ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/9496/19 Справа № 199/5403/19 Суддя у 1-й інстанції - Руденко В. В. Суддя у 2-й інстанції - Красвітна Т. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2019 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого Красвітної Т.П.,

суддів: Свистунової О.В., Єлізаренко І.А.,

при секретарі Догоновій О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу по апеляційній скарзі Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 29 липня 2019 року по справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИЛА:

03 липня 2019 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суду з даним позовом, посилаючись на те, що відповідно до укладеного договору від 13.02.2014 року відповідач отримала кредит у розмірі 3836,21 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. В порушення умов договору відповідач зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконала, у зв`язку з чим станом на 13.06.2019 року заборгованість відповідача за кредитним договором перед банком складає 15386,16 грн., а саме: заборгованість за тілом кредиту 3477,57 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом 3306,97 грн., заборгованість за пенею та комісією 7749,16 грн., штраф - 852,46 грн. Тому позивач просив стягнути на свою користь з відповідача вказану заборгованість в загальному розмірі 15386,16 грн. та судові витрати в сумі 1921,00 грн.

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 29 липня 2019 року позов задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ Приватбанк заборгованість за кредитним договором від 13.02.2014 року, яка складається з тіла кредиту в розмірі 3477,57 грн., а також судові витрати по справі, що складаються з судового збору в розмірі 1921,00 грн., а всього 5398 (п`ять тисяч триста дев`яносто вісім) гривень 57 копійок; в іншій частині позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі АТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, ставить питання про скасування оскаржуваного рішення в частині залишених без задоволення позовних вимог про стягнення заборгованості по процентам, пені, штрафів та ухвалення у цій частині нового судового рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Колегія суддів звертає увагу, що про час та місце слухання даної справи апеляційним судом сторони повідомлені належним чином у відповідності до вимог ст. 128-130 ЦПК України, що підтверджується, зокрема, рекомендованим повідомленням про вручення судової повістки АТ КБ «ПриватБанк», яке долучене до матеріалів справи. У зв`язку з відсутністю відповідача за місцем реєстрації проживання, згідно відомостей адресно-довідкового підрозділу ГУ ДМС України в Дніпропетровській області від 21.10.2019 року, про інше місце проживання (перебування) відповідача суду не повідомлено, сповіщення ОСОБА_1 здійснено шляхом розміщення відповідного оголошення на веб-сайті судової влади (а.с. 75).

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду, згідно вимог ст. 367 ЦПК України, та заявлених позовних вимог, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги та скасування рішення місцевого суду з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог, виходячи з наступного.

Встановлено, що на підтвердження позовних вимог АТ КБ ПриватБанк надано копію анкети-заяви ОСОБА_1 від 26.02.2010 року про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, за змістом якої відповідач виявляє бажання оформити на своє ім`я платіжну карту з бажаним кредитним лімітом 1500,00 грн. та базовою процентною ставкою 2,5% в місяць на залишок заборгованості (а.с. 8).

Зазначена вище анкета-заява не містить відомостей про строк дії кредитного договору, відсутня також інформація про розмір комісії, неустойки (штрафу, пені).

Долучені до позовної заяви Умови та Правила надання банківських послуг, затверджені наказом від 06.03.2010 року №СП-2010-256, якими передбачено порядок надання та умови погашення кредиту, погашення заборгованості по кредиту, сплату нарахованих за період користування кредитом відсотків, комісії за користування кредитом та інших витрат, визначено права та обов`язки сторін договору надання банківських послуг, - відповідачем не підписані (а.с. 10-33).

Зазначена вище анкета-заява містить текст про погодження споживача з Умовами та Правилами надання банківських послуг, але не конкретизовано яка саме редакція Умов та Правил надання банківських послуг погоджена споживачем.

Разом з тим, позивачем надано копію генеральної угоди, укладеної 13 лютого 2014 року між ПАТ КБ ПриватБанк (перейменовано на АТ КБ ПриватБанк) та ОСОБА_1 , про реструктуризацію заборгованості з метою створення сприятливих умов для виконання позичальником зобов`язань по кредитному договору від 26.02.2010 року, за умовами якої сторони погодили зменшити розмір заборгованості, що утворилась (а.с. 9).

Пунктом 1.1.1 генеральної угоди від 13 лютого 2014 року сторони погодили зменшити розмір заборгованості, яка утворилась в період з дати надання кредиту, а саме: проценти на 285,06 грн., комісію на 267,44 грн., пеню на 0,0 грн., штраф на 299,96 грн. (а.с. 9).

Відповідно до п. 2.1 генеральної угоди від 13 лютого 2014 року банк надає позичальнику терміновий кредит в сумі 3836,21 грн. на строк 24 місяці з 13.02.2014 року по 29.02.2016 року, шляхом встановлення кредитної лінії на платіжну карту на споживчі цілі в сумі 3836,21 грн., в обмін на зобов`язання позичальника повернути кредит, сплатити відсотки в розмірі 1,5% в місяць на суму залишку заборгованості по кредиту в зазначені в Заяві, Умовах і правилах строки; погашення заборгованості проводиться в наступному порядку: починаючи з 1 по 25 число кожного місяця позичальник надає банку грошові кошти (щомісячний платіж) в сумі 191,96 грн. для погашення заборгованості по кредиту, яка складається із заборгованості по кредиту, процентам, а також інших витрат у відповідності до Умов та Правил.

За пунктом 2.2. генеральної угоди від 13 лютого 2014 року при порушенні позичальником строків погашення заборгованості, вказаних в цій Генеральній угоді, Умовах та правилах більш ніж на 31 день, по зобов`язанням, строк яких не настав, сторони погодили, що строк повернення кредиту рахується 32-ий день з моменту виникнення порушення. Заборгованість по кредиту, починаючи з 32-го дня порушення, вважається простроченою. Позичальник сплачує банку штраф в розмірі 852,46 гривень.

Пунктом 2.3 генеральної угоди від 13 лютого 2014 року встановлено, що для надання послуг, банк видає позичальнику платіжну карту згідно п. 2.1 генеральної угоди.

У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем зобов`язань з повернення кредитних коштів за кредитним договором від 13 лютого 2014 року, станом на 13.06.2019 року, банком нарахована заборгованість в загальному розмірі 15386,16 грн., а саме заборгованість за тілом кредиту 3477,57 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом 3306,97 грн., заборгованість за пенею та комісією 7749,16 грн., штраф - 852,46 грн. (а.с. 6-7).

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог діючого законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частинами 1, 3 ст. 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, установлених договором, а позичальник повернути кредит та сплатити відсотки. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом.

Разом з тим, згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Виходячи з викладеного, надавши належної оцінки представленим у справі доказам у їх сукупності; встановивши факт укладення між сторонами кредитного договору (генеральної угоди) від 13.02.2014 року, укладеної між ПАТ КБ ПриватБанк (перейменовано на АТ КБ ПриватБанк) та ОСОБА_1 про реструктуризацію заборгованості по кредитному договору; приймаючи до уваги погодження Розділом 2 істотних умов договору, в тому числі, суми кредиту - 3836,21 грн., сплату процентів за користування кредитом в розмірі 1,5% в місяць на суму залишку заборгованості по кредиту, - колегія приходить до висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором в сумі 6784 (шість тисяч сімсот вісімдесят чотири) грн. 54 коп., яка складається із заборгованості за тілом кредиту в сумі 3477,57 грн. та заборгованості за процентами в сумі 3306,97 грн.

У правовій позиції Верховного Суду України в справі №6-2003цс15 зазначено, що, цивільно-правова відповідальність це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов`язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов`язку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обов`язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу).

За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Таким чином, відповідно до статті 549 ЦК України, штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Враховуючи вищевикладене, одночасне нарахування банком заборгованості за пенею та штрафами, колегія вважає за необхідне відмовити у задоволенні позовної вимоги щодо стягнення на користь банку штрафу в сумі 852,46 грн., оскільки пунктом 2.2. генеральної угоди від 13 лютого 2014 року передбачено, що вказаний штраф стягується за порушення позичальником строків погашення заборгованості. Отже, вищевказаний штраф є несправедливим подвійним нарахуванням неустойки.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в частині стягнення заборгованості за пенею та комісією в сумі 7749,16 грн., в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 13.02.2014 року, посилався на Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, затверджених наказом від 06.03.2010 року №СП-2010-256, як невід`ємну частину кредитного договору.

Витягом з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, затверджених наказом від 06.03.2010 року №СП-2010-256,що наданий позивачем на підтвердження позовних вимог, визначено, в тому числі відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, а також містяться додаткові положення, в яких зокрема визначено дію договору 12 місяців з моменту підписання (п. 1.1.7.12), позовну давність щодо вимог банку - 50 років (пункт 1.1.7.31 згаданих Умов), та інші умови.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей Витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, генеральну угоду, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами, та, зокрема саме у зазначеному у цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування.

Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.

Колегія суддів вважає, що в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» у період - з часу виникнення спірних правовідносин (13.02.2014 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (03.07.2019 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату процентів за користування кредитними коштами, наданий банком Витяг з Умов не може розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджує вказаних обставин.

При цьому згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може не може ґрунтуватися на припущеннях.

Надані позивачем Правила надання банківських послуг у ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, генеральній угоді, які безпосередньо підписані відповідачем і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Відповідна правова позиція про неможливість вважати складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору, однак щодо Умов надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт) та, зокрема пункту 5.5 цих Умов, яким установлено позовну давність тривалістю в п`ять років, оскільки такі не містять підпису позичальника, а також через те, що у заяві останнього домовленості сторін щодо збільшення строку позовної давності немає, викладена у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження №6-16цс15).

Суд зазначає, що наявність в указаних справах неоднакових редакцій та положень Умов і правил банківських послуг не мають правового значення, оскільки в обох випадках вид банківського кредиту, з огляду на їхній характер, цільове спрямування та об`єкт кредитування є тотожним - споживче кредитування, а визначальним є не безпосередньо вид чи характеристика умов щодо яких сторони досягли згоди та уклали договір, а саме встановлення обставин про додержання письмової форми для цих умов, після чого їх можна буде розцінювати як невід`ємну складову змісту договору.

Колегія суддів вважає, що Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, затверджених наказом від 06.03.2010 року №СП-2010-256, які містяться у матеріалах справи, не визнається відповідачем та не містить його підпису, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 13 лютого 2014 року шляхом підписання генеральної угоди.

Таким чином, відсутні правові підстави для стягнення з відповідача на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованості за пенею та комісією в розмірі 7749,16 грн., у зв`язку з безпідставністю позовних вимог в цій частині через відсутність передбаченого обов`язку відповідача по їх сплаті позивачу в генеральній угоді від 13.02.2014 року, оскільки Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, затверджених наказом від 06.03.2010 року №СП-2010-256, не можуть вважатися складовою частиною вищевказаного кредитного договору.

Вимог про стягнення сум за прострочення виконання грошового зобов`язання, з підстав та у розмірах встановлених актами законодавства, зокрема статтею 625 ЦК України, позивач не пред`явив.

Крім того, безпідставним є нарахування однією сумою заборгованості за пенею та комісією, адже вказані складові заборгованості мають різну правову природу, оскільки пеня є неустойкою, а комісія є платою за певні послуги банку.

Суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про недотримання сторонами істотних умов при укладенні кредитного договору, не надав належної оцінки представленим у справі доказам, а тому оскаржуване рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог(ч. 1 ст. 141 ЦПК України). Враховуючи часткове задоволення позовних вимог у розмірі 6784,54 грн., що становить 44,1% від ціни позову, з відповідача також необхідно стягнути на користь банку судові витрати у вигляді сплаченого судового збору при подачі позовної заяви та апеляційної скарги (1921,00 грн. + 2881,50 грн. (х 44,1%)), пропорційно задоволеним позовним вимогам, в сумі 2117 (дві тисячі сто сімнадцять) грн. 90 коп.

За положеннями ч. 4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Суд звертає увагу, що, відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З урахуванням наведеного, колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 376, 381-383 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 29 липня 2019 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позовні вимоги Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» () заборгованість за кредитним договором в сумі 6784 (шість тисяч сімсот вісімдесят чотири) грн. 54 коп., яка складається із заборгованості за тілом кредиту в сумі 3477,57 грн. та заборгованості за процентами в сумі 3306,97 грн.

В задоволенні іншої частини позовних вимог про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за пенею та комісією, штрафів відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» () судові витрати в розмірі 2117 (дві тисячі сто сімнадцять) грн. 90 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду.

Головуючий

Судді