КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа № 761/7723/18
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/4392/2019
Головуючий у суді першої інстанції: Юзькова О.Л.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Семенюк Т.А.

19 березня 2019 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді - Семенюк Т.А.

Суддів - Кирилюк Г.М., Рейнарт І.М.,

при секретарі - Дуці В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 - представника ОСОБА_4 на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 24 жовтня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6, ОСОБА_4, третя особа: Деснянський районний відділ державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві про зняття арешту з майна, усунення перешкод в користуванні власністю,-

В С Т А Н О В И В:

У березні 2018 року позивач звернулась до суду з позовом до відповідачів про зняття арешту з майна, усунення перешкод у користуванні власністю, посилаючись в обґрунтування своїх вимог на те, що у лютому 2018 року вона дізналась, що в належне їй на праві власності нежитлове приміщення АДРЕСА_1, площею 51,4 кв. м., із представниками поліції увірвався старший державний виконавець Деснянського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Черуха О.М. для проведення виконавчих дій, а саме проведення опису та арешту майна.

Позивачу стало відомо, що виконавчі дії проводилися в рамках виконавчого провадження № 46596631, в якому божником є громадянин України ОСОБА_6, а стягувачем є громадянка України ОСОБА_4

Після ознайомлення із матеріалами даного виконавчого провадження позивач з'ясувала, що 6 лютого 2018 року старший державний виконавець Черуха О.М. склав Акт, згідно якого він зрізав та замінив замки дверей об'єкту нерухомості, який належить позивачу та передав ключі на зберігання стягувачу.

Також старший державний виконавець Черуха О.М. виніс постанову про опис та арешт майна (коштів) боржника від 6 лютого 2018 року, відповідно до якої описав та наклав арешт на належний позивачу об'єкт нерухомості, встановив щодо нього заборону відчуження.

Зазначила, що ОСОБА_5 не є стороною будь-яких виконавчих проваджень. Витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 28 лютого 2018 року містить відомості, що остання реєстраційна дія відносно об'єкту нерухомості відбулася 11 лютого 2015 року, тобто протягом усього проміжного строку більше ніж у три роки позивач була одноособовим власником об'єкту нерухомості, право власності є незмінним.

1 грудня 2016 року позивач уклала договір оренди нежитлового приміщення (Об'єкта нерухомості) із Політичною партією «Народний Фронт», яка, як орендар, використовувала об'єкт нерухомості у якості офісу Шевченківської районної в місті Києві організації зазначеної політичної партії.

Державний виконавець не прийняв до уваги, що з 2013 року чинним та діючим є лише Державний реєстр речових прав на нерухоме майно, який існує у відповідності до положень Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Інші реєстри, інформацію з яких запитував старший державний виконавець Черуха О.М., а саме: Реєстр прав власності на нерухоме майно, Державний реєстр іпотек, Єдиний реєстр заборон відчуження об'єктів нерухомого майна - припинили свою чинність, мають архівну та інформативну функцію про колишніх власників майна.

Вважає, що старший державний виконавець Деснянського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Черуха О.М. здійснював виконавчі дії щодо опису та арешту належного позивачу майна в порушення чинного законодавства України.

Також в порушення чинного законодавства України державний виконавець склав Акт 6 лютого 2018 року, згідно з яким він зрізав та замінив замки дверей об'єкту нерухомості, та передав ключі на зберігання стягувачу, виніс постанову про опис та арешт майна (коштів) боржника від 6 лютого 2018 року.

У зв'язку із викладеним, просила суд зняти арешт та заборону відчуження з майна, а саме нежитлового приміщення АДРЕСА_1, площею 51,4 кв. м., на користь ОСОБА_5, якій зазначене майно належить на праві власності; передати ОСОБА_5 нежитлове приміщення АДРЕСА_1, площею 51,4 кв. м. та ключі від нього; постановити окрему ухвалу щодо порушення правил опису та арешту майна старшим державним виконавцем Деснянського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Черухою О.М.

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 24 жовтня 2018 року позов задоволено частково.

Знято арешт та заборону відчуження з майна, а саме нежитлового приміщення АДРЕСА_1, площею 51,4 кв. м., накладений старшим державним виконавцем Деснянського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві 6 лютого 2018 року в рамках виконавчого провадження № 46596631.

Вирішено питання щодо стягнення судових витрат.

В решті позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, представник ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову, вважаючи, що судом порушено норми матеріального та процесуального права.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи апеляційної скарги, заперечення, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду та матеріали справи в межах апеляційного оскарження, вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Як вбачається з матеріалів справи, 6 лютого 2018 року, під час здійснення виконавчого провадження № 46596631 з примусового виконання виконавчого листа, виданого 17 лютого 2015 року Деснянським районним судом міста Києва про стягнення із ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4 за договором позики суми у розмірі 271 950 грн., старшим державним виконавцем Деснянського районного відділу держаної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Черухою О.М., винесено постанову про опис та арешт всього майна, яке належить на праві власності боржнику ОСОБА_6

З матеріалів справи вбачається, що арешт накладено на нежитлове приміщення АДРЕСА_1, площею 51,4 кв. м.

З копії Акту державного виконавця від 6 лютого 2018 року вбачається, що при примусовому виконанні виконавчого листа, здійснено входження до нежитлового приміщення АДРЕСА_1, замінено вхідні двері, комплект ключів передано стягувачу ОСОБА_9

З матеріалів справи вбачається, що згідно договору дарування від 11 лютого 2015 року ОСОБА_6 безоплатно передав у власність ОСОБА_5, а остання прийняла частку у праві спільної сумісної власності подружжя - нежиле приміщення АДРЕСА_1.

Право власності ОСОБА_5 зареєстровано відповідно до положень Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» - 11 лютого 2015 року, підстава внесення запису - рішення про державну реєстрацію, індексний номер 19264840, про що свідчить витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрації права власності, дата формування - 11 лютого 2015 року, індексний номер витягу 334479922.

З витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (індексний номер витягу 115723652) вбачається, що станом на 28 лютого 2018 року, власником спірного нежилого приміщення є ОСОБА_5

За положенням ст. 717 ЦК України, за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність.

Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема, із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

За приписами ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Верховний Суд України висловив наступну правову позицію у справі № 6-26цс13 вимоги особи, що ґрунтуються на її праві власності на арештоване майно, розглядаються за правилами, установленими для розгляду позовів про звільнення майна з-під арешту.

За ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачами не надано суду доказів на підтвердження належності спірного майна ОСОБА_6

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог в частині вимог про передачу ключів від нежитлового приміщення ОСОБА_5, суд виходив з того, що позивачем не визначено хто саме має передати нежиле приміщення та ключі від нього.

Колегія суддів не може погодитися з доводами апеляційної скарги, що ОСОБА_4 не була належним чином повідомлена про розгляд справи, оскільки з матеріалів справи вбачається, що копія ухвали Шевченківського районного суду міста Києва від 23 травня 2018 року про відкриття провадження у справі направлялася скаржнику разом з повісткою про виклик до суду та отримана ОСОБА_4 27 липня 2018 року особисто, що підтверджується наявним в матеріалах справи зворотним повідомленням (а.с. 40) та поясненнями ОСОБА_4 в суді апеляційної інстанції, що підпис на вказаній розписці її.

Як вбачається з конверту про направлення судової повістки ОСОБА_4 про виклик в судове засідання 24 жовтня 2018 року, на конверті міститься відмітка працівника пошти, що адресат «за вказаною адресою не проживає».

Таким чином, ОСОБА_4 була обізнана про розгляд справи у Шевченківському районному суді міста Києва належним чином.

Як наголошує у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов'язана добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов'язки.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух.

Враховуючи викладене та те, що відповідач обізнана про відкриття провадження у справі та повинна цікавитись рухом справи, добросовісно користуватися наданими їй процесуальними правами, колегія суддів не приймає до уваги посилання на те, що скаржник не була належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позовних вимог про зняття арешту з майна, усунення перешкод у користуванні власністю, оскільки спірне майно - нежитлове приміщення АДРЕСА_1, площею 51,4 кв. м., належить на праві власності ОСОБА_5 на підставі договору дарування від 11 лютого 2015 року, яка не є стороною виконавчого провадження, в рамках якого накладено арешт на майно.

Договір дарування, укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 від 11 лютого 2015 року, на підставі якого, останній передано безоплатно нежитлове приміщення АДРЕСА_1, площею 51,4 кв. м. є чинним та не визнаний судом недійсним.

Інші доводи апеляційної скарги також висновків суду не спростовують і не впливають на їх правильність.

Оскільки рішення суду постановлене з дотриманням норм діючого законодавства, висновки суду обґрунтовані, відповідають обставинам справи, колегія суддів не вбачає підстав для його скасування.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - представника ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 24 жовтня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає чинності з моменту її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складений 20 березня 2019 року.

Головуючий

Судді