Провадження № 2/200/4011/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

05 грудня 2019 року Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська

в складі: головуючого судді: Женеску Е.В.

за участю секретаря: Яковенко А.С.

розглянувши у спрощеному позовному провадженні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

18 жовтня 2018 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська із зазначеним позовом.

В обґрунтування позову вказав, що 22 жовтня 2015 року відповідач скоїв ДТП, внаслідок чого позивачу були завдані тілесні ушкодження середньої тяжкості та пошкоджений його автомобіль Мазда-3 р/н НОМЕР_1 . 23 лютого 2016 року ОСОБА_2 було вручено обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 00001175 за ч.1 ст.286 КК України. За провадження судово-медичного обстеження та консультації експертів КЗ «Дніпропетровське обласне бюро судово-медичної експертизи» позивач оплатив 489,73 грн. Крім того , за правову допомогу, надану адвокатом пі час досудового розслідування, позивач сплатив гонорар у розмірі 25500 грн. Також вказує, що неправомірними діями відповідача йому було заподіяно моральну шкоду, яка виразилась у погіршенні душевного і соціального благополуччя, порушенні нормальних життєвих зв`язків, емоційній напрузі, погіршення стосунків з дружиною та тещею, яка є власником автомобіля, порушення сну, почуття образи, приниженої гідності. Розмір моральної шкоди оцінює в 50 000 грн.

З урахуванням викладеного, позивач просив суд стягнути з відповідача відшкодування матеріальних збитків в сумі 30989,73 грн., та відшкодування моральних збитків в сумі - 50000 грн.

Ухвалою судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська Женеску Е.В. від 23 жовтня 2018 року відкрито загальне позовне провадження у цивільній справі, та розпочато підготовче засідання, яке призначено на 21 січня 2019 року.

Ухвалою суду від 21 січня 2019 року визначено проводити розгляд справи у спрощеному позовному провадженні без виклику сторін. Встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву.

Відповідач про розгляд справи повідомлений належним чином, відзиву на позовну заяву не надав.

Відповідно до ч.1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 05 грудня 2019 року постановлено розглядати справу заочно на підставі наявних доказів.

Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного висновку.

Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Правилами ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч.1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. 5 ст. 81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено наступне.

Згідно обвинувального акта у кримінальному провадженні стосовно ОСОБА_2 , внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 00001175 від 31.12.2015 року, встановлено, що 22.10.2015 року близько 21 год. 00 хв. ОСОБА_2 , керуючи технічно справним автомобілем «BMW 520і» реєстраційний номер НОМЕР_2 , рухався у місті Дніпропетровську по вул.Московській, з боку вул.. Набережна Леніна у напрямку пр..Карла Маркса. На шляху руху, на перехресті нерівнозначних доріг з вул..Плеханова, ОСОБА_2 , грубо порушуючи правила безпеки дорожнього руху, проявляючи крайню неуважність до дорожньої обстановки і її змінам, рухаючись по другорядній дорозі, не надав дорогу автомобілю «Мазда 3» реєстраційний номер НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_1 , який наближався до даного перехрестя проїзних частин по головній дорозі, справа наліво за напрямком його руху, внаслідок чого допустив з ним зіткнення.

В результаті дорожньо-транспортної події водію автомобіля «Мазда 3» реєстраційний номер НОМЕР_1 ОСОБА_1 заподіяні тілесні ушкодження, що відносяться згідно судово-медичної експертизи №284е від 27.01.2016 року до середнього ступеню тяжкості, що зумовили тривалий розлад здоров`я строком понад три тижні.

Дії ОСОБА_2 , що виразилися в порушенні Правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому ОСОБА_1 середньої тяжкості тілесне ушкодження, кваліфікуються за ч.1 ст.286 КК України.

Згідно висновку судово-медичного експерта № 5674 від 21.12.2015 року, у ОСОБА_1 виявлені тілесні ушкодження у вигляді: закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, після травматичного невриту лівого лицьового нерву, після травматичного геморагічного зовнішнього отиту, забою лівого сосцевидного відростку, гематоми лівої вушної раковини, сосцевидного відростку, розриву шкіри зовнішньої стінки слухового проходу, крововиливу барабанної порожнини, після травматичного невриту слухового нерву зі зниженням звукопровідного та звукосприймального апарату, які за своїм характером відносяться до ушкоджень середньої тяжкості, що зумовили тривалий розлад здоров`я строком понад три тижні.

Крім того, матеріали справи містять копії квитанцій, з яких вбачається, що ОСОБА_1 18.12.2015 року здійснив оплату 217,55 грн. отримувачу КЗ «Бюро СМЕ» за видачу висновків фахівця; 18.12.2015 року здійснив оплату 90,73 грн. отримувачу КЗ «Бюро СМЕ» за видачу висновків фахівця; 18.12.2015 року здійснив оплату 181,45 грн. отримувачу КЗ «Бюро СМЕ» за видачу висновків фахівця.

В матеріалах справи також наявна Додаткова угода №1 до договору про надання правової допомоги б/н від 14.03.2016 року, укладена між адвокатом Вербою А.П. та ОСОБА_1 та три квитанції про здійснення касових операцій, згідно яких ОСОБА_1 08.06.2016 року сплатив 7000 грн. з призначенням платежу - часткова оплата гонорару адвоката згідно рах. б/н від 14.03.2016 року, отримувач платежу - Верба А.П. ; 19.04.2016 року сплатив 8500 грн. з призначенням платежу - часткова оплата гонорару адвоката згідно рах. б/н від 14.03.2016 року, отримувач платежу - Верба А.П. ; 17.03.2016 року сплатив 10000 грн. з призначенням платежу - часткова оплата гонорару адвоката згідно рах. б/н від 14.03.2016 року, отримувач платежу - Верба А.П .

Згідно ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ч 2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, а п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України передбачає, що шкода завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Відповідно до роз`яснень викладених в Постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. З огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (частина друга статті 1166 ЦК) відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187 ЦК, пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК). Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду.

Отже, для настання деліктної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення, а саме: а) наявність шкоди; б) протиправна поведінка заподіювача шкоди; в) причинний зв?язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача; г) вина.

Перераховані підстави визнаються загальними, оскільки їх наявність необхідна для всіх випадків відшкодування шкоди, якщо інше не передбачено законом.

Шкода полягає у будь-якому знеціненні блага, що охороняється правом, а майнова шкода - у зменшенні майнової сфери потерпілого, що в свою чергу тягне за собою негативні майнові наслідки для правопорушника. За загальним правилом ч. 1 ст. 1166 ЦК шкода підлягає відшкодуванню: в повному обсязі, тобто відшкодовується як реальна шкода, тобто втрачене або пошкоджене майно в результаті протиправної поведінки правопорушника, так і упущена вигода (у разі завдання шкоди особою, яка є суб?єктом підприємницької діяльності); особою, яка безпосередньо завдала шкоду.

У ч. 1 ст. 1166 ЦК міститься пряма вказівка на протиправність поведінки заподіювача шкоди як обов?язкову підставу деліктної відповідальності. Протиправна поведінка в цивільних правовідносинах означає порушення особою вимог правової норми, що полягає в здійсненні заборонених дій або в утриманні від здійснення наказів правової норми діяти певним чином (бездіяльність). Деліктні зобов?язання ґрунтуються на принципі генерального делікту, згідно з яким кожному заборонено завдавати шкоду майну чи особі та будь-яке завдання шкоди іншому вважається протиправним, якщо особа не уповноважена на це.

Обов?язковою підставою деліктної відповідальності є також причинний зв?язок між протиправною поведінкою і шкодою, який характеризують наступні положення: причинний зв?язок існує там, де є тимчасова послідовність явищ.

Таким чином, обов`язок доказувати ту обставину, що відповідач є завдавачем шкоди, покладено на позивача.

Згідно ч.5, 6 ст. 82 ЦПК України Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. Вирок в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Разом з тим, в якості доказу того, що шкода завдана ОСОБА_2 , позивач надав лише копію обвинувального висновку стосовно відповідача.

Відповідно до ч.2 ст.78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Отже, позивач не надав допустимих доказів на підтвердження того, що шкода, якої він зазнав, була завдана саме відповідачем.

Відповідно до ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 7 ст. 81 ЦПК України суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позивачем не доведено, що шкода йому завдана саме діями відповідача, що виключає можливість задоволення позовних вимог.

Суд також звертає увагу, що з наявних у справі квитанцій та Додаткової угоди №1 до договору про надання правової допомоги б/н від 14.03.2016 року, укладеної між адвокатом Вербою А.П. та ОСОБА_1 , неможливо зробити висновок, що правова допомога позивачу та відповідно, понесені ним грошові витрати були здійснені саму у зв`язку з захистом прав позивача під час досудового розслідування у кримінальному провадженні стосовно ОСОБА_2 .

Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст. 12, 81, 133, 141, 258, 259, 263-268 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди - залишити без задоволення.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Пунктом 15.5 Перехідних положень ЦПК України передбачено, що апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Суддя: Е.В. Женеску