Дата документу 13.11.2019
Справа № 334/3698/19
Провадження № 2/334/2501/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

заочне

13 листопада 2019 року Ленінський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого судді Турбіної Т.Ф., при секретарі Лиходід А.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку, -

ВСТАНОВИВ:

У травні 2019 року позивачка звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням у будинку АДРЕСА_1 та зняття з реєстраційного обліку вказаних осіб.

В обґрунтування позову зазначила, що їй на праві власності належить житловий будинок АДРЕСА_1 , в якому зареєстровані її онуки: ОСОБА_3 з листопада 1999 року, ОСОБА_2 з липня 2011 року, що підтверджується домовою книгою на вказаний будинок.

Починаючи з 2017 року онуки не мешкають за адресою своєї реєстрації, оскільки виїхали до Росії, де оформлюють документи на громадянство, житловим приміщенням будинку не користуються, не сплачують нараховані комунальні послуги, не приймають участі у відновлювальному ремонті домоволодіння.

Станом на теперішній час позивачка має намір розпорядитись належним їй на праві власності житловим будинком, але реєстрацію відповідачів у будинку чинить їй перешкоди у цьому, у зв`язку з чим, ОСОБА_1 вимушена звернутись з вказаним позовом до суду.

Позивачка в судове засідання не з`явилася. Її представник в судовому засіданні підтримала позовні вимоги та просила задовольнити їх у повному обсязі.

Відповідачі відзив на позов не подали, в судове засідання не з`явилися, про день та час слухання справи повідомлялися своєчасно, належним чином, згідно вимог ЦПК України. Відповідно до ст.ст. 280-283 ЦПК України зі згоди представника позивачки, суд ухвалює заочне рішення.

Вислухавши пояснення представника позивачки, вивчивши матеріали справи, дослідивши докази та оцінивши їх у сукупності, суд приходить до наступного висновку.

Приписами статті 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Частиною 1 статті 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно ст. 316 ЦК України, право власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, не залежно від волі інших осіб.

Положеннями ст. 317 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Відповідно до ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник майна має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

За правилами статті 150 Житлового кодексу України, власник має право використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Аналогічні приписи містить і стаття 383 ЦК України.

Згідно із частиною 1 статті 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

За приписами статті 41 Конституції України та статті 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Отже власник майна, здійснює право своєю волею, а тому може вчиняти щодо майна будь-які дії. Власник вправі розпоряджатися належним йому майном в абсолютний спосіб, за своєю волею, яка обмежується тільки законом, оскільки суб`єктивне право власності є абсолютним.

Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про визнання особи такою, що втратила право користування житлом, яке належить йому на праві власності.

В судовому засіданні встановлено та доведено матеріалами справи, що позивачці ОСОБА_1 на підставі Свідоцтва про право власності на нерухоме майно (індексний номер 23691343) від 02.07.2014 року на праві приватної власності належить земельна ділянка, кадастровий номер :04:030:0249 розташована за адресою: АДРЕСА_1

Згідно Інформаційної довідки № 166113606 від 10.05.2019 року, житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 на праві приватної власності належить ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу, виданого 18.11.1999 року приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Бєлкою В.М.

Згідно долученої до позову копії домової книги на вказаний будинок, ОСОБА_1 разом з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 . Вказане також підтверджується копіями їх паспортів громадянина України та Довідками департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради від 03ю06ю2019 року.

З пояснень позивачки, не спростованих відповідачами, останні за місцем своєї реєстрації не проживають з 2017 року та не мають наміру бути зареєстрованими, до того ж вони не сплачують вартість нарахованих комунальних платежів, в утриманні житла участі не беруть, особистих речей, предметів побуту, одягу, меблів в будинку не мають.

Як доказ того, що відповідачі не проти зняття їх з реєстраційного обліку за адресою: АДРЕСА_1 , позивачкою було долучено до матеріалів справи копії довіреності ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , виданих 29.04.2019 року на ім`я ОСОБА_4 та з яких вбачається, що вони уповноважують останнього бути їхнім представником з питання зняття з реєстраційного обліку за вищевказаною адресою. Вказані довіреності засвідчені нотаріусом Білгородського нотаріального округу Білгородської області Карнауховим Олегом Володимировичем.

У позові ОСОБА_1 зазначає, що реєстрація відповідачів у належному їй на праві власності будинку чинить їй перешкоди у вільному володінні, користуванні та розпорядженні належним їй житлом.

Таким чином, судом встановлено, що відповідачі фактично більше року не проживають у належному позивачці будинку, житловим приміщенням якого не користуються, особистих речей за вказаною адресою не мають, не сплачують комунальні послуги, а в добровільному порядку знятись з реєстрації він не мають можливості, у зв`язку з відсутністю на території України, тому в силу статті 150 ЖК України втратили право користування цим приміщенням, а зняття їх з реєстрації місця проживання за приписами статті 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», на теперішній час, можливо здійснити лише на підставі судового рішення, про позбавлення його права користування житловим приміщенням.

На підставі викладеного суд дійшов висновку, що позовні вимоги, щодо визнання ОСОБА_2 та ОСОБА_3 такими, що втратили право користування будинком АДРЕСА_1 є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Згідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.

Відповідно до ст. 11 цього Закону орган реєстрації здійснює реєстрацію та зняття з реєстрації місця проживання/перебування осіб у межах відповідної адміністративно-територіальної одиниці.

Оскільки рішення суду про визнання відповідачів таким, що втратили право користування житловим приміщенням, є підставою для зняття їх з реєстраційного обліку, вимога позову зняти відповідачів з реєстраційного обліку наразі є безпідставною і задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 4, 7, 12, 27, 76-81, 258-259, 354 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , такими, що втратили право користування будинком АДРЕСА_1 .

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яку може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому цим Кодексом.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Запорізького апеляційного суду через Ленінський районний суд м. Запоріжжя шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: Турбіна Т. Ф.