_2 , на рішення Черняхівського районного суду Житомирської області від 23 липня 2019 року та постанову Житомирського апеляційного суду від 30 жовтня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про зобов`язання повернути майно, збережене без достатньої правової підстави, відшкодування збитків та моральної шкоди, за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ОСОБА_4 про розірвання договору побутового підряду про ремонт транспортного засобу та стягнення понесених витрат відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявникові.

Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

Суддя С. Ф. Хопта