Постанова

Іменем України

02 грудня 2019 року

м. Київ

справа № 711/8841/16-ц

провадження № 61-48800св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Ступак О. В. (суддя-доповідач), Гулейкова І. Ю., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

треті особи: Департамент архітектури, містобудування та інспектування Черкаської міської ради, Інспекція державного архітектурно-будівельного контролю у Черкаській області,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 10 серпня 2018 року у складі судді Степаненка О. М. та постанову Апеляційного суду Черкаської області від 08 листопада 2018 року у складі колегії суддів: Новікова О. М., Храпка В. Д., Бондаренка С. І.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог та рішень судів

У жовтні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 , треті особи: Департамент архітектури, містобудування та інспектування Черкаської міської ради, Інспекція державного архітектурно-будівельного контролю у Черкаській області, про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою та знесення самочинного будівництва.

Свої вимоги позивач мотивував тим, що вона є власником 39/100 частини будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі свідоцтва про право на спадщину від 03 грудня 1987 року та ухвали Придніпровського районного суду м. Черкаси від 27 січня 2016 року про затвердження мирової угоди.

Власником сусіднього домоволодіння на АДРЕСА_2 та суміжнім землекористувачем є ОСОБА_2 , яка до свого існуючого будинку зробила добудову, яка примикає до паркану на межі їхніх земельних ділянок.

Вказувала, що така самочинна добудова побудована з порушенням Державних будівельних норм і порушує її права, що стало підставою для неодноразових звернень до відповідних контролюючих органів в сфері архітектури, містобудування та державного архітектурно-будівельного контролю.

У відповідях на її звернення, зазначеними органами зафіксовано порушення будівельних норм та правил відповідачем.

Порушення будівельних норм стосується протипожежної відставні між спорудами (не менше 1 м), а також для забезпечення можливості доглядати за будівлями і здійснення поточного ремонту. Добудова влаштована фактично на її цегляному паркані, не влаштовані інженерно-технічні заходи, що запобігають стіканню атмосферних опадів із покрівлі та карнизу цієї самочинної будівлі на її територію.

Із урахуванням наведеного, ОСОБА_1 , уточнивши позовні вимоги, просила суд усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою шляхом зобов`язання ОСОБА_2 знести нависаючий над її земельною ділянкою дах самочинної добудови ОСОБА_2 та верхню частину стіни, побудованої нею самочинної добудови до житлового будинку на АДРЕСА_2 , яка розташована на цегляному паркані, що розмежовує земельні ділянки ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до розміру існуючого цегляного паркану висотою 1,90 м.

Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 10 серпня 2018 року позов ОСОБА_1 задоволено. Усунуто перешкоди у користуванні земельною ділянкою, що належить ОСОБА_1 розміром 308,00 кв. м шляхом зобов`язання ОСОБА_2 знести нависаючий над земельною ділянкою ОСОБА_1 дах самочинної добудови ОСОБА_2 та верхню частину стіни, побудованої нею самочинної добудови до житлового будинку на АДРЕСА_2 , яка розташована на цегляному паркані, що розмежовує земельні ділянки ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , до розміру існуючого цегляного паркану висотою 1,90 м. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що ОСОБА_2 , побудувавши самочинну прибудову до житлового будинку з порушенням відповідних будівельних норм, чинить перешкоди у користуванні земельною ділянкою, яка належить ОСОБА_1 . Задоволення позовних вимог у цій частині у межах того, як вони заявлені позивачем, не перешкоджає відповідачу здійснити відступ від межі мінімум на 1 м, що може бути наслідком і перенесення побудованих навісів.

Постановою Апеляційного суду Черкаської області від 08 листопада 2018 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 залишено без задоволення. Рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 10 серпня 2018 року залишено без змін.

Задовольняючи позов, суди першої та апеляційної інстанцій виходили із того, що відповідач, побудувавши самочинну прибудову до житлового будинку з порушенням відповідних будівельних норм, чинить перешкоди у користуванні земельною ділянкою, яка належить позивачу. Задоволення позовних вимог у межах того, як вони заявлені позивачем, не перешкоджає відповідачу здійснити відступ від межі мінімум на 1 м, що може бути наслідком і перенесення побудованих навісів.

Короткий зміст та узагальнюючі доводи касаційної скарги

У грудні 2018 року представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 подав до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 10 серпня 2018 рокута постанову Апеляційного суду Черкаської області від 08 листопада 2018 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення судів попередніх інстанцій та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Касаційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції провів судові дебати у справі без участі відповідача та її представника, які з поважних причин не змогли взяти участі у судовому засіданні. Суд апеляційної інстанції розглянув справу у першому судовому засіданні без участі сторони відповідача, яка з поважних причин не змогла взяти участі у судовому засіданні. Вичерпний перелік об`єктів, які можуть бути знесенні, визначений статтею 376 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), і вказаною нормою не передбачено окремої частини будинку, зокрема як зазначено в оскаржуваних рішеннях частини стіни. Суди дійшли помилкового висновку про те, що права позивача у цій справі є порушеними.

Рух справи у суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 27 грудня 2018 року відкрито касаційне провадження, витребувано цивільну справу та надано строк на подання відзиву на касаційну скаргу.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим (частина перша статті 263 ЦПК України).

Частиною першою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Позиція Верховного Суду

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 не підлягає задоволенню із таких підстав.

Судами встановлено, що відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 01 грудня 2016 року № 74551348 власником домоволодіння, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , є ОСОБА_2 .

Це також підтверджується технічним паспортом на житловий будинок садибного типу на АДРЕСА_2 , інвентаризаційна справа № 4358, реєстровий № 3800-9.

Згідно з витягом із Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 30 січня 2017 року № НВ-017 та витягом із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 13 жовтня 2017 року № 100296325 власником земельної ділянки, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , є ОСОБА_1 .

Отже, земельні ділянки сторін є суміжними.

Відповідно до висновків судової будівельно-технічної експертизи від 07 лютого 2018 року № 40/17/буд. на спільній межі між земельними ділянками на АДРЕСА_1 та на АДРЕСА_2 проходить стіна самочинно побудованої ОСОБА_2 прибудови до житлового будинку літ. «А-І»на земельній ділянці на АДРЕСА_2 . При цьому частина верхньої частини стіни самочинної прибудови та частина її даху нависає над земельною ділянкою приватної власності ОСОБА_1 на АДРЕСА_1 . Кінець покрівлі добудови до самочинної прибудови (тимчасова споруда зі стінами та покрівлею з хвилястих азбестоцементних листів), розташована на межі між будинковолодіннями.

Експертом констатовано, що ОСОБА_2 при будівництві прибудови до житлового будинку та розташуванні тимчасової прибудови до вказаної самочинної прибудови (тимчасової споруди сараю зі стінами та покрівлею з хвилястих азбестоцементних листів) на земельній ділянці на АДРЕСА_2 , допущені порушення державних будівельних норм України (далі - ДБН України), а саме: стіна об`єкта самочинної прибудови до житлового будинку, здійсненого ОСОБА_2 , та найбільш виступна конструкція покрівлі, добудованої до вказаної прибудови тимчасової споруди сараю, проходять на спільній межі між земельними ділянками на АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 , що порушують вимоги пункту 3.25* ДБН України 360-92** «Планування та забудова міських і сільських поселень» щодо мінімальної відстані від найбільш виступної конструкції стіни до межі сусідньої земельної ділянки (не менше 1,0 м) та запобігання стіканню атмосферних опадів з покрівель та карнизів будівель на територію суміжних ділянок.

Самочинне будівництво, здійснене ОСОБА_2 на земельній ділянці на АДРЕСА_2 , призвело до нависання частини даху самочинної добудови до будинку на АДРЕСА_2 , площею 0,0002 га над земельною ділянкою приватної власності ОСОБА_1 на АДРЕСА_1 , що порушує вимоги пункту 3.25* ДБН360-92** «Плануваня та забудова міських і сільських поселень» щодо мінімальної відстані від найбільш виступної конструкції стіни до межі сусідньої земельної ділянки (не менше 1,0 м) та запобігання стіканню атмосферних опадів з покрівель та карнизів будівель на територію суміжних ділянок.

Нормативно-правове обґрунтування

Стаття 41 Конституції України визначає, що використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.

Відповідно до статті 319 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо цього майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Згідно з статтею 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Частиною першою статті 96 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) передбачено, що землекористувачі зобов`язані, зокрема, не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів.

Згідно з частиною першою статті 103 ЗК України власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей (затінення, задимлення, неприємні запахи, шумове забруднення тощо).

Відповідно до статті 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Вирішуючи спір, суд першої інстанції, із яким погодився й суд апеляційної інстанції, встановивши, що відповідач із порушенням будівельних норм самочинно побудувала прибудову до житлового будинку, у якій найбільш виступаюча конструкція покрівлі проходить на спільній межі між земельними ділянками сторін, чим здійснює перешкоди позивачу в користуванні земельною ділянкою, дійшли правильного висновку про те, що права позивача є порушеними та підлягають поновленню шляхом усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою.

Доводи касаційної скарги про те, що вичерпний перелік об`єктів, які можуть бути знесенні, визначений статтею 376 ЦК України, і вказаною нормою не передбачено окремої частини будинку, зокрема як зазначено в оскаржуваних рішеннях частини стіни, є необґрунтовані та зводяться до неправильного тлумачення заявником норм матеріального права.

Посилання заявника у касаційній скарзі на те, що суди розглянули справу без участі сторони відповідача, чим порушили норми процесуального права, не є підставою для скасування оскарженого судового рішення, оскільки суди, оцінивши надані стороною відповідача документи, визнали причини неявки неповажними та такими, що не перешкоджають розгляду справи. Разом з тим, суд касаційної інстанції є судом права, а не факту, а тому з огляду на вимоги процесуального закону, не здійснює переоцінку доказів, у зв`язку з тим, що це знаходиться поза межами його повноважень. При цьому відсутність відповідача чи його представника у судовому засідання, які були належним чином повідомленні про день, час та місце розгляду справи, не вплинуло на правильність ухвалених рішень.

Касаційна скарга не містить доводів на спростування висновків судів попередніх інстанцій, які є обґрунтованими та узгоджуються із матеріалами справи, при встановленні зазначених фактів судами не порушено норм процесуального законодавства та правильно застосовано норми матеріального права.

Викладене дає підстави для висновку, що касаційна скарга є необґрунтованою, а тому підлягає залишенню без задоволення, арішення судів попередніх інстанцій - без змін із підстав, передбачених статтею 410 ЦПК України.

Керуючись статтями 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Придніпровський районної суд м. Черкаси від 10 серпня 2018 року та постанову Апеляційного суду Черкаської області від 08 листопада 2018 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:О. В. Ступак

І. Ю. Гулейков

Г. І. Усик