ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 листопада 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді Свистунової О.В.,

суддів Красвітної Т.П., Єлізаренко І.А.,

за участю секретаря Гулієва М.І.о.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро

апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 22 червня 2015 року

по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства комерційний банк ПриватБанк (після зміни назви Акціонерне товариство комерційний банк ПриватБанк) про розірвання договору та стягнення грошових коштів за договорами банківських вкладів,

В С Т А Н О В И Л А:

У листопаді 2014 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства комерційний банк ПриватБанк, яке згідно затвердженої нової редакції Статуту на підставі рішення Єдиного акціонера Банку від 21.05.2018 року № 519, змінило найменування банку на Акціонерне товариство комерційний банк ПриватБанк (далі АТ КБ ПриватБанк, банк) про розірвання договору та стягнення грошових коштів за договорами банківських вкладів.

Позовна заява мотивована тим, що 10.09.2013 року між нею та АТ КБ ПриватБанк, в особі регіонального відділення АТ КБ ПриватБанк у м. Євпаторії, було укладено договір (вклад «Стандарт»), за умовами якого вкладник внесла до банку грошові кошти в сумі 23 000,00 євро на строк до 10.03.2014 року з відсотковою ставкою 6,5 % річних. У зв`язку із закінчення строку дії договору від 10.09.2013 року грошові кошти за цим договором були переведені на картковий рахунок ОСОБА_1 , на якому станом на 07.11.2014 року знаходилась сума в розмірі 23 751,26 євро. Крім того, 15.11.2013 року між нею та АТ КБ ПриватБанк було укладено договір (вклад «Стандарт»), за умовами якого вкладник внесла до банку грошові кошти в сумі 21 000,00 євро на строк до 15.05.2014 року з відсотковою ставкою 6 % річних. Згідно інформації банку на рахунку за цим договором знаходиться сума в розмірі 21 417,26 євро. Позивачка зазначала, що зверталась до банку із заявою про повернення їй вказаних сум депозитних вкладів, але відповідач відмовляється це зробити, чим порушуються її права.

Ураховуючи викладене, позивачка просила суд: розірвати договір від 15.11.2013 року; стягнути з відповідача на її користь грошові кошти в розмірі 21 417,26 євро за договором від 15.11.2013 року; стягнути з відповідача на її користь грошові кошти в розмірі 23 751,26 євро, які знаходяться на картковому рахунку згідно договору від 10.09.2013 року.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 22.06.2015 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що в матеріалах справи відсутні оригінали договору банківського вкладу та квитанції про внесення грошових коштів. Позивачка не надала суду належних та допустимих доказів відкриття депозитного рахунку у відповідача, знаходження залишку спірних грошових сум на депозитному рахунку на час розгляду справи. Позивачкою не доведено дотримання порядку звернення до банку із заявою про повернення грошових вкладів. Для отримання коштів по вкладу клієнт зобов`язаний особисто звернутися до відділення банку із заявою про розірвання договору банківського вкладу.

Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 15.12.2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено. Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 22.06.2015 року скасовано. Стягнуто з АТ КБ ПриватБанк на користь ОСОБА_1 в рахунок повернення коштів за договором № SAMDNWFD600 від 15.11.2013 року 21 417,26 євро, що відповідно до курсу НБУ станом на 15.12.2016 року складає 599 683,28 грн. Стягнуто з АТ КБ ПриватБанк на користь ОСОБА_1 в рахунок повернення коштів за договором № SAMDN7522 від 10.09.2013 року 23 751,26 євро, що відповідно до курсу НБУ станом на 15.12.2016 року складає 665 035,28 грн. В іншій частині позовних вимог відмовлено. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Рішення апеляційного суду мотивоване тим, що позовні вимоги в частині стягнення депозитних вкладів підлягають до задоволення, оскільки встановлено, що між сторонам укладались спірні договори банківського вкладу, позивач внесла грошові кошти на рахунок. АТ КБ Приватбанк не заперечувало вказаного факту, однак посилалось на неможливість виплати вкладів у зв`язку з окупацією території АР Крим. Апеляційному суду позивачем були надані оригінали договорів на вклади від 10.09.2013 року та 15.11.2013 року, квитанцій про внесення грошових коштів та їх наявності на рахунках, електронних ощадних книжок, золоту платіжну картку. Документи органів та установ Республіки Крим не спростовують доводів позивача.

Постановою Верховного Суду від 28.11.2018 року касаційну скаргу АТ КБ ПриватБанк задоволено частково. Рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 15.12.2016 року скасовано та направлено справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким її позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи та висновки суду не відповідають встановленим обставинам.

Відзив на апеляційну скаргу учасниками справи подано не було.

Згідно з частиною 3 статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з положенням частини 2 статті 374 ЦПК України підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд переглядає справу за наявними і ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції установлено, що 10.09.2013 року між ОСОБА_1 та АТ КБ ПриватБанк було укладено договір (вклад «Стандарт»), за умовами якого вкладник внесла банку грошові кошти в сумі 23 000,00 євро на строк до 10.03.2014 року з відсотковою ставкою 6,5 % річних.

У зв`язку із закінчення строку дії договору від 10.09.2013 року грошові кошти за цим договором були переведені на картковий рахунок ОСОБА_1 , на якому станом на 07.11.2014 року знаходилась сума в розмірі 23 751,26 євро.

15 листопада 2013 року між ОСОБА_1 та АТ КБ ПриватБанк було укладено договір (вклад «Стандарт»), за умовами якого вкладник внесла до банку грошові кошти в сумі 21 000,00 євро на строк до 15.05.2014 року з відсотковою ставкою 6 % річних. Згідно інформації банку на рахунку за цим договором знаходиться сума в розмірі 21 417,26 євро.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що в матеріалах справи відсутні оригінали договору банківського вкладу та квитанції про внесення грошових коштів. Позивачка не надала суду належних та допустимих доказів відкриття депозитного рахунку у відповідача, знаходження залишку спірних грошових сум на депозитному рахунку на час розгляду справи. Позивачкою не доведено дотримання порядку звернення до банку із заявою про повернення грошових вкладів. Для отримання коштів по вкладу клієнт зобов`язаний особисто звернутися до відділення банку із заявою про розірвання договору банківського вкладу.

Однак, колегія суддів не може погодитися з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Положення статті 1059 ЦК України врегульовує питання форми банківського вкладу та наслідки недодержання письмової форми договору. За змістом цієї статті договір банківського вкладу укладається у письмовій формі. Письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту.

Згідно з пунктом 1.4 Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними та фізичними особами, затвердженого постановою Національного банку України від 03.12.2003 року № 516 (далі Положення) залучення банком вкладів (депозитів) юридичних і фізичних осіб підтверджується: договором банківського рахунку; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадної книжки; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадного (депозитного) сертифіката; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею іншого документа, що підтверджує внесення грошової суми або банківських металів і відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту.

Відповідно до положень Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 12.11.2003 року № 492 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17.12.2003 року за № 1172/8493 (далі Інструкція № 492), банки відкривають своїм клієнтам за договором банківського вкладу вкладні (депозитні) рахунки (пункт 1.8 Інструкції); договір банківського рахунку укладається в письмовій формі; один примірник договору зберігається в банку, а другий банк зобов`язаний надати клієнту під підпис (пункт 1.9 Інструкції); письмова форма договору банківського вкладу вважається дотриманою, якщо внесення грошової суми на вкладний (депозитний) рахунок вкладника підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або іншого документа, що відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) і звичаями ділового обороту; у договорі банківського вкладу, зокрема, зазначаються: вид банківського вкладу, сума, що вноситься або перераховується на вкладний (депозитний) рахунок, строк зберігання коштів (за строковим вкладом), розмір і порядок сплати процентів або доходу в іншій формі, умови перегляду їх розміру, відповідальність сторін, умови дострокового розірвання договору тощо (пункт 1.10 Інструкції).

Пунктом 10.1 Інструкції № 492 визначено порядок відкриття вкладних (депозитних) рахунків фізичним особам. Зокрема, після пред`явлення фізичною особою необхідних документів уповноважений працівник банку ідентифікує цю фізичну особу, після чого між банком і фізичною особою укладається в письмовій формі договір банківського вкладу; після укладення договору банківського вкладу фізична особа вносить або перераховує з іншого власного рахунку кошти на вкладний (депозитний) рахунок, після чого на підтвердження укладення договору банківського вкладу і внесення грошових коштів на вказаний рахунок банк видає фізичній особі ощадну книжку або інший документ, що її замінює і який видається згідно з внутрішніми положеннями банку.

Згідно з пунктом 8 глави 2 «Приймання банком готівки» розділу ІІІ «Касові операції банків з клієнтами» Інструкції про касові операції в банках України, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 14.08.2003 року № 337, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин, після завершення приймання готівки клієнту видається квитанція (другий примірник прибуткового касового документа) або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі. Квитанція або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі, має містити: найменування банку, який здійснив касову операцію, дату здійснення касової операції (у разі здійснення касової операції в післяопераційний час час виконання операції), а також підпис працівника банку, який прийняв готівку, відбиток печатки (штампа) або електронний підпис працівника банку, засвідчений електронним підписом САБ.

Аналіз зазначених норм матеріального права дозволяє дійти висновку про те, що письмова форма договору банківського вкладу вважається дотриманою, якщо внесення грошової суми на вкладний (депозитний) рахунок вкладника підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або іншого документа, що відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) і звичаями ділового обороту. Зокрема, такий документ повинен містити: найменування банку, який здійснив касову операцію, дату здійснення касової операції (у разі здійснення касової операції в післяопераційний час час виконання операції), а також підпис працівника банку, який прийняв готівку, та відбиток печатки (штампа) або електронний підпис працівника банку, засвідчений електронним підписом САБ.

Колегією суддів встановлено, що між сторонам укладались спірні договори (вклад Стандарт).

АТ КБ Приватбанк не заперечував вказаного факту, однак посилався на неможливість виплати вкладів в зв`язку окупацією території АРК.

В матеріалах справи наявні, оригінали договорів на вклади від 10.09.2013 року та 15.11.2013 року (а.с.247,248, т.1), оригінали квитанцій про наявність грошових коштів на рахунках (а.с.184,185,251 т.1), оригінали платіжних карток (а.с.250, т.1).

Колегією суддів були досліджені зазначені докази, що підтверджується журналом судового засідання від 26.11.2019 року.

Відповідно до ч.1 ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

За правилами ч.ч.1,2 ст. 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). За договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов`язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Позивачкою доведено факт внесення коштів на рахунок, неможливість зняття грошових коштів з картки, оскільки їх заблоковано і ця обставина перевірялась апеляційним судом, в той час як банком відповідно до вимог ст.ст. 12, 81 ЦПК України, зазначене не спростовано.

Посилання банку на заочне рішення Євпаторійського міського суду Республіки Крим від 25.01.2016 року про стягнення з ПАТ КБ ПриватБанк на користь ОСОБА_1 грошових коштів за договором банківського вкладу, є безпідставним, оскільки, як вбачається із зазначеного рішення, в інтересах ОСОБА_1 до суду звернулася Автономна некомерційна організація Фонд захисту вкладників, а не сама позивачка, вона ж таке спростовує, згідно наданої її представником довідки від 29.11.2016 року вбачається, що «в отделе Управления Федеральной службы судебных приставов по Республике Крым на принудительном исполнении не находится исполнительное производство, стороной которого является ОСОБА_2 ». ОСОБА_3 згідно довідок Фонду захисту вкладників, станом на 17.11.2016 року ОСОБА_1 не зверталась в автономну некомерційну організацію Фонд захисту вкладників із заявою про згоду на придбання прав по вкладу до АТ КБ ПриватБанк на підставі договору банківського вкладу від 15.11.2016 року та компенсаційним виплатам по вказаному договору, компенсаційні виплати не проводились.

Також не заслуговують на увагу доводи АТ КБ ПриватБанк про те, що відповідачем не порушено права позивача, так як невиплата грошових коштів була спричинена конфіскацією окупаційною владою Автономної Республіки Крим майнового комплексу АТ КБ ПриватБанк, що використовувався у банківській діяльності на території Автономної Республіки Крим, з огляду на таке.

Згідно зі ст. 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У справі ZOLOTAS ПРОТИ ГРЕЦІЇ (No 2) Європейський суд з прав людини зазначив, що на підставі статті 830 Цивільного кодексу, якщо особа, яка кладе суму грошей у банк, передає йому право користування нею, то банк має її зберігати і, якщо він використовує її на власну користь, повернути вкладнику еквівалентну суму за умовами угоди. Отже, власник рахунку може добросовісно очікувати, аби вклад до банку перебував у безпеці, особливо якщо він помічає, що на його рахунок нараховуються відсотки. Закономірно, він очікуватиме, що йому повідомлять про ситуацію, яка загрожуватиме стабільності угоди, яку він уклав з банком, і його фінансовим інтересам, аби він міг заздалегідь вжити заходів з метою дотримання законів і збереження свого права власності. Подібні довірчі стосунки невід`ємні для банківських операцій і пов`язаним з ними правом.

Суд водночас нагадує, що принцип правової певності притаманний усій сукупності статей Конвенції і є одним з основоположних елементів правової держави (Nejdet Sahin і Perihan Sahin проти Туреччини).

З огляду на викладене, відмовляючи повернути кошти, які належать на праві власності позивачу, відповідач порушує положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та статті 1 Першого Протоколу, підписаного та ратифікованого Україною, яка відповідно до статті 5 цього ж протоколу, є додатковою статтею Конвенції.

У статті 1 Першого Протоколу зазначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Цей же принцип закріплено і в статті 41 Конституції України.

Однак, в порушення цих норм, позивач позбавлений права користуватись своїм майном. У конкретному випадку майном є грошові кошти позивача, які банк на виконання умов договору відмовляється йому повернути.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 14.11.2018 року по справі № 755/12799/15-ц.

Враховуючи недопустимість односторонньої відмови від зобов`язання та обов`язку банку виконати умови договорів, апеляційний суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 в частині стягнення на її користь з АТ КБ ПриватБанк грошових коштів за спірними договорами підлягають задоволенню. При цьому, апеляційний суд, керуючись ст. 99 Конституції України, ст. 192, ч.ч.2,3 ст. 533 ЦК України, умов договорів, вважає за необхідне при стягненні сум у євро валюті навести їх еквівалент у гривні.

Позовна вимога позивачки в частині розірвання договору від 15.11.2013 року не підлягає задоволенню, так як на момент звернення до суду та розгляду справи по суті строк дії вказаного договору закінчився.

Відповідно до частини 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись даними процесуальними нормами, з урахуванням вищезазначеного, апеляційний суд вважає, що позивачкою доведено факт укладання спірних договорів, внесення грошових коштів на рахунок, районний суд під час розгляду справи порушив процесуальні норми, які стали причиною не повного встановлення обставин справи, які мали значення для її вирішення, а тому рішення місцевого суду підлягає скасуванню з постановленням нового про часткове задоволення позовних вимог.

На підставі статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню сума судових витрат по сплаті судового збору в розмірі 5 481,00 грн., та на користь держави в розмірі 7 166,18 грн.

Керуючись ст.ст. 259,268,374,376,381-384 ЦПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 22 червня 2015 року скасувати та постановити нове.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства комерційний банк ПриватБанк (після зміни назви Акціонерне товариство комерційний банк ПриватБанк) про розірвання договору та стягнення грошових коштів за договорами банківських вкладів задовольнити частково.

Стягнути з Акціонерного товариства комерційний банк ПриватБанк на користь ОСОБА_1 в рахунок повернення коштів за договором № SAMDNWFD600 від 15 листопада 2013 року 21 417,26 євро, що відповідно до курсу НБУ станом на 15 грудня 2016 року складає 599 683,28 грн.

Стягнути з Акціонерного товариства комерційний банк ПриватБанк на користь ОСОБА_1 в рахунок повернення коштів за договором № SAMDN7522 від 10 вересня 2013 року 23 751,26 євро, що відповідно до курсу НБУ станом на 15 грудня 2016 року складає 665 035,28 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з Акціонерного товариства комерційний банк ПриватБанк на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 5 481,00 грн.

Стягнути з Акціонерного товариства комерційний банк ПриватБанк на користь держави судовий збір в розмірі 7 166,18 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів з дня проголошення може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий О.В. Свистунова

Судді: Т.П. Красвітна

І.А. Єлізаренко