Справа № 161/161/19
Провадження № 2/161/1043/19
ЛУЦЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 березня 2019 року Луцький міськрайонний суд Волинської області у складі: головуючого - судді Кихтюка Р.М.

секретаря Козак О.А.,

з участю позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором позики,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_3 про стягнення коштів.

Свій позов обґрунтовує тим, що вона 04.10.2017 року уклала з ОСОБА_3 договір позики грошових коштів, за яким передала останньому 13 000 доларів США. На підтвердження укладеного договору позики із ОСОБА_3 були надані розписки від 20.03.2018 року та 16.10.2018 року.

Однак, станом на день звернення до суду позичальник кошти позикодавцю не повернув.

Покликаючись на викладені обставини, просив суд стягнути з відповідача на її користь 13 000 доларів США, що в гривневому еквіваленті становить 347 100 грн. та судові витрати по справі.

Позивач та її представник в судовому засіданні позовні вимоги зменшили на суму 450 доларів США, які відповідач повернув, в решті позов підтримали та просили його задовольнити.

Відповідач в судовому засіданні позов визнав та не заперечував щодо його задоволення.

Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні ( позичальникові ) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів ( суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, а у випадку, коли позикодавцем є юридична особа, незалежно від суми (ч.1 ст.1047 ЦК України).

На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (ч.2 ст.1047 ЦК України).

Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Зазначена правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду України від 18.09.2013 року №6-63цс13.

Згідно з ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом предявлення вимоги, позика має бути повернута позичальником протягом тридцяти днів від дня предявлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Судом встановлено, що 04 жовтня 2017 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 був укладений договір позики у письмовій формі, за яким відповідач отримав від позивача грошові кошти в сумі 13 000 доларів США, з терміном повернення до 04.11.2017 року (а.с. ).

20.03.2018 року та 16.10.2018 року ОСОБА_3 було надано ОСОБА_1 розписки про зобовязання повернути отримані кошти. Однак, на час звернення до суду з даним позовом боржник свої зобовязання не виконав, кошти позивачу не повернув.

Згідно зі ст.99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня.

Гривня є законним платіжним засобом на території України (ч.1 ст.192 ЦК України).

Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (ч.2 ст.192 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст.533 ЦК України грошове зобовязання має бути виконане у гривнях.

Отже, гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України.

Разом із тим ч.2 ст.533 ЦК України допускає, що сторони можуть визначити у грошовому зобовязанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобовязанням, визначається у гривнях за офіційним курсом Національного банку України.

Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що незалежно від валюти боргу (тобто грошової одиниці, в якій обчислена сума зобовязання), валютою платежу, тобто засобом погашення грошового зобовязання і фактичного його виконання є національна валюта України гривня.

Крім того, у ч.2 ст.533 ЦК України передбачено, що якщо у зобовязані визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Зазначена правова позиція висловлена в постановах Верховного Суду України від 02.07.2014 року №6-79цс14, від 16.09.2015 року №6-190цс15, яка згідно зі ст.360-7 ЦПК України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Отже, положення чинного законодавства хоч і визначає національну валюту України, як єдиний законний платіжний засіб на території України, однак не містять заборони на вираження у договорі грошових зобовязань в іноземній валюті, визначення грошового еквівалента зобовязання в іноземній валюті, а також на здійснення перерахунку грошового зобовязання у випадку зміни Національним банком України курсу національної валюти України по відношенню до іноземної валюти (правова позиція Верховного Суду України, яка висловлена в постановах від 04.07.2011 року №3-62гс11,від 07.10.2014 року №3-133гс14).

Судом встановлено, що в розписці грошові зобовязання визначені в іноземній валюті, а саме доларах США, в звязку з чим до спірних правовідносин підлягає застосуванню норма ч. 2 ст. 533 ЦК України.

Таким чином, суд приходить до висновку, що з позичальника в користь позикодавця слід стягнути заборгованість за договором позики, а саме грошову суму в гривнях, яка є еквівалентною 13 000 доларів США за офіційним курсом Національного банку України на день ухвалення даного рішення судом, а саме 26,31 грн. за 100 доларів США. Отже, до стягнення з відповідача в користь позивача підлягає 330190,50 грн. (26,31х12550).

Отже, на підставі викладеного, з відповідача слід стягнути на користь позивача, у звязку з неналежним виконанням зобовязання кошти в сумі 330190,50 грн..

У відповідності до вимог ст.141 ЦПК України з ОСОБА_3 в користь ОСОБА_1 слід стягнути також 3301,91 грн. судового збору.

На підставі ст.ст. 526, 625, 1048-1050 ЦК України, керуючись ст.ст. 4, 7, 8, 10, 11, 12, 13, 83, 247,258, 259, 263 - 265, 268 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН невідомо) на користь ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_2, ІПН 12550) доларів США, що в гривнях на момент ухвалення рішення становить 330 190,50 грн. (триста тридцять тисяч сто девяносто грн.. 50 коп.) боргу за договором позики від 04.10.2017 року.

Стягнути з ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН невідомо) на користь ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_2, ІПН) 3301,91 грн. ( три тисячі триста одну грн.. 91 коп. судових витрат.

Рішення суду може бути оскаржено до Волинського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Суддя Луцького міськрайонного суду Р.М. Кихтюк

Повний текст рішення складений 20 березня 2019 року.