ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/527/19Головуючий по 1 інстанції
Категорія: на ухвалу Пічкур С. Д.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 грудня 2019 року м. Черкаси

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів:

Новікова О.М.,

Храпка В.Д., Бондаренка С.І.,

за участю секретаря Матюхи В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Жашківського районного суду Черкаської області від 03 вересня 2019 року (повний текст ухвали виготовлено 06 вересня 2019 року) у складі судді Пічкур С.Д. у справі за скаргою ОСОБА_1 (боржника) на дії державного виконавця Олешківського районного відділу ДВС ГТУЮ у Херсонській області Степанської О.О., стягувач: ОСОБА_2

в с т а н о в и в :

У травні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаною скаргою на дії державного виконавця Олешківського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Херсонській області.

Скарга обґрунтована тим, що 02.08.2012 року було видано виконавчий лист про стягнення з нього на користь стягувача ОСОБА_2 аліменти на утримання доньки в розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 30 % прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 20.07.2012 року і до досягнення дитиною повноліття. ОСОБА_2 подала виконавчий документ до виконавчої служби для примусового виконання рішення. Скаржник сплачував аліменти належним чином.

Зазначає, що у 2015 році він та стягувач стали спільно проживати, у зв`язку із чим ОСОБА_2 подала заяву про припинення стягнення аліментів. Проте у 2018 році вони перестали проживати спільно, у зв`язку з чим стягувач звернулася повторно 04.01.2019 року до державного виконавця із дублікатом виконавчого листа.

Державним виконавцем було сформовано дві довідки про нарахування заборгованості від 12.02.2019 року та 15.05.2019 року. А 12.02.2019 року та 11.04.2019 року було винесено постанови про встановлення боржнику тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України, про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами, про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві полювання.

Скаржник вважає такі дії державного виконавця незаконними з огляду на таке.

12.02.2019 року та 15.05.2019 року державним виконавцем було здійснено розрахунок суми заборгованості з дня зазначеного у дублікаті виконавчого листа, тобто з 20.07.2012 року. Проте державним виконавцем не було враховано, що стягувач ОСОБА_2 вже зверталася з оригіналом зазначеного виконавчого документа та за ним у період з 2012 року по 2015 рік стягувались та сплачувались аліменти, припинення стягнення відбулося у 2015 році за заявою стягувача із початком їхнього спільного проживанням. Врахувати здійсненні ним платежі в рахунок сплати аліментів державний виконавець відмовився.

Крім того, скаржник не погоджується з постановами державного виконавця від 12.02.2019 року та 11.04.2019 року про встановлення боржнику вказаних вище тимчасових обмежень у зв`язку із наявністю заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за чотири місяці.

Скаржник зазначає, що державним виконавцем не враховано, що заборгованість зі сплати аліментів мала утворитися з дня пред`явлення виконавчого документа до примусового виконання, у даному випадку, повторного пред`явлення дублікату виконавчого листа - 04.01.2019 року. Тобто з моменту пред`явлення до винесення постанов не пройшло 4 місяці, у зв`язку з чим оскаржені постанови є незаконними.

Посилаючись на такі доводи, скаржник просив зобов`язати державного виконавця скласти розрахунок заборгованості зі сплати аліментів з урахуванням платежів, які були сплачені у виконавчому провадженні, відкритому на підставі оригіналу виконавчого листа № 2304/1267/2012 та припиненому за заявою стягувача у 2015 році. Скасувати постанови про встановлення тимчасового обмеження боржника ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України від 12.02.2019, про встановлення тимчасового обмеження у праві керування транспортними засобами від 11.04.2019 року, про встановлення тимчасового обмеження у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії від 11.04.2019 року, про встановлення тимчасового обмеження у праві полювання від 11.04.2019, винесених у виконавчому провадженні № 58011554.

Ухвалою Жашківського районного суду Черкаської області від 03 вересня 2019 року у задоволенні скарги відмовлено.

Ухвала мотивована тим, що боржник нараховану суму заборгованості, з якою був ознайомлений належним чином, не оскаржував, тобто не вчинив дій, які б свідчили про його незгоду з вказаною сумою, тому у державного виконавця були всі правові підстави для винесення оскаржуваних постанов. Аргументи скаржника про сплату аліментів з 2013 по 2015 роки не знайшли свого підтвердження, оскільки квитанції, надані боржником не містять призначення платежу, а виконавче провадження, в рамках якого стягувались аліменти за період 2013-2015 рр., знищене за закінченням строку зберігання. У зв`язку з недоведеністю вимог суд дійшов висновку про відмову у задоволенні скарги.

Ухвалу оскаржив ОСОБА_1 в апеляційному порядку.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що боржник сплачував аліменти в іншому виконавчому провадженні, яке закрито за заявою стягувача у 2015 році. Апелянт вважає, що із врахуванням того, що дублікат виконавчого листа пред`явлено до виконання 04.01.2019 року, то на момент винесення оскаржуваних постанов державного виконавця не пройшло чотири місяці, тому такі постанови не є законними.

Суд не взяв до уваги, що здійснений державним виконавцем розрахунок заборгованості не відповідає законодавству, на підставі чого винесено постанови про незаконні тимчасові обмеження у правах боржника.

Вважаючи, що суд не надав доказам скаржника належної правової оцінки, що призвело до ухвалення незаконного рішення, апелянт просить ухвалу Жашківського районного суду Черкаської області від 03.09.2019 скасувати, постановити нову, якою скаргу задовольнити.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Дослідивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

За змістом статей 447, 451 ЦПК України обов`язковою умовою для задоволення скарги сторони виконавчого провадження є встановлення факту порушення прав заявника.

Частиною 1 статті 71 Закону України від 02 червня 2016 року № 1440-VII «Про виконавче провадження» передбачено, що порядок стягнення аліментів визначається законом. Виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого Сімейним кодексом України.

Апеляційний суд з матеріалів справи встановив такі обставини.

06.11.2018 року Жашківським районним судом Черкаської області було видано дублікат виконавчого листа у справі № 2304/1267/2012 року про стягнення аліментів з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 на утримання дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/ 4 частини всіх видів заробітку (доходів) щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 20.07.2012 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с. 7, 36).

Виконавче провадження відкрито 08.01.2019 року на підставі заяви стягувача від 04.01.2019 (а.с. 8, 35, 39).

В даній справі міститься копія матеріалів виконавчого провадження з виконання виконавчого листа від 06.11.2018 року, з якої вбачається, що державним виконавцем був зроблений розрахунок заборгованості по аліментам станом на 12.02.2019 року. Заборгованість за період з 20.07.2012 року по січень 2019 року (включно) становила 55 926 грн. 67 коп. (а.с. 49-50).

Такий розмір заборгованості перевищував суму платежів як за чотири, так і за шість місяців.

Відповідно до ч. 9 ст. 71 ЗУ «Про виконавче провадження» за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за чотири місяці, державний виконавець виносить вмотивовані постанови:

1) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі;

2) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі;

3) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі;

4) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві полювання - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі.

Виходячи з того, що боржник мав значну заборгованість, розмір якої перевищував суму платежів за чотири місяці, державний виконавець виніс постанову від 12.02.2019 року про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України, а 11.04.2019 про встановлення тимчасового обмеження у праві полювання, про встановлення тимчасового обмеження у праві керування транспортними засобами, про встановлення тимчасового обмеження у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії (а.с. 9-12).

При цьому, право державного виконавця застосувати щодо боржника тимчасові обмеження у правах закон пов`язує саме із встановленням суми заборгованості по аліментам за чотири місяці, а не з датою відкриття виконавчого провадження, як про це помилково стверджує апелянт. Такі доводи не відповідають чинному законодавству, а тому не є підставою для визнання дій державного виконавця в цій частині незаконними.

За таких обставин, державний виконавець мав усі правові підстави для винесення оскаржуваних постанов, оскільки сукупний розмір заборгованості станом на момент їх винесення перевищувала суму відповідних платежів за чотири місяці (хоча, в постановах державного виконавця зазначено «шість місяців»).

Також судом встановлено, що після винесення таких постанов, а саме, 10.05.2019 року, боржник подав заяву про долучення до матеріалів виконавчого провадження квитанцій про сплату аліментів (а.с. 40).

З копій матеріалів виконавчого провадження з виконання виконавчого листа від 06.11.2018 року, вбачається, що боржник надав державному виконавцю копії платіжних документів про часткову сплату ним аліментів за період з 2011 по 2019 роки. Наявні в матеріалах цивільної справи копії платіжних документів не є повністю читабельними (а.с. 41-46), проте, в розрахунку заборгованості, виконаного державним виконавцем 15.05.2019 року (а.с. 47-55), тобто після звернення з заявою боржника про врахування здійснених платежів, вони враховані в загальну суму погашення аліментів. При цьому, суми сплачених аліментів, що містяться в розрахунку заборгованості, збігаються з сумами платежів, які вказані в копіях платіжних документів, які можливо прочитати.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що державний виконавець врахував частково сплачені аліменти боржником.

Попри часткову сплату аліментів за скаржником наявна непогашена заборгованість за аліментами згідно із розрахунками державного виконавця в загальній сумі 48 817 грн. 59 коп. станом на травень 2019 року включно (а.с. 51).

Апеляційний суд позбавлений можливості перевірити доводи апелянта про те, що він сплачував аліменти в іншому виконавчому провадженні, яке у 2015 році закрито за заявою стягувача. Такі доводи не підтверджені скаржником належними та достатніми доказами, а відповідно до довідки Олешківського районного відділу ДВС ГТУЮ у Херсонській області (а.с. 34) виконавче провадження із виконання виконавчого листа № 2304/1267 від 08.08.2012 року (повернуте стягувачу 29.05.2015 року) було передано в архів, де зберігалось три роки. У зв`язку з тим, що архівні документи за 2015 рік були знищені, відділ ДВС не мав можливості надати суду матеріали виконавчого провадження.

У відповідності до вимог ст.ст. 76-81 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для справи. Докази повинні бути належними, допустимими та достовірними. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Таким чином, скаржник не довів, що він як боржник у виконавчому провадженні із стягнення аліментів станом на день винесення оскаржуваних постанов, не мав заборгованості зі сплати аліментів чи її сукупний розмір не перевищував суму відповідних платежів за чотири місяці.

Розмір заборгованості, що підрахований державним виконавцем, апелянт оскаржує лише з посиланням на те, що він сплачував аліменти з 2012 по 2015 рік. Власних розрахунків заборгованості по аліментам скаржник не надав.

Розрахунок заборгованості, виконаний державним виконавцем, перевірено апеляційним судом. Він відповідає чинному законодавству, сумнівів у правильності та об`єктивності не викликає. Розрахунок зроблений щомісячно, що відповідає частині четвертій статті 71 Закону України «Про виконавче провадження».

Інших доводів щодо неправильності розміру заборгованості апелянт не надав, а апеляційним судом за результатами перегляду не встановлено.

Відповідно доводи щодо незаконності винесених державним виконавцем постанов про тимчасові обмеження у правах боржника, платника аліментів, є безпідставними.

Згідно з ч. 1. ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином доводи скарги та матеріали справи не дають підстав вважати, що судом першої інстанції при розгляді даної справи допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які можуть бути підставами для скасування або зміни судового рішення.

Керуючись ст. ст. 35, 258, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Жашківського районного суду Черкаської області від 03 вересня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з часу складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 06 грудня 2019 року.

Судді :