Справа № 467/1279/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.12.2019 року Арбузинський районний суд Миколаївської області в складі:

головуючого - судді Явіци І.В.

за участю секретаря судового засідання Андросової А.В.

відповідача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Арбузинка цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини,-

ВСТАНОВИВ :

Вимоги позивача та доводи на їх обгрунтування

Позивач подала до Арбузинського районного суду Миколаївської області позов, яким висунула вимоги про стягнення з ОСОБА_1 на її користь аліментів на утримання неповнолітнього сина.

Зокрема, позовні вимоги обгрунтувала тим, що з 2005 року проживала однією сім`єю з відповідачем, а ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народися син ОСОБА_3 .

В позовній заяві вказує, що з жовтня 2019 року сімейні відносини з відповідачем припинені, син проживає разом з нею, у той час, як відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, незважаючи на те, що перебуває у працездатному віці.

Тож, позивач просила суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/4 частки від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімумів для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи від дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття, допустивши негайне виконання судового рішення у частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Процесуальні дії у справі

Спрощене позовне провадження за цими вимогами було відкрите ухвалою судді Арбузинського районного суду Миколаївської області від 11 листопада 2019 року, якою, до того ж, у порядку ч.2 ст. 13 ЦПК України, витребувано докази щодо спроможності відповідача утримувати дитину, позаяк, це було необхідно для захисту її прав та інтересів.

Позиція сторін

Позивач в судове засідання не з`явилась, про його дату, час і місце повідомлена належно, причин свого неприбуття не вказала, проте, надала письмову заяву, якою просила розглядати справу за її відсутності, паралельно висловивши позицю щодо підтримання своїх вимог.

Відповідач в судовому засіданні позов визнав повністю, однак, вказав, що на даний час у нього немає коштів аби сплачувати аліменти.

Пояснив, що донедавна працював у ПП АП Благодатненський птахопром, проте, був звільнений з роботи.

Крім цього, він має земельну ділянку площею 5, 25 га, яка перебуває в оренді. Зокрема, за минулий рік він отримав дохід від неї у розмірі близько 22 000,00 грн.

Житлового будинку і рухомого майна на праві власності не має, будь яких пенсійних виплат не отримує.

Позивачка з дитиною проживає окремо.

Установлені фактичні обставини справи і зміст правовідносин, що виникли між сторонами, з посиланням на докази, а також оцінка аргументів, наведених сторонами

У свою чергу, суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, дослідивши надані йому докази та оцінивши їх з точки зору належності і допустимості, достатності та взаємозв`язку, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному та безпосередньому дослідженні доказів, встановив наступні обставини, відповідні їм правовідносини і зробив такі висновки.

В судовому засіданні установлено, що відповідач є батьком дитини ОСОБА_3 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 ( а.с. 4).

Наразі дитина проживає разом з матір`ю, що підтвердив відповідач, і перебуває на її утри манні.

Тож, ці обставини вказані позивачем і визнані відповідачем, а тому не викликають сумнівів у суду.

Між тим, стаття 180 СК України установлює обов`язок батьків утримувати дитину/дітей до досягнення нею повноліття.

Цей обов`язок, виходячи із аналізу вказаної правової норми, стосується обох батьків, у тому числі й того з них, хто проживає окремо від дитини.

При цьому, способи виконання батьками такого роду обов`язку визначаються за домовленістю між ними, а за домовленістю між батьками той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі ( ч.1,2 ст. 181 СК України).

Та у цьому випадку, суд не установив наявності між сторонами домовленості щодо способів утримання їхньої спільної дитини, чи то у грошовій, чи то у натуральній формі, позаяк, достовірно установив, що дитина наразі перебуває лише на утриманні матері.

За такого, правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються нормою ч.3 ст. 181 СК України, згідно якої за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

При заявленні вимог у частці ж від заробітку (доходу), яка буде стягуватися як аліменти на дитину, остання визначається судом ( ч.1 ст. 183 СК України).

Тож, виходячи із системного аналізу вказаних правових норм, слідує, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину/дітей той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом і має право вибору щодо способу їх стягнення.

Таким чином, право на пердявлення позову про стягнення аліментів не залежить від факту перебування сторін у шлюбі або ж його розірвання, і такі факти не є юридично значущими для прийняття рішення про стягнення аліментів, позаяк, суд виходить із факту батьківства дитини, що у цьому випадку достовірно підтверджено належними і допустимим доказами.

При цьому, аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька або в твердій грошовій сумі і виплачуються щомісячно.

Та у будь якому випадку при визначення розміру аліментів суд ураховує обставини, що регламентовані ч.1 ст. 182 СК України.

Тому у цьому аспекті суд бере до уваги вік, стан здоров`я та матеріальне становище дитини, яка проживає окремо він батька, перебуває на утриманні лише матері та матеріальне становище і стан здоров`я відповідача, який, зокрема, не працює, рухомого майна на праві власності не має, володіє земельною ділянкою, отримує дохід від здачі її в оренду, інших неповнолітніх дітей та непрацездатних осіб на утриманні не має, у той час, як за ним обліковується виконавче провадження про стягнення аліментів на користь ОСОБА_4 на утримання дітей у розмірі 1/3 частини його заробітку (доходу), а також хворіє на іхтіоз, хронічний гастрит, виразкову хворобу дванадцятипалої кишки та гіпертонічну хворобу І ступеня та є особою працездатного віку.

Наявності інвалідності у відповідача будь якої групи суд не установив, так само, як і того, що захворювання відповідача позбавляють його можливості працювати.

І як наслідок, з урахуванням викладеного, з огляду на обов`язок відповідача утримувати свою дитину, суд приходить до висновку, що він спроможний сплачувати аліменти у заявленому позивачем розмірі.

При цьому, суд зважає на докази щодо стану здоров`я відповідача, зокрема, проте, виходить із того, що розмір аліментів має бути необхідним і достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини ( ч.2 ст. 182 СК України).

А відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН «Про права дитини» від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789- ХІІ (78912) від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Тож, інтереси та потреби дитини превалюють у даному, конкретному випадку, у той час, як відповідач повинен нести відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку і належного забезпечення дитини.

Отже, суд, у контексті установлених фактичних обставин, із числа тих, що регламентовані ч.1 ст. 182 СК України, приходить до висновку, що відповідач спроможний сплачувати аліменти на утримання дитини у розмірі, що заявлений позивачем, тобто, у розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу) і не менеш 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

І як наслідок, цей позов підлягає до повного задоволення.

При цьому, суд виходив із того, що у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року Європейським судом з прав людини наголошено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (пункт 54).

У статті 7 СК України визначено необхідність забезпечення дитині можливості здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Згідно із частинами другою та четвертою статті 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків.

А матеріальний же стан позивача чи то факт перебування/неперебування у шлюбі не впливає на право отримувати аліменти на утримання дитини та визначення їх розміру, позаяк, суд враховує спроможність платника у кожному конкретному випадку, у той час, обов`язок утримувати дитину стосується обох батьків і звертає увагу на те, що аліменти мають чітко визначене цільове призначення щодо задоволення потреб дитини і їх розмір жодним чином не може ставитись у залежність від доходу того з батьків, з ким проживає дитина.

Суд, крім того, не установив жодної із обставин, що передбачені ст. 188 СК України.

Стосовно тверджень відповідача про відсутність у нього доходів, то суд зауважує, що Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у своїй постанові від 25 вересня 2019 року у справі № 755/14148/18 вказав на те, що факт відсутності у батька або матері можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не фігурує в переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розмірів аліментів. Ця обставина не звільняє батьків від обов`язку по утриманню дитини.

До того ж, відповідач вказав на наявність у нього земельної ділянки і доходу у виді орендної плати.

При цьому, за правилами ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду із дня пред`явлення позову, а тому у цій ситуації їх слід стягувати з 01 листопада 2019 року, тобто з дня пред`явлення позову до суду та згідно п.1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України належить допустити негайне виконання рішення у межах суми платежу за один місяць.

Щодо розподілу судових витрат

На підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від 8 липня 2011 року

№ 3674-VI позивач звільнена від сплати судового збору за подання позову про стягнення аліментів.

Тож, у цьому випадку, з урахуванням задоволення позову, він підлягає розподілу за правилами ч.1 ст. 141 ЦПК України, тобто, має бути покладений на відповідача.

Вирішуючи дане питання, суд виходив із положень ст. 176 ЦПК України щодо ціни позову, а також із того, що згідно ч.2 ст. 4 Закону України Про судовий збір він не може бути меншим, аніж 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що на сьогоднішній день становить 768, 40 грн.

Отже, судовий збір, за такого, слід стягнути з відповідача на користь держави.

З цих мотивів, керуючись ст. 12, 13, 89, 141, 259, 263, 264, 265, 268, 279, 430 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розміні 1/4 (одна четверта) частки від усі видів його заробітку (доходу), щомісячно, починаючи з 01 листопада 2019 року і до досягнення дитиною повноліття.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 768 (сімсот шістдесят вісім) грн. 40 коп.

Допустити негайне виконання цього рішення в частині стягнення аліментів на утримання дитиниу межах суми платежу за один місяць.

Рішення суду може бути оскаржене учасниками справи, а також особами, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки шляхом подання апеляційної скарги до Миколаївського апеляційного суду через Арбузинський районний суд Миколаївської області протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відсутність у виконавчому листі відомостей про реєстраційний номер облікової картки платника податків та його паспортні дані не є підставою для повернення державним виконавцем виконавчих документів без прийняття до виконання.

Позивач : ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , паспорт серії НОМЕР_1 , виданий Арбузинським РВ УМВС України в Миколаївській області, зареєстрована за адресою : АДРЕСА_1 .

Відповідач : ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , паспорт серії НОМЕР_2 , виданий Арбузинським РВ УМВС України в Миколаївській області, ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , зареєстрований/ за адресою : АДРЕСА_2 .

Суддя І.В. Явіца