КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

справа № 754/5259/18

провадження № 22-ц/824/16035/2019

05 грудня 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача Кирилюк Г. М.,

суддів: Рейнарт І. М., Семенюк Т. А.,

при секретарі Примушку О. В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Служба у справах дітей Деснянської районної у м. Києві державної адміністрації, про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 14 лютого 2019 року в складі судді Зотько Т. А.,

встановив:

25.04.2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа - Служба у справах дітей Деснянської районної у м. Києві державної адміністрації, про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначила, що під час перебування у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народилася спільна донька - ОСОБА_3 . Відповідач участі у вихованні дитини не приймає, дитиною не цікавиться, не спілкується з нею з серпня 2009 року, добровільно допомоги на утримання дитини не надає, аліменти сплачує несвоєчасно та не в повному обсязі, не бере участі у додаткових витратах, дитина проживає з позивачем та знаходиться на повному утриманні матері.

Враховуючи наведене, позивачка просила позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно малолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , змінити розмір аліментів та щомісячно стягувати аліменти із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у твердій грошовій сумі у розмірі 4 650,00 грн, починаючи з 15 квітня 2018 року і до досягнення дитиною повноліття.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 14 лютого 2019 року позов задоволено частково. Позбавлено ОСОБА_2 батьківських прав щодо малолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . В решті позовних вимог відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що відповідач свідомо нехтував своїми батьківськими обов`язками, при цьому суд виходив виключно з інтересів дитини, врахувавши повідомлення завідувача навчально-методичного центру психологічної служби РНМЦ Управління освіти Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації, за результатами роботи зі ОСОБА_4 , що станом на 04 липня 2018 року емоційних зв`язків з батьком та потреби в їх налагодженні з боку дитини не зафіксовано, а також той факт, що відповідачем не доведено поважність причин невиконання протягом тривалого часу своїх батьківських обов`язків щодо малолітньої дитини.

Щодо вимог про зміну розміру аліментів, то суд виходив з того, що відсутні докази зміни матеріального і сімейного стану платника аліментів у бік поліпшення, а тому відсутні підстави для задоволення вимог у цій частині.

Постановою Київського апеляційного суду від 09 липня 2019 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 02 жовтня 2019 року постанову Київського апеляційного суду від 09 липня 2019 року в частині вирішення позовних вимог про позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав скасовано, справу в цій частині передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення Деснянського районного суду м. Києва від 14 лютого 2019 року в частині вирішення позовних вимог позбавлення батьківських прав та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні зазначених вимог, обґрунтовуючи свої вимоги порушенням судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Зазначив, що судом невірно встановлено обставину, що відповідач свідомо нехтував своїми батьківськими обов`язками. Позивачем не надано жодного доказу на підтвердження вказаної обставини.

Не заперечує той факт, що він довгий час не спілкується зі своєю дитиною, але має бажання спілкуватися з нею, про що свідчить його участь в судових засіданнях, в органі опіки та піклування, відсутність заборгованості по аліментах, звернення до навчальних закладів. Також зазначив, що його спілкуванню з дитиною перешкоджає колишня дружина.

Крім цього, судом першої інстанції невірно встановлено той факт, що він не довів поважність причин невиконання протягом тривалого часу своїх батьківських обов`язків щодо дитини.

Відповідно до розпорядження Деснянської районної у місті Києві державної адміністрації від 04 березня 2010 року №148, на підставі його заяви було встановлено порядок його спілкування з малолітньою дочкою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , а саме щосуботи кожного місяця з 11:00 год. до 12.30 год.

Вказаним розпорядженням встановлено, що у нього існують реальні перешкоди у спілкуванні з дитиною. Позивач висновок не оскаржувала.

Зазначив, що він звертався до навчальних та виховних закладів з проханням надати інформацію про успіхи дитини в навчанні, поведінці, повідомити про батьківські збори. На його звернення інформацію без згоди матері надати відмовились.

При винесенні рішення судом першої інстанції не було взято до уваги ряд доказів, наданих відповідачем, а саме: довідки з виконавчої служби про відсутність заборгованості по сплаті аліментів; квитанції про сплату аліментів на протязі судового розгляду; звернення до навчальних та виховних закладів; фотокопії зображень відповідача з дитиною; листа-відповіді на звернення ОСОБА_1 , яке свідчить про швидке реагування батька стосовно прохання матері надати дозвіл на виїзд дитини за кордон.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить залишити рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. Покласти на ОСОБА_2 понесені витрати на правову допомогу в розмірі 2 000 грн.

Зазначила, що всі доводи, викладені в апеляційній скарзі, були предметом розгляду в суді першої інстанції. Відповідач по теперішній час не виявляє бажання бачитися, приймати участь у вихованні та матеріальному забезпеченні дитини. Аліменти сплачує не регулярно.

В судовому засіданні ОСОБА_2 та його представник - адвокат Борзовець О. В. апеляційну скаргу підтримали та просили її задовольнити.

Позивач ОСОБА_1 та її представник - адвокат Троян О. П. просили відмовити в задоволенні апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Представник Служби у справах дітей Деснянської районної у м. Києві державної адміністрації в судове засідання не з`явився, про час, день та місце розгляду справи повідомлений судом належним чином.

Переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач та відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі, який 11 грудня 2009 року було розірвано, про що Київським відділом реєстрації актів цивільного стану Полтавського міського управління юстиції Полтавської області зроблено відповідний запис №399 в Книзі реєстрації розірвань шлюбів.

Сторони у справі мають спільну малолітню дитину - доньку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 29 березня 2010 року зі ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнуто аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_4 в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 05 лютого 2010 року до досягнення дитиною повноліття.

Відповідач ухилявся від виконання своїх зобов`язань, покладених на нього рішенням суду про сплату аліментів на утримання дитини, як наслідок Київським відділом державної виконавчої служби м. Полтави ТУЮ у Полтавській області було винесено постанови про арешт коштів боржника ОСОБА_2 та про встановлення тимчасового обмеження останнього у праві керування транспортними засобами.

Заборгованість зі сплати аліментів відповідач погасив у березні 2018 року.

Відповідно до копії довідки від 20 квітня 2018 року № 1153185 про реєстрацію місця проживання особи, ОСОБА_4 зареєстрована разом з матір`ю ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , із 08 вересня 2009 року по теперішній час.

Згідно з наданою заступником начальника виконкому Полтавської міської ради управління реєстрації, зняття з реєстрації місця проживання фізичних осіб ОСОБА_5 інформацією за наявними обліками Реєстру територіальної громади, місце проживання ОСОБА_2 зареєстроване за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідно до довідки від 04 липня 2018 року № 34-2725, наданої завідувачем навчально-методичного центру психологічної служби РНМЦ Управління освіти Деснянської районної у м. Києві державної адміністрації, за результатами роботи зі ОСОБА_4 навчально-методичним центром надано інформацію, що дівчинка легко йде на контакт, адекватно сприймає запропоновані завдання і з цікавістю їх виконує. Пізнавальні процеси дитини відповідають віковим нормам. Самооцінка адекватна. Добре розвинута уява. Дівчинка має мрії, любить все нове та цікаве. На час зустрічі перебуває в спокійному стані з незначними проявами тривоги. Чутлива, любить красиве. Під час зустрічі проявляються прагнення до незалежності та відмови від чітких рамок. Розмовляти про тата Дарія відмовляється категорично. Станом на 04 липня 2018 року емоційних зв`язків з батьком та потреби в їх налагодженні з боку дитини не зафіксовано.

10 липня 2018 року Деснянська районна в м. Києві державна адміністрація надала висновок №102/02/3-6239 про доцільність позбавлення батьківських прав батька, ОСОБА_2 , стосовно малолітньої дочки, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на підставі рішення комісії з питань захисту прав дитини (протокол від 05 липня 2018 року № 12).

Ухвалюючи рішення про задоволення позову в частині вимог про позбавлення батьківських прав, суд першої інстанції виходив із того, що відповідач свідомо нехтує своїми батьківськими обов`язками. При цьому суд врахував повідомлення завідувача навчально-методичного центру психологічної служби РНМЦ Управління освіти Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації за результатами роботи зі ОСОБА_4 про те, що станом на 04 липня 2018 року емоційних зв`язків з батьком та потреби в їх налагодженні з боку дитини не зафіксовано, а також той факт, що відповідачем не доведено поважність причин невиконання протягом тривалого часу своїх батьківських обов`язків щодо малолітньої дитини.

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Згідно ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Частиною сьомою статті 7 СК України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до пунктів 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Статтею 9 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Згідно з частинами першою-четвертою статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину.

Відповідно до частини першої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності.

Частиною першою статті 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини.

Згідно зі статтею 166 СК України позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини.

Отже, позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених статтею 164 СК України.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Разом з тим, зазначені чинники повинні мати систематичний та постійних характер, як кожен, так і в сукупності, можна розцінити як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав має передувати виважена та ґрунтована підготовка, збір необхідної доказової бази, адже більшість чинників, які є підставою для прийняття позитивних рішень у вказаних категоріях справи, мають оцінювальний характер, залежать від конкретних обставин справи та особистості учасників цих правовідносин.

Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо і лише при наявності вини у діях батьків.

Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини.

У справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) від 16 липня 2015 року Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним.

Відповідно до частини шостої статті 19 СК України суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Аналіз вищевказаних норм законодавства свідчить про те, що позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки, як для батька, так і для дитини, тому воно допускається лише в тому випадку, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків.

З наявних матеріалів справи, пояснень сторін та показів свідків встановлено, що відповідач не бере участі у вихованні малолітньої доньки з 2011 року, не обізнаний з її потребами, бажаннями, не бере участь у формуванні її особистості, не забезпечує її підготовку до самостійного життя, з нею не спілкується, дитина його, як батька, не знає.

При цьому, належних доказів того, що йому чинилися перешкоди у спілкуванні з донькою, відповідачем суду надано не було.

Той факт, що розпорядженням від 04 березня 2010 року № 148 Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації, за наслідками розгляду заяви ОСОБА_2 про участь у вихованні малолітньої дитини ОСОБА_4 , було встановлено порядок спілкування батька, ОСОБА_2 , з малолітньою донькою ОСОБА_4 , не є безумовним доказом існування у відповідача перешкод у спілкуванні з дитиною починаючи з 2010 року.

Однак, колегія суддів враховує бажання відповідача брати участь у спілкуванні з донькою, погашення останнім заборгованості у 2018 році по аліментах за період з 2013 по 01.02.2018, активне заперечення останнього щодо позбавлення його батьківських прав.

Зважаючи на наведене, колегія суддів вважає, що ухилення від виховання доньки протягом тривалого часу стало наслідком неналежного усвідомлення батьком потреби дитини у батьківському захисті та піклуванні.

Враховуючи викладене, колегія суддів не може погодитись з висновком суду першої інстанції про те, що відповідача доцільно позбавити батьківських прав, тобто природних прав, наданих батькам щодо дитини на її виховання, захист її інтересів та інших прав, які виникають із факту кровної спорідненості з дитиною. Судом не враховано, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу, необхідність застосування якого за обставин цієї справи не доведено.

Колегія суддів вважає, що висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав є необґрунтованим, оскільки останній не містить мотивів, з яких орган опіки та піклування прийшов до висновку, що вказана дія буде відповідати інтересам дитини.

Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини.

З урахуванням характеру поведінки батька щодо його участі у вихованні та спілкуванні з донькою, колегія суддів вважає за необхідне попередити його про необхідність змінити ставлення до виховання доньки, зокрема приймати реальну та активну участь саме у вихованні дитини, а не формально відноситися до виконання своїх обов`язків, обмежившись наданням матеріальної допомоги, і не приймаючи активних дій для зустрічей з дитиною.

При цьому відмова у задоволенні даного позову не позбавляє права позивача звернутися до суду з аналогічним позовом у майбутньому, якщо відповідач не змінить свого ставлення до виконання батьківських обов`язків без поважних причин.

Згідно ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Суд першої інстанції не повно з`ясував обставини справи, не повністю врахував характер спірних правовідносин, а тому ухвалене у справі рішення в частині задоволення позову про позбавлення батьківських прав підлягає скасуванню з постановленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Колегія суддів вважає за необхідне попередити відповідача про необхідність змінити своє ставлення до виховання доньки, зокрема приймати реальну та активну участь саме у вихованні дитини, а не формально відноситися до виконання своїх обов`язків, обмежившись наданням матеріальної допомоги, і не приймаючи активних дій для зустрічей з дитиною.

Контроль за виконанням ОСОБА_2 своїх батьківських обов`язків колегія суддів вважає необхідним покласти на орган опіки та піклування Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації.

Керуючись статтями 369, 374, 376, 381-383 ЦПК України суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Деснянського районного суду міста Києва від 14 лютого 2019 року в частині вирішення позовних вимог про позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав скасувати.

Постановити в цій частині нове судове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Служба у справах дітей Деснянської районної у м. Києві державної адміністрації, про позбавлення батьківських прав відмовити.

Попередити ОСОБА_2 про необхідність змінити ставлення до виховання доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Покласти на орган опіки та піклування Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації контроль за виконанням ОСОБА_2 батьківських обов`язків.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст постанови складено 06 грудня 2019 року.

Суддя-доповідач: Г. М. Кирилюк

Судді: І. М. Рейнарт

Т. А. Семенюк