АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/195/19Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 310020000 Опалинська О.П.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 березня 2019 року м. Черкаси

Апеляційний суд Черкаської області у складі колегії суддів:

Гончар Н.І., Пономаренка В.В., Сіренка Ю.В.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_5;

відповідач - ОСОБА_6 ;

особа, що подала апеляційну скаргу - ОСОБА_6;

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_6 на рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 29 листопада 2018 року, ухваленого у складі судді Опалинської О.П., у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про стягнення аліментів, -

в с т а н о в и л а :

В лютому 2018 року ОСОБА_5 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_6 про стягнення аліментів.

В обґрунтування своїх позовних вимог посилалася на те, що з 11 червня 2016 року вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_6 Від шлюбу у них народився син ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1.

В квітні 2017 року позивач з дитиною переїхала на постійне місце проживання в м. Сміла. Шлюбні відносини між подружжям були припинені.

Вихованням та матеріальним утриманням спільної дитини займається виключно позивачка. Відповідач добровільно сплачувати аліменти на утримання дитини не хоче.

Вважає, оскільки відповідач офіційно працевлаштований, має стабільний дохід, а тому має можливість надавати матеріальну допомогу.

Просила суд стягнути з ОСОБА_6 на її користь аліменти на утримання сина в розмірі ? частини всіх видів його доходу, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця і до досягнення сином повноліття.

Рішенням Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 29 листопада 2018 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_5 аліменти на утримання сина в розмірі ? частини всіх видів його доходу, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця і до досягнення дитиною повноліття.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на те, що судом першої інстанції було порушено норми матеріального та процесуального права просив рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 29 листопада 2018 року змінити в частині визначення розміру аліментів з 1/4 на 1/6 частину заробітку.

В обґрунтування апеляційної скарги скаржник посилається на те, що 1/6 частини його заробітку щомісячно на утримання дитини буде становити 1250 грн. і не є меншим 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Вказує що судом не були враховані надані ним копія свідоцтва про народження дитини ОСОБА_8 та копії дублікатів чеків на перерахування коштів для цієї дитини, що свідчить про неповне та необ'єктивне дослідження доказів. При визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров?я та матеріальне становище дитини; стан здоров?я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей.

04 лютого 2019 року ОСОБА_5 надіслала відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначає, що визначений судом розмір аліментів є розумним і справедливим, а рішення суду першої інстанції є законним та відповідає вимогам ЦПК України.

Вважає, що надані відповідачем докази не підтверджують достовірність перебування на його утриманні ще одної дитини. Чеки про перерахування коштів не містять інформації про те, що перераховані кошти є саме аліментами на утримання сина ОСОБА_8

Відповідно до підпункту 8 пункту 1 розділу ХІІІ «Перехідних положень» ЦПК України в редакції Закону України №2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року, до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Статтею 351 ЦПК України встановлено, що судами апеляційної інстанції у цивільних справах є апеляційний суд в межах апеляційного округу якого (території, на яку поширюються повноваження відповідного апеляційного суду) знаходиться місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Перевіривши доводи апеляційної скарги та вивчивши матеріали справи, колегія суддів приходить до наступного.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України визначено, що провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Ухвалене судом першої інстанції рішення відповідає зазначеним вище вимогам.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_5 з 11 червня 2016 року перебувала в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_6 Від шлюбу у них народився син ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1.

Після припинення шлюбних відносин між сторонами, дитина залишилася проживати з позивачкою та знаходиться на її утриманні.

Задовольняючи позов ОСОБА_5 суд виходив з того, що розмір стягуваних аліментів в розмірі ? частина від заробітку відповідача, не є завищеним та відповідає розміру, передбаченому нормами діючого СК України.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

За змістом статті 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Частиною 3 ст. 181 СК України визначено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Відповідно до статті 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Статтею 182 СК України встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Згідно роз'яснень, які викладені у п. 17 Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 від 15 червня 2006 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст. 184 СК) і виплачуються щомісячно. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» та ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

За приписами ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися, як аліменти на дитину, визначається судом.

Частиною першою статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється, як найкращому забезпеченню інтересів дитини.

Враховуючи вище викладене, колегія суддів вважає, що суд врахував зазначені обставини справи та вимоги закону і прийшов до обґрунтованого висновку про стягнення з ОСОБА_6 на користь позивача аліментів на утримання дитини в розмірі ? частини від заробітку.

Даний розмір аліментів буде розумним і справедливим, враховуючи матеріальний стан платника аліментів, стягувача аліментів та потреби на розвиток та утримання малолітньої дитини.

Посилання скаржника в своїй апеляційній скарзі, що на його утриманні знаходиться ще одна дитина про, що свідчать копії чеків про перерахування коштів для цієї дитини, є безпідставним та не спростовує висновків суду першої інстанції.

З наданих чеків не вбачається, що кошти перераховуються на утримання дитини саме як аліменти.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів прийшла до висновку, що доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та порушення норм процесуального права, яке б призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а тому апеляційна скарга підлягає до залишення без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Статтею 375 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія судді погоджується з висновками суду першої інстанції і не вбачає підстав для скасування оскаржуваного рішення, а доводи апеляційної скарги колегія суддів вважає такими, що не спростовують висновків суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів судової палати, -

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 на рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 29 листопада 2018 року - залишити без задоволення.

Рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 29 листопада 2018 року у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про стягнення аліментів - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає крім випадків передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Судді Н.І. Гончар

В.В. Пономаренко

Ю.В. Сіренко