РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 січня 2019 року

Рівненський міський суд Рівненської області в особі судді - Кучиної Н.Г.

з участю секретаря судового засідання Ющук О.С.

з участю представника позивача, адвоката ОСОБА_1

представника відповідача - ОСОБА_2,

розглянувши в загальному позовному провадженні у відкритому судовому засіданні в місті Рівне цивільну справу № 569/17823/17 за первісним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про поділ спільного майна подружжя та за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя,-

ВИРІШИВ:

Позивач ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 про поділ спільного майна подружжя, в якому просить поділити майно, набуте ними за час шлюбу, визнавши за ним право власності на ? частину автомобіля марки « Сіtroеn DS5, 2013 року виготовлення, об»єм двигуна 1560 м.куб, державний номерний знак НОМЕР_1.

Позовні вимоги за первісним позовом обґрунтовані тими обставинами, що під час перебування у шлюбі сторонами за спільні кошти було придбано автомобіль марки « Сіtroеn DS5, 2013 року виготовлення, об»єм двигуна 1560 м.куб, державний номерний знак НОМЕР_1. Вважає, що автомобіль належить йому та відповідачу на праві спільної сумісної власності.

Ухвалою Рівненського міського суду від 04 грудня 2017 року справу призначено до розгляду.

Ухвалою Рівненського міського суду від 04.12.2017 року було вжито заходи забезпечення первісного позову, шляхом накладення арешту « Сіtroеn DS5, 2013 року виготовлення, об»єм двигуна 1560 м.куб, державний номерний знак НОМЕР_1.

21 лютого 2018 року відповідач за первісним позовом подала до суду відзив на позову заяву, в якому просила врахувати той факт, що сам ОСОБА_3 стверджує про припинення між ними будь яких відносин, то очевидним є факт, що даний автомобіль, хоч і був придбаний в період шлюбу, натомість не може вважатися спільним майном подружжя, а відтак не може бути обєктом спільної сумісної власності.

23 лютого 2018 року судом прийнято до спільного розгляду зустрічну позовну заяву ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя.

ОСОБА_4 звернулася до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_3, в якому просить визнати автомобіль Volkswagen Caddy, 2009 року випуску, обєм - 1896, мотоцикл Viper ZS150J, 2012 року випуску, обєм - 150 см.куб., напівпричіп LECITRAILER Зе20, 1994 року випуску, обєктом права спільної сумісної власності подружжя та стягнути з ОСОБА_3 на її користь грошову компенсацію належної їй частки у спільному майні подружжя (вартості транспортних засобів) у розмірі 225 375 гривень, 00 коп.

Позовні вимоги за зустрічним позовом обґрунтовані тими обставинами, що 18 листопада 2012 року між нею та відповідачем по справі ОСОБА_3 було зареєстровано шлюб, про що в книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис №46, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії 1-ГЮ №082191.

За час спільного проживання вони мали спільний бюджет, вели спільне господарство, разом вирішували всі побутові питання, мали взаємні права та обовязки.

В період шлюбу нею та відповідачем за їх спільні кошти було придбано у приватну спільну сумісну власність автомобіль Volkswagen Caddy, 2009 року випуску, обєм - 1896, мотоцикл Viper ZS150J, 2012 року випуску, обєм - 150 см.куб., напівпричіп LECITRAILER Зе20, 1994 року випуску.

Згідно Довідки від 16.02.2018 року середня ринкова вартість автомобіль Volkswagen Caddy, 2009 року випуску, обєм - 1896, станом на 16.02.2018 року становить 169920,00 гри. (сто шістдесят девять тисяч девятсот двадцять гривень, 00 коп.),;

Згідно довідки від 16.02.2018 року середня ринкова вартість мотоцикла Viper ZS150J, 2012 року випуску, обєм - 150 см.куб., становить 13380,00 грн. (тринадцять тисяч триста вісімдесят гривень 00 копійок).,

Згідно довідки від 16.02.2018року середня ринкова вартість напівпричепа LECITRAILER Зе20, 1994 року випуску - станом на 16.02.2018 року становить 267450,00 грн. (двісті шістдесят сім тисяч чотириста пятдесят гривень, 00 коп.).

Вартість транспортних засобів нею визначено на підставі Довідок ПП „Експерт-Сервіс- Альфа - експертного центру після аварійного захисту станом на момент подачі даного позову.

Вказані транспортні засоби перебувають у їх спільній сумісній власності, проте відповідач особисто їх використовує і вони зареєстровані на його імя.

Кошти на їх придбання буди використані із сімейного бюджету.

Ухвалою Рівненського міського суду від 05 червня 2018 року по вищевказаній справі було призначено судову почеркознавчу експертизу.

Ухвалою Рівненського міського суду від 13 червня 2018 року відновлено провадження, оскільки відпала необхідність у проведенні експертизи, у звязку з виключенням з числа доказів копії довіреності від 04 березня 2017 року.

Представник позивача за первісним позовом в судовому засіданні підтримав заявлені вимоги та заперечив проти зустрічних позовних вимог.

Представник відповідача за первісним позовом в судовому засідання позовні вимоги за зустрічним позовом підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити, проти первісного позову заперечувала.

Суд, заслухавши обґрунтування та заперечення сторін, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до таких висновків.

Судом встановлено, що сторони перебували у шлюбі, зареєстрованому 18 листопада 2012 року Клеванською селищною радою Рівненського району Рівненської області.

Рішенням Рівненського міського суду від 22.02.2018 року шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 розірвано. Рішення суду набрало законної сили 27 березня 2018 року.

В судовому засіданні встановлено, що під час перебування у шлюбі за спільні кошти сторін по справі було придбано автомобіль « Сіtroеn DS5, 2013 року виготовлення, об»єм двигуна 1560 м.куб, державний номерний знак НОМЕР_1 .

Відповідно до витягу з реєстру МВС України від 26.10.2017 року за ОСОБА_4 зареєстрований транспортний засіб «Сіtroеn DS5, 2013 року виготовлення, об»єм двигуна 1560 м.куб, державний номерний знак НОМЕР_1.

Доводи представника відповідача ОСОБА_4 проте, що саме позивач стверджував, що на момент придбання автомобіля вони не проживали спільно, а отже автомобіль « Сіtroеn DS5 придбано за власні кошти ОСОБА_4 судом не приймаються, оскільки належних та допустимих доказів придбання автомобіля за власні кошти суду не надано та в судовому засіданні не здобуто.

Натомість з довідки Державної фіскальної служби України Рівненської митниці ДФС №6209/41/1770-18 від 14.08.2018 року слідує, що спірний автомобіль « Сіtroеn DS5, 2013 року виготовлення, об»єм двигуна 1560 м.куб, державний номерний знак НОМЕР_1 був ввезений на територію України через пункт пропуску «Ягодин-Дорогуськ» Волинської митниці ДФС ОСОБА_3 07 березня 2017 року, а з довідки Рівненського районного суду Рівненської області №01-10/237/2018 від 06.09.2018 року вбачається, що ОСОБА_4 06 березня 2018 року та 07 березня 2018 року перебувала на роботі.

Таким чином судом встановлено, що спірний автомобіль « Сіtroеn DS5, 2013 року виготовлення, об»єм двигуна 1560 м.куб, державний номерний знак НОМЕР_1 був придбаний під час перебування сторін у шлюбі та за їх спільні кошти, а отже є спільною сумісною власністю подружжя.

Згідно статті 68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу.

Відповідно до ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

У ст.372 ЦК України зазначено, що майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Згідно з ч. 1 ст. 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою.

В постанові Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" роз'яснено, що спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту) незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Визначаючись із розміром ідеальних часток в транспортних засобах, що належать сторонам на праві спільної сумісної власності, суд враховує положення ч. 1 ст. 70 СК України, відповідно до якої у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

В судовому засіданні не встановлено, а сторонами не надано доказів про наявну домовленість між ними щодо відступлення від рівності часток, наявний шлюбний договір або про наявні підстави для застосування судом принципу відступлення від рівності часток.

За наведеного суд приходить до висновку, що ідеальні частки належного сторонам на праві спільної сумісної власності транспортного засобу є рівними та складають по 1/2.

Суд, враховуючи викладені обставини та пріоритет реального поділу майна подружжя, дійшов висновку, що у порядку поділу майна подружжя є доцільним поділити майно, набуте ОСОБА_3 та ОСОБА_4 за час шлюбу, визнавши за ОСОБА_3 право власності на ? частину автомобіля марки « Сіtroеn DS5, 2013 року виготовлення, об»єм двигуна 1560 м.куб, державний номерний знак НОМЕР_1.

Щодо вимоги позивача (за зустрічним позовом) про визнання автомобіля Volkswagen Caddy, 2009 року випуску, обєм - 1896, мотоцикла Viper ZS150J, 2012 року випуску, обєм - 150 см.куб., напівпричіпа LECITRAILER Зе20, 1994 року випуску, обєктом права спільної сумісної власності подружжя, суд зазначає таке.

Судом встановлено та не заперечувалося сторонами, що автомобіль Volkswagen Caddy, 2009 року випуску, обєм - 1896, мотоцикл Viper ZS150J, 2012 року випуску, обєм - 150 см.куб., напівпричіп LECITRAILER Зе20, 1994 року випуску набуто сторонами під час перебування в шлюбі, тому не відноситься до переліку майна, яке є особистою власністю чоловіка або дружини, воно є спільною сумісною власністю подружжя.

Відповідно до витягу з реєстру МВС України від 02 лютого 2018 року за ОСОБА_3 зареєстрований Volkswagen Caddy, 2009 року випуску, обєм - 1896, мотоцикл Viper ZS150J, 2012 року випуску, обєм - 150 см.куб., напівпричіп LECITRAILER Зе20, 1994 року випуску.

Відповідачем (за зустрічним позовом) по справі доказів, які б спростовували твердження позивача (за зустрічним позовом), щодо того, що автомобіль Volkswagen Caddy, 2009 року випуску, обєм - 1896, мотоцикл Viper ZS150J, 2012 року випуску, обєм - 150 см.куб., напівпричіп LECITRAILER Зе20, 1994 року випуску не є спільною сумісною власністю подружжя не надано.

Згідно із ч.З ст.368 ЦК України та ч.І ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловіку на праві спільної сумісної власності.

Відповідно до правової позиції ВСУ у Постанові пленуму ВСУ у справі №6-1109цс15 від 16.12.2015 року, №6-37цс13 від 15.05.2013 року основою майнових прав відносин подружжя є положення про те, що майно набуте подружжям за час шлюбу, належить чоловіку та дружину на праві спільної сумісною власності, незалежно від того, що один з них не мав поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба, тощо) самостійного заробітку (доходу); вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя (стаття 60 СК України).

П.23 Постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 року №11 „Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя, визначено, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК України, ч. З ст. 368 ЦК України, відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Обєктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (стаття 61 СК України).

Відповідно до статті 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить чоловікові та дружині на праві спільної сумісної власності.

Суд, враховуючи вищевикладене вважає за доцільне визнати автомобіль Volkswagen Caddy, 2009 року випуску, об»єм 1896, мотоцикл Viper ZS 150J, 2012 року випуску, об»єм 150 см. куб, напівпричіп Lecitrailer 3е20, 1994 року випуску, об»єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Щодо вимоги позивача (за зустрічним позовом) про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 грошову компенсацію належної їй частки у спільному майні подружжя (вартості транспортних засобів) у розмірі 225 375 гривень, 00 коп, суд зазначає таке.

У відповідності до ст.63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Стаття 70 СК України, визначає, що у разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними. Стаття 71 СК України визначено, що майно яке є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом.

Статтею 368 ЦК України визначено, що спільна сумісна власність двох і більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Субєктами права спільної сумісної власності можуть бути фізичні, юридичні особи, а також держава, територіальні громади, якщо інше не встановлено законом. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Майно набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сімї, є їхньою спільно сумісно власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі.

Враховуючи положення ч. 2 ст. 183 ЦК України, відповідно до якої неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення, транспортний засіб, на частину якого позивач просить визнати за ним право власності, є неподільною річчю.

Вирішуючи питання про поділ вказаного спірного майна, що є об»єктом права спільної сумісної власності подружжя, суд має застосовувати положення частин 4, 5 ст. 71 СК України щодо обов»язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Відповідно до ч. 2, 4, 5 ст. 71 СК України, неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Домовленості між сторонами з приводу поділу автомобіля Volkswagen Caddy, 2009 року випуску, об»єм 1896, мотоцикла Viper ZS 150J, 2012 року випуску, об»єм 150 см. куб, напівпричіпа Lecitrailer 3е20, 1994 року випуску в добровільному порядку не досягнуто, при цьому ОСОБА_3 заперечує проти отримання грошової компенсації замість вартості частки спільного майна та не внесено позивачем (за зустрічним позовом) попередньо на депозитний рахунок суду такої грошової суми в якості компенсації.

В судовому засіданні представник позивача за зустрічним позовом ОСОБА_4 просить стягнути компенсацію за частку її довірительки у праві спільної сумісної власності на автомобілі, проте такі вимоги не грунтуються на вимогах закону, оскільки належних та допустимих доказів, що ОСОБА_3 відчужив спірне майно та отримав грошові кошти суду не надано.

Представник позивача ОСОБА_4 покликається на те, що його довірителька згідна на стягнення на її користь компенсації за спірні автомобілі, однак законодавець чітко зазначив, що присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної суми на депозитний рахунок суду.

Судом встановлено і дана обставина визнана сторонами, що кошти на депозитий рахунок суду жодною із сторін не вносились.

Крім того, судом враховується, що позивачем (за зустрічним позовом) не ставиться питання поділу спірного майна, а саме: автомобіля Volkswagen Caddy, 2009 року випуску, об»єм 1896, мотоцикла Viper ZS 150J, 2012 року випуску, об»єм 150 см. куб, напівпричіпа Lecitrailer 3е20, 1994 року випуску, набутого ОСОБА_3 та ОСОБА_4 за час шлюбу, визнавши право власності на ? частину автомобіля Volkswagen Caddy, 2009 року випуску, об»єм 1896, мотоцикла Viper ZS 150J, 2012 року випуску, об»єм 150 см. куб, напівпричіпа Lecitrailer 3е20, 1994 року випуску.

Враховуючи, що позивач (за зустрічним позовом) з цих підстав до суду не звертався, порядок визначення способу захисту, який суд може застосувати, здійснюючи правосуддя встановлено в ст. 5 Цивільного процесуального кодексу України.

При визначенні способу захисту у відповідності до вказаної норми слід враховувати положення ч.1 ст. 13, п. 4 ч. З ст. 175 ЦПК, відповідно до яких спосіб захисту, який може застосувати суд при вирішенні справи, обирає позивач, а отже, - суд позбавлений можливості на власний розсуд обирати і захищати права позивача у спосіб, який останній не просить застосувати.

За загальним правилом (ч. 1 ст. 5 ЦПК) суд здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Зазначене слід розуміти так, що суд захищає права, свободи та інтереси осіб у спосіб, який прямо передбачений нормою матеріального права або договором.

При цьому, позивач, обираючи спосіб захисту, який він просить суд застосувати для захисту його прав, свобод чи інтересів, може скористатися можливістю вибору між декількома способами захисту (передбаченими законом або договором), якщо це не заборонено законом.

Якщо ж законом або договором не передбачено ефективного способу захисту, який би ефективно захищав права, свободи чи інтереси позивача, суд може захистити їх у спосіб, що не суперечить закону (ч. 2 ст. 5 ЦПК).

Вказане з урахуванням положень ч. 1 ст. 2 ЦПК означає, що спосіб захисту, який позивач може обрати, а суд застосувати при здійсненні судочинства у будь-якому випадку має бути ефективним, тобто таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням, дозволяє забезпечити реальне поновлення в порушених правах.

Тому, обираючи спосіб захисту позивач повинен (в першу чергу) перевірити, чи не передбачає закон або договір ефективного способу захисту.

Якщо такий спосіб захисту законом або договором передбачено, - позивач повинен обрати саме такий спосіб.

Якщо у такому випадку позивач обрав інший спосіб захисту - суд має відмовити в задоволенні позову, крім випадку, коли з врахуванням положень ч. 2 ст. 5 ЦПК, дійде висновку про те, що обраний позивачем спосіб захисту спроможний більш ефективно захистити порушені права, свободи чи інтереси особи, але за умови, що такий спосіб захисту є адекватним обставинам справи.

Суд не має визначати ефективний спосіб захисту права замість позивача, тобто виходити за межі позовних вимог у випадку, якщо обраний позивачем спосіб захисту права не є ефективним.

Таким чином, оскільки у правовідносинах, які склались між сторонами за зустрічним позовом існує інший ефективний спосіб захисту, який позивач за зустрічним позовом не обрав, а суд, застосувавши його самостійно, вийде за межі позовних вимог та порушить принцип диспозитивності, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про стягнення грошової компенсації належної ій частки у спільному майні подружжя.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, отже в зв'язку з задоволенням первісного позову з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 підлягають стягненню, понесені ним судові витрати, пов"язані із сплатою судового збору в сумі 2337, 06 ( дві тисячі триста тридцять сім грн. 06 коп) грн. та у звязка із частковим задоволенням зустрічного позову з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 підлягають стягненню судові витрати, пов»язані із сплатою судового збору в розмірі 704, 80 грн.

На підставі ст.60,61, 69, 70,71 СК України, керуючись ст.ст. 12,13, 76-81,89,263,264,265,268,352,354,355 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги за первісним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про поділ спільного майна подружжя задоволити повністю.

Поділити майно, набуте ОСОБА_3 та ОСОБА_4 за час шлюбу, визнавши за ОСОБА_3 право власності на ? частину автомобіля марки « Сіtroеn DS5, 2013 року виготовлення, об»єм двигуна 1560 м.куб, державний номерний знак НОМЕР_1

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 понесені ним судові витрати, пов"язані із сплатою судового збору в сумі 2337, 06 ( дві тисячі триста тридцять сім грн. 06 коп) грн.

Зустрічний позов ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя задоволити частково.

Визнати автомобіль Volkswagen Caddy, 2009 року випуску, об»єм 1896, мотоцикл Viper ZS 150J, 2012 року випуску, об»єм 150 см. куб, напівпричіп Lecitrailer 3е20, 1994 року випуску, об»єктом права спільної сумісної власності подружжя.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про стягнення грошової компенсації належної ій частки у спільному майні подружжя - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 судові витрати пов»язані із сплатою судового збору в розмірі 704, 80 ( сімсот чотири грн.. 80 коп)

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення, безпосередньо до Рівненського апеляційного суду або через Рівненський міський суд. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Сторони по справі:

Позивач - ОСОБА_3, РНОКПП НОМЕР_2, адреса проживання: ІНФОРМАЦІЯ_1, б. 16.

Відповідач - ОСОБА_4, РНОКПП НОМЕР_3, адреса проживання: ІНФОРМАЦІЯ_2, БОС б. 1, кв. 324.

Суддя Н.Г. Кучина