ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 грудня 2019 року м.Суми

Справа №591/426/16-ц

Номер провадження 22-ц/816/4897/19

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Левченко Т. А. (суддя-доповідач),

суддів - Ткачук С. С. , Орлова І. В.

з участю секретаря судового засідання - Чуприни В.І.,

сторони:

позивач Кредитна спілка «Сумська кредитна спілка»,

відповідачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщенні Сумського апеляційного суду в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Зарічного районного суду м. Суми від 22 лютого 2017 року, ухвалене у складі судді Бурди Б.В., в приміщенні Зарічного районного суду м. Суми,

В С Т А Н О В И В:

У січні 2016 року кредитна спілка «Сумська кредитна спілка» (далі - КС «Сумська кредитна спілка») звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, який мотивує тим, що 18 вересня 2013 року між спілкою та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 7489, за умовами якого позичальник отримала кредит у розмірі 10 000 грн, зі сплатою 72 % річних, строком до 08 вересня 2015 року.

18 вересня 2013 року та 24 вересня 2013 року для забезпечення виконання зобов`язання за вказаним договором про надання кредиту між спілкою та ОСОБА_2 , ОСОБА_3 укладено окремі договори поруки, за умовами яких поручителі зобов`язалися солідарно з позичальником відповідати перед банком за виконання ним зобов`язання по вказаному договору про надання кредиту.

Відповідачі взяті на себе зобов`язання не виконували, на вимоги банку не реагували, внаслідок чого станом на 17 листопада 2016 року утворилася заборгованість за кредитним договором у розмірі 33 401 грн 17 коп.

Остаточно уточнивши позовні вимоги (а. с. 178-182, Т. 1), просить стягнути на користь КС «Сумська кредитна спілка» у солідарному порядку з відповідачів заборгованість по Договору про надання кредиту та Договору поруки, а саме: повернення кредиту 10 000 грн, залишок нарахованих несплачених відсотків на 06 травня 2015 року 15 543 грн 28 грн, відсотки за користування кредитом з 06 травня 2015 року до 01 липня 2015 року 591 грн 78 коп., підвищені відсотки за користування кредитом з 05 липня 2015 року до 08 вересня 2015 року 2603 грн 84 коп., відсотки з 08 вересня 2015 року до 17 листопада 2016 року з врахуванням облікової ставки НБУ 4662 грн 23 коп., на загальну суму 33 401 грн 17 коп.

Зарічний районний суд м. Суми рішенням від 22 лютого 2017 року позов задовольнив частково: стягнув на користь КС «Сумська кредитна спілка» з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором у сумі 32 099 грн 21 коп.; стягнув з ОСОБА_2 , як солідарного боржника ОСОБА_1 , на користь КС «Сумська кредитна спілка» заборгованість за кредитним договором у сумі 32 099 грн 21 коп.; стягнув з ОСОБА_3 , як солідарного боржника ОСОБА_1 , на користь КС «Сумська кредитна спілка» заборгованість за кредитним договором у сумі 32 099 грн 21 коп.

Стягнув на користь КС «Сумська кредитна спілка» з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 судові витрати по 440 грн 96 коп.з кожного.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати, а позов задовольнити частково.

В доводах апеляційної скарги зазначає, що суд при ухваленні рішення, застосовуючи положення Закону України «Про захист прав споживачів» невірно дійшов висновків щодо відсотків, які нараховувались відповідно до п. 2.5 Кредитного договору, а саме щодо зменшення розміру відсотків, замість визнання даного пункту договору недійсним.

Вказує на те, що кредитна спілка в розрахунок заборгованості за кредитним договором включила як відсотки, які нараховані відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України та п. 2.1 кредитного договору в сумі 7397 грн 21 коп., так і відсотки, нараховані відповідно до ч. 2 ст. 625 УК України та п. 2.5 кредитного договору.

Вважає, що суд не міг зменшити відсотки в розмірі 144% річних до 72% річних, оскільки вони нараховані відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України і не є неустойкою.

А тому, на її думку, суд безпідставно стягнув з відповідачів відсотки на загальну суму 17 436 грн 98 коп. Вважає, що крім тіла кредиту та відсотків за користування кредитними коштами після закінчення строку дії кредитного договору, суд мав стягнути з неї відсотки за користування кредитом в розмірі 5897 грн 21 коп. = 7397 грн 21 коп. (грошовий еквівалент відсотків передбачений графіком погашення заборгованості) 1500 грн (платежі, здійснені відповідачем).

Інші кошти в розмірі 11 539 грн 77 коп. (17 436 грн 98 коп. 5897 грн 21 коп.) не можуть вважатися відсотками, які нараховані відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України та п. 2.1 кредитного договору, оскільки вони не передбачені графіком погашення заборгованості, який підписаний сторонами, а отже суперечать вимогам ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» та вимогам ч. 1 ст. 1049 ЦК України.

Сторони повідомлені про час, місце та дату розгляду справи у встановленому процесуальним законодавством порядку. Як повідомив представник відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_4 відповідач ОСОБА_1 на даний час проживає у Польщі, але він повідомив її про розгляд справи за допомогою додатку Viber. Крім того відповідач ОСОБА_1 повідомлена судом про час, місце та дату розгляду справи всіма передбаченими процесуальним законодавством способами.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_4 , який підтримав апеляційну скаргу, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Частково задовольняючи позов КС «Сумська кредитна спілка», суд першої інстанції виходив з того, що визначення у пункті 2.5 відсотків у розмірі 144 %, які нараховуються на непогашену суму кредиту, є несправедливими, суперечать принципам розумності, виваженості та справедливості, унаслідок чого проценти підлягають розрахунку у розмірі їх базової ставки. Крім того, оскільки встановлений договором про надання кредиту між позивачем та позичальником строк повернення процентів до 08 вересня 2015 року, який є терміном виконання основного зобов`язання, договором не встановлено розмір процентів після спливу вищезазначеного строку, тому обґрунтованою є вимога позивача про покладення на позичальника обов`язку сплатити проценти за період з 08 вересня 2015 року по 17 листопада 2016 року, тобто після закінчення строку дії договору, на рівні облікової ставки Національного банку України.

Проте повністю погодитись з висновками суду першої інстанції не можна, так як суд дійшов їх з неповним з`ясуванням обставин справи та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 18 вересня 2013 року між КС «Сумська кредитна спілка» та ОСОБА_1 укладено Договір № 7489 про надання кредиту, за умовами якого позичальник отримала кредит у розмірі 10 000 грн зі сплатою 72 % річних, строком до 08 вересня 2015 року (а. с. 11, т. 1).

Згідно видаткового касового ордеру від 18 вересня 2013 року позичальнику видано кредит у сумі 10 000 грн (а. с. 187, т. 1).

18 вересня 2013 року для забезпечення виконання зобов`язання за вказаним договором про надання кредиту між КС «Сумська кредитна спілка» та ОСОБА_2 укладено договір поруки № 7489/1, а 24 вересня 2013 року між КС «Сумська кредитна спілка» та ОСОБА_3 укладено договір поруки № 7489/2, за умовами яких поручитель зобов`язався солідарно з позичальником відповідати перед банком за виконання ним зобов`язання по вказаному договору про надання кредиту (а. с. 9-10, т. 1).

Відповідачі, як позичальник так і поручителі, взяті на себе зобов`язання не виконали внаслідок чого відповідно до розрахунку позивача станом на 17 листопада 2016 року виникла заборгованість за кредитним договором у розмірі 33 401 грн 17 коп., з яких: заборгованість за кредитом у розмірі 10 000 грн, заборгованість за відсотками у розмірі 16 135 грн 06 коп., заборгованість зі сплати підвищених відсотків за період з 05 липня 2015 року по 08 вересня 2015 року у розмірі 2 603 грн 84 коп., а також відсотки за період користування позикою після спливу строку дії договору (з 08 вересня 2015 року по 17 листопада 2016 року) у розмірі 4 662 грн 23 коп.

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з пунктами 3 та 4 частини першої статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки, відшкодування збитків.

Отже, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримувати визначені у договорі строки (терміни), зокрема щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням.

Згідно з частиною першою статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

У статті 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно частини другої статті 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 («Позика») глави 71 («Позика. Кредит. Банківський вклад»), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Частиною другою статті 1050 ЦК України передбачено що, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Пунктом 2.1 договору про надання кредиту передбачено, що відсоток за користування кредитом є змінним. Його розмір розраховується згідно з умовами договору, виходячи з базової ставки 72 % річних. Відсоток нараховується на непогашену суму кредиту за кожен день її використання, але не менше чим за 30 днів. Зміна розміру відсотку відбувається у разі виникнення умов, викладених в. п. 2.5 договору.

Відповідно до п. 2.5 договору про надання кредиту, при перевищенні вказаних в графіку строків оплати більше ніж на 15 днів, або не повного погашення суми кредиту і відсотків, встановленої графіком, позичальник за кожен день прострочення, до моменту погашення кредиту відповідно до графіку оплати, сплачує 144% річних, які нараховуються на непогашену суму кредиту.

Згідно ч.1 ст. 18, п.5 ч.3 ст. 18, ч.5 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Несправедливими є, зокрема, умови договору про: встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним.

Колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду, що вимоги пункту 2.5 щодо визначення відсотків у розмірі 144% річних, які нараховуються на непогашену суму кредиту, є несправедливими, суперечать принципам розумності та добросовісності, тягнуть як наслідок дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду позичальнику як споживача послуг кредитної спілки, оскільки такі умови договору визначають вимогу по сплаті непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання нею зобов`язань за укладеним кредитним договором.

Отже, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав щодо нарахування підвищених відсотків у розмірі 144% річних. В той же час суд першої інстанції не перевірив наданий позивачем розрахунок заборгованості про відсоткам внаслідок чого невірно визначив суму процентів, яка підлягає стягненню з відповідачів.

Позивачем суду був наданий розрахунок заборгованості по відсоткам по договору про надання кредиту за період з 18 вересня 2013 року по 07 вересня 2015 року (а. с. 189, т. 1) на загальну суму 18738 грн 90 коп. Проте вказаний розрахунок суперечить позовним вимогам, оскільки з даного розрахунку вбачається, що за періоди: з 22 лютого 2014 року по 01 липня 2014 року, з 01 серпня 2014 року по 02 вересня 2014 року, з 19 березня 2015 року по 05 травня 2015 року та з 05 червня 2015 року по 07 вересня 2015 року відсотки обраховувалися, виходячи з підвищеної відсоткової ставки 144% річних, а в позовній заяві заявлено вимоги про нарахування та стягнення підвищених відсотків тільки за період з 05 липня 2015 року по 08 вересня 2015 року.

Оскільки вимоги пункту 2.5 щодо визначення відсотків у розмірі 144% річних, які нараховуються на непогашену суму кредиту, є несправедливими, відтак в межах заявлених позовних вимог підлягають стягненню відсотки, виходячи з базової ставки 72% річних за період з 18 вересня 2013 року по 04 липня 2015 року, за вирахуванням суми здійснених ОСОБА_1 платежів в розмірі 1500 грн, що становить

(10 000 грн х 72% : 365 х 655 днів) 1500 грн = 11 420 грн 55 коп.

З наведених мотивів не підлягають задоволенню і вимоги кредитної спілки про стягнення відсотків за період з 05.07.2015 року по 08.09.2015 року в сумі 2603,84 грн, оскільки вони заявлені на підставі п. 2.5. кредитного договору. Вимогу ж про стягнення відсотків за вказаний період в іншому розмірі позивачем не заявлено.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 та ч. 1 ст. 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 ч. 1 ст. 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Зазначений висновок викладений в постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18).

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Умовами кредитного договору сторони погодили щомісячну сплату відсотків за кредитом на непогашену суму кредиту за кожний день її використання, який наданий на 24 місяці - до 08 вересня 2015 року включно.

Оскільки зі спливом строку, на який був наданий кредит, припинилося право позивача нараховувати відсотки за кредитним договором, то після 08 вересня 2015 року позивач не міг нараховувати такі відсотки та має право на застосування ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Відтак, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку щодо наявності у позивача права нараховувати проценти після спливу визначеного договором строку кредитування, тобто після 08 вересня 2015 року.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що з ОСОБА_1 підлягають стягненню відсотки за користування кредитом в розмірі 5897 грн 21 коп, які передбачені графіком погашення заборгованості, за вирахуванням здійснених нею платежів, оскільки в графіку розмір відсотків був обрахований позивачем за умови належного виконання позичальником своїх зобов`язань по погашенню кредиту. Так як ОСОБА_1 належним чином не виконувались зобов`язання за кредитним договором, підлягають нарахуванню відсотки на непогашену суму кредиту за кожен день користування, як передбачено п. 2.1 договору про надання кредиту в межах заявлених позовних вимог.

Отже, загальний розмір заборгованості за даним кредитним договором, який підлягає стягненню з позичальника становить 21 420 грн 55 коп., з яких: 10 000 грн 00 коп. заборгованість з повернення тіла кредиту; 11 420 грн 55 коп. заборгованість зі сплати відсотків.

З матеріалів справи вбачається, що поручителями за договором про надання кредиту виступили відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , кожен з яких уклав з позивачем окремий договір поруки.

Відповідно до ст. 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки.

За змістом п. 3.2 договорів поруки поручитель та позичальник несуть солідарну відповідальність перед кредитором.

При цьому умовами договорів поруки не передбачено солідарної відповідальності поручителів між собою.

Норми закону, якими регулюються правовідносини поруки, не містять положень щодо солідарної відповідальності поручителів за різними договорами, якщо договорами поруки не передбачено іншого.

В даній справі кожен з поручителів окремо поручився відповідати перед кредитором разом з позичальником як солідарний боржник.

Суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та дійшов обгрунтованого висновку, що підстави для солідарного стягнення з поручителів кредитної заборгованості відсутні, проте помилково зазначив у рішенні про стягнення суми заборгованості за кредитним договором також окремо і з позичальника, хоча позивач наполягав на стягненні заборгованості з позичальника та поручителів в солідарному порядку.

Отже рішення суду на підставі п. 1, п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підлягає зміні в частині розміру заборгованості за кредитним договором і розподілу судових витрат, а саме підлягає стягненню на користь КС «Сумська кредитна спілка»: солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 заборгованість за договором № 7489 про надання кредиту від 18 вересня 2013 року в сумі 21 420 грн 55 коп.; солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 заборгованість за договором № 7489 про надання кредиту від 18 вересня 2013 року в сумі 21 420 грн 55 коп.

Відповідно до ч.ч. 1, 13 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Отже пропорційно задоволеним позовним вимогам підлягає стягненню на користь КС «Сумська кредитна спілка» з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 судові витрати по 294 грн 57 коп. з кожного.

Крім того, відповідно до задоволеної частини вимог апеляційної скарги підлягають стягненню з КС «Сумська кредитна спілка» на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору за подання заяви про перегляд заочного рішення в сумі 115 грн 67 коп., за подання апеляційної скарги в сумі 636,19 грн 84 коп., за подання касаційної скарги в сумі 666 грн 26 коп.

Відповідно до положень п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб відносяться до малозначних справ.

Враховуючи, що ціна позову складає 33 401 грн 17 коп., дана справа є малозначною, а тому касаційному оскарженню відповідно до п. 1 ч. 6 ст. 19, п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягає.

Керуючись ст. ст. 367; 374 ч. 1 п. 2; 376 ч. 1 п. 1, п.4; 381-382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Зарічного районного суду м. Суми від 22 лютого 2017 року змінити в частині розміру заборгованості за кредитним договором і розподілу судових витрат та викласти резолютивну частину рішення в наступній редакції:

Стягнути на користь Кредитної спілки «Сумська кредитна спілка» солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 заборгованість за договором № 7489 про надання кредиту від 18 вересня 2013 року в сумі 21 420 гривень 55 копійок.

Стягнути на користь Кредитної спілки «Сумська кредитна спілка» солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 заборгованість за договором № 7489 про надання кредиту від 18 вересня 2013 року в сумі 21 420 гривні 55 копійки.

Стягнути на користь Кредитної спілки «Сумська кредитна спілка» з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 судові витрати по 294 гривні 57 копійок з кожного.

Стягнути з Кредитної спілки «Сумська кредитна спілка» на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору за подання заяви про перегляд заочного рішення в сумі 115 гривень 67 копійки, за подання апеляційної скарги в сумі 636 гривень 19 копійки, за подання касаційної скарги в сумі 666 гривень 26 копійок.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і відповідно до п. 1 ч. 6 ст. 19, п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складено 06 грудня 2019 року.

Головуючий Т.А. Левченко

Судді: С.С.Ткачук

І.В. Орлов