КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 759/1958/15-ц Головуючий у суді І інстанції Ул'яновська О.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

4 грудня 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: Ігнатченко Н.В., Голуб С.А., Таргоній Д.О., розглянувши в приміщенні Київського апеляційного суду у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Святошинського районного суду міста Києва від 1 жовтня 2019 року у справі за скаргою ОСОБА_1 на дії державного виконавця Києво-Святошинського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіальної управління юстиції в Київській області Арабаджийської Оксани Сергіївни щодо опису та арешту майна (коштів) боржника, заінтересована особа - публічне акціонерне товариство Банк «Траст»,

в с т а н о в и в:

У березні 2019 року ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діяв представник ОСОБА_2 , звернувся до суду зі скаргою на дії державного виконавця Києво-Святошинського РВ ДВС ГТУЮ в Київській області Арабаджийської О.С. щодо опису та арешту майна (коштів) боржника, заінтересована особа - ПАТ Банк «Траст».

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 1 жовтня 2019 року скаргу залишено без розгляду та повернуто заявнику.

Судове рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що заявник пропустив визначений законом десятиденний строк оскарження дій державного виконавця без поважних на те причин, а якщо скаргу подано з пропуском цього строку та відсутнє клопотання про його поновлення, така скарга залишається без розгляду при її прийнятті та повертається заявнику.

Не погоджуючись з указаним судовим рішенням, заявник, через свого представника, подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати, з мотивів неправильного застосування судом норм матеріального і порушення норм процесуального права, та прийняти постанову про направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

На обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що причини пропуску встановленого законом строку звернення зі скаргою на дії державного виконавця є поважними, заявник просив поновити йому цей процесуальний строк, проте районний суд, безпідставно не взявши до уваги наведені ним доводи, обмежив заявнику право на доступ до правосуддя.

Відзиви інших учасників справи на апеляційну скаргу до суду не надходили.

За правилом пунктів 6, 10 частини першої статті 353 ЦПК України окремо від рішення суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвала суду першої інстанції щодо повернення заяви позивачеві (заявникові) чи відмови поновити або продовжити пропущений процесуальний строк.

Згідно із частиною другою статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37 - 40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

За частиною першою статті 7 ЦПК України розгляд справ у судах проводиться усно і відкрито, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Такий випадок передбачено у частині тринадцятій статті 7 ЦПК України, згідно з якою розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

У зв`язку з наведеним та на підставі ухвали апеляційного суду від 29 листопада 2019 року, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити з таких підстав.

За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Ці засади є конституційними гарантіями права на судовий захист, а Європейський суд з прав людини, розглядаючи справи щодо порушення права на справедливий судовий розгляд, тлумачить вказану статтю Конвенції як таку, що не лише містить детальний опис гарантій, наданих сторонам у цивільних справах, а й захищає у першу чергу те, що дає можливість практично користуватися такими гарантіями - доступ до суду.

Отже, право на справедливий судовий розгляд, закріплене в пункті 1 статті 6 Конвенції, необхідно розглядати як право на доступ до правосуддя.

Україна як учасниця Конвенції повинна створювати умови щодо забезпечення доступності правосуддя як загальновизнаного міжнародного стандарту справедливого судочинства.

Право на доступ до суду має «застосовуватися на практиці і бути ефективним» (Белле проти Франції, § 38). Для того, щоб право на доступ було ефективним, особа «повинна мати реальну можливість оскаржити дію, що порушує його права» (Белле проти Франції, § 36; Нун`єш Діаш проти Португалії).

Суворе трактування національним законодавством процесуального правила (надмірний формалізм) можуть позбавити заявників права звертатись до суду (Перес де Рада Каванил`ес проти Іспанії).

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції дійшов висновку, що наведені заявником доводи про те, що ухвалу адміністративного суду про відмову у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до державного виконавця Києво-Святошинського РВ ДВС ГТУЮ в Київській області Арабаджийської О.С. про визнання дій протиправними він отримав 18 березня 2019 року не мають значення для вирішення питання про поновлення строку на звернення зі скаргою, адже до суду заявник звернувся лише 29 березня 2019 року, тобто зі спливом десятиденного строку, встановленого частиною першою статті 449 ЦПК України, який заявник не просить поновити.

Однак із таким висновком повністю погодитися не можна.

Відповідно до положень статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

За правилами статті 449 ЦПК України скаргу може бути подано до суду: а) у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи; б) у триденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права, у разі оскарження постанови про відкладення провадження виконавчих дій. Пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.

Відповідно до статті 122 ЦПК України строки, встановлені законом або судом, обчислюються роками, місяцями і днями, а також можуть визначатися вказівкою на подію, яка повинна неминуче настати.

Статтею 123 ЦПК України передбачено, що перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Згідно частини третьої статті 124 ЦПК України якщо закінчення строку припадає на вихідний, святковий чи інший неробочий день, останнім днем строку є перший після нього робочий день.

За правилами частин першої, другої статті 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до частини першої статті 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Таким чином, строки на подання скарги є процесуальними, можуть бути поновлені за наявності поважних для цього причин за заявою заявника, яка подається одночасно зі скаргою або викладається у скарзі у вигляді клопотання. При вирішенні питання про поновлення строку на подання скарги на рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби суд має виходити з того, що у відповідному законодавстві не міститься перелік таких поважних причин, їх з`ясовують у кожному конкретному випадку залежно від обставин справи. Якщо скаргу подано з пропуском строку, встановленого законом, та відсутнє клопотання про його поновлення, така скарга суддею одноособово залишається без розгляду при її прийнятті та повертається заявникові. При цьому заявникові може бути роз`яснено право на повторне звернення до суду на загальних підставах.

У той же час частиною п`ятою статті 74 Закону України від 2 червня 2016 року «Про виконавче провадження» передбачено, що рішення та дії виконавця, посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені протягом 10 робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів. Рішення виконавця про відкладення проведення виконавчих дій може бути оскаржене протягом трьох робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів.

Враховуючи те, що десятиденний строк на подання скарги на дії виконавця, посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення ЦПК України (як і стаття 287 КАС України) визначає у календарних днях, а Закон України «Про виконавче провадження» - у робочих днях, колегія суддів вважає, що за наявності суперечностей у змісті вказаних норм заявник мав законне очікування на те, щоб його скарга на дії державного виконавця була прийнята судом до провадження на протязі десяти робочих днів з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи законних інтересів.

Аналогічний висновок викладено в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у справі № № 761/14012/17-ц (провадження № 61-35984св18).

У даній справі звертаючись до суду зі скаргою на дії державного виконавця, Єфіменко М.М. одночасно просив поновити йому пропущений строк на звернення до суду із скаргою на дії державного виконавця, посилаючись на те, що він дізнався про порушення своїх прав 13 лютого 2019 року від свого представника, коли той ознайомився у відділі державної виконавчої служби з матеріалами виконавчого провадження № 52116998, про що свідчить відмітка Шевченківського РВ ДВС м. Києва ГТУЮ у м. Києві на заяві та відповідна розписка. 25 лютого 2019 року ОСОБА_1 звернувся з адміністративним позовом про визнання дій державного виконавця щодо опису та арешту майна (коштів) боржниканеправомірними, втім ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 12 березня 2019 року у відкритті провадження у справі № 320/1095/19 було відмовлено з огляду на те, що такий спір підлягає розгляду судом, що видав виконавчий лист у цивільній справі № 759/1958/15-ц, а саме Святошинським районним судом м. Києва. Дана ухвала була отримана ОСОБА_1 18 березня 2019 року, про що свідчить копія конверту та роздруківка із сайту УДППЗ «Укрпошта».

Суд першої інстанції на зазначене уваги не звернув та дійшов помилкового висновку про те, що заявником не було подано клопотання про поновлення строку на звернення до суду зі скаргою на дії державного виконавця та не зазначено поважних причин його пропуску.

Залишаючи скаргу ОСОБА_1 без розгляду та повертаючи її заявнику, суд першочергово не вирішив заявлене клопотання про поновлення строку звернення до суду зі скаргою на дії державного виконавця, не вказав у резолютивній частині ухвали про відмову у його задоволенні, не з`ясував поважність причин пропуску заявником строку звернення до суду та не врахував, що скарга була направлена поштою заявником на дев'ятий робочий день з дня, коли він отримав копію ухвали суду адміністративної юрисдикції.

Зважаючи на це, суд першої інстанції дійшов передчасного висновку про те, що ОСОБА_1 пропущено строк звернення до суду зі скаргою на дії державного виконавця Києво-Святошинського РВ ДВС ГТУЮ в Київській області Арабаджийської О.С. щодо опису та арешту майна (коштів) боржника.

Відповідно до пункту 6 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Згідно із вимогами статті 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є, зокрема, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

За таких обставин, колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Київського апеляційного суду вважає, що доводи апеляційної скарги заслуговують на увагу, а висновок суду щодо залишення скарги без розгляду та її повернення заявнику є необґрунтованим та не відповідає нормам діючого законодавства, тому відповідно до статті 379 ЦПК України ухвала підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

На виконання положень статей 141, 382 ЦПК України колегія суддів зазначає, що питання розподілу судових витрат у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції не вирішується, оскільки спір по суті скарги не розглядався.

Керуючись статтями 367 - 369, 374, 379, 381 - 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Святошинського районного суду міста Києва від 1 жовтня 2019 року скасувати, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів до Верховного Суду.

Судді: Н.В. Ігнатченко

С.А. Голуб

Д.О. Таргоній