Постанова

Іменем України

23 січня 2019 року

м. Київ

справа № 758/3611/16-ц

провадження № 61-15206св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

Штелик С. П. (суддя-доповідач), Лесько А. О., Мартєва С. Ю.

учасники справи:

заявник - ОСОБА_4,

заінтересована особа - ОСОБА_5,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу представника ОСОБА_5 - ОСОБА_6 - на ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 18 січня 2018 року у складі судді Декаленко В. С. та постанову апеляційного суду м. Києва від 18 січня 2018 року у складі суддів: Саліхова В. В., Семенюк Т. А., Прокопчук Н. О.,

В С Т А Н О В И В :

У березні 2016 року ОСОБА_7 звернулася до суду із клопотанням про визнання та надання дозволу на виконання на території України рішення Ахалкалакського районного суду Грузії від 05 червня 2013 року про стягнення з ОСОБА_5 на її користь аліментів на утримання дочки ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 600 ларі.

Клопотання мотивовано тим, що рішенням Ахалкалакського районного суду Грузії від 05 червня 2013 року стягнуто з ОСОБА_5 на її користь аліменти на утримання дочки ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 600 ларі. ОСОБА_5 не виконує зазначене рішення суду, оскільки проживає на території України за адресою: АДРЕСА_1 та є власником зазначеної квартири. Вказувала, що відповідач був належним чином повідомлений про розгляд справи про стягнення аліментів проте, в судове засідання не з'явився та не надав своїх заперечень проти позову. Рішення суду було опубліковано в засобах масової інформації та на інформаційній дошці районного суду, набрало законної сили та підлягає виконанню.

Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 10 лютого 2017 року клопотання ОСОБА_7 задоволено. Визнано та надано дозвіл на виконання на території України рішення Ахалкалакського районного суду Грузії від 05 червня 2013 року у справі № 2/158-12 про стягнення з ОСОБА_5 аліментів на утримання невповнолітної дочки - ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 600 ларі, що згідно з офіційним курсом НБУ на день постановлення ухвали становить 6 000 грн 56 коп., щомісячно з 13 вересня 2012 року і до повноліття дитини, та про стягнення з ОСОБА_5 витрат зі сплати судового збору у розмірі 50 ларі, що згідно з офіційним курсом НБУ на день постановлення ухвали становить 500 грн 05 коп.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що заявником надано усі необхідні документи відповідно до вимог статей 393, 394 ЦПК Україна, в редакції чинній на час розгляду заяви, тому наявні підстави для задоволення клопотання про визнання та надання дозволу на виконання рішення Ахалкалакського районного суду Грузії від 05 червня 2013 року.

Постановою апеляційного суду м. Києва від 18 січня 2018 року ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 10 лютого 2017 року залишено без змін.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що 22 січня 1993 року була підписана Конвенція про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах, Договірними Сторонами якої, зокрема є Україна та Грузія, тому наявні правові підстави для розгляду клопотання ОСОБА_7 про визнання та надання дозволу на виконання на території України рішення Ахалкалакського районного суду Грузії від 05 червня 2013 року про стягнення з ОСОБА_5 аліментів на утримання дочки ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 600 ларі. Суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що клопотання подано до суду належною особою, клопотання відповідає вимогам щодо форми й змісту та до нього додано всі необхідні документи, зокрема і докази належного повідомлення відповідача про розгляд справи.

У касаційній скарзі, поданій у березні 2018 року до Верховного Суду, представник ОСОБА_5 - ОСОБА_6 - просить скасувати ухвалу суду першої інстанції, постанову апеляційного суду та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні клопотання, посилаючись на порушення судами норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що ОСОБА_5 не був повідомлений про розгляд справи в Ахалкалакському районному суді Грузії, тому був позбавлений можливості взяти участь у судовому процесі. Належні докази повідомлення відповідача про розгляд справи не були долучені заявником до клопотання про визнання та надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду, тому у суду першої інтанції були відсутні підстави для задоволення клопотання. Крім того, враховуючи матеріальний стан ОСОБА_5, який офіційно не працює, не має регулярного доходу та допомагає своїм батькам похилого віку, стягнутий судовим рішенням розмір аліментів є великим та підлягає зменшенню.

Згідно частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Суди установили, що у провадженні Ахалкалакського районного суду Грузії перебувала справа № 2/158-12 за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_5 про розірвання шлюбу та покладання обов'язку зі сплати аліментів. За наслідками розгляду, якого 05 червня 2013 ухвалено заочне рішення, яким покладено на відповідача ОСОБА_5 обов'язок зі сплати аліментів на користь неповнолітньої дочки - ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 600 ларі щомісячно з 13 вересня 2012 року до настання повноліття доньки.

Згідно довідки Ахалкалакського районного суду Грузії, ОСОБА_5 був належним чином повідомлений про розгляд вищезгаданої справи, а також про ухвалення судом заочного рішення, з урахуванням чого вказане рішення набрало законної сили (а. с. 31).

12 червня 2013 року Ахалкалакським районним судом Грузії на виконання вищезазначеного рішення в частині покладання на ОСОБА_5 обов'язку зі сплати аліментів та попередньо оплаченого судового збору, було видано виконавчий лист, який відповідно до Довідки Міністерства юстиції Грузії Національного бюро виконання від 31 жовтня 2013 року на території Грузії не виконувався (а. с. 18, 24).

За частиною першою статті 393 ЦПК України в редакції, чинній на час розгляду справи судами першої та апеляційної інстанцій, клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду подається до суду безпосередньо стягувачем (його представником) або, відповідно до міжнародного договору, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, іншою особою (її представником).

Відповідно до частини першої статті 394 ЦПК України в редакції, чинній на час розгляду справи судами першої та апеляційної інстанцій, клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду подається у письмовій формі і повинно містити: ім'я (найменування) особи, що подає клопотання, зазначення її місця проживання (перебування) або місцезнаходження; ім'я (найменування) боржника, зазначення його місця проживання (перебування), його місцезнаходження чи місцезнаходження його майна в Україні; мотиви подання клопотання.

Статтею 396 ЦПК України передбачено, що клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду не задовольняється у випадках, передбачених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Якщо міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, такі випадки не передбачено, у задоволенні клопотання може бути відмовлено: 1) якщо рішення іноземного суду за законодавством держави, на території якої воно постановлено, не набрало законної сили; 2) якщо сторона, стосовно якої постановлено рішення іноземного суду, була позбавлена можливості взяти участь у судовому процесі через те, що їй не було належним чином повідомлено про розгляд справи; 3) якщо рішення ухвалене у справі, розгляд якої належить виключно до компетенції суду або іншого уповноваженого відповідно до закону органу України; 4) якщо ухвалене рішення суду України у спорі між тими самими сторонами, з того ж предмета і на тих же підставах, що набрало законної сили, або якщо у провадженні суду України є справа у спорі між тими самими сторонами, з того ж предмета і на тих же підставах до часу відкриття провадження у справі в іноземному суді; 5) якщо пропущено встановлений міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, та цим Законом строк пред'явлення рішення іноземного суду до примусового виконання в Україні; 6) якщо предмет спору за законами України не підлягає судовому розгляду; 7) якщо виконання рішення загрожувало б інтересам України; 8) в інших випадках, встановлених законами України.

22 січня 1993 року з метою забезпечення належного захисту прав і законних інтересів громадян та осіб, що проживають на їхніх територіях, у м. Мінську (Республіка Білорусь) була підписана Конвенція про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах, Договірними Сторонами якої, зокрема є Україна та Грузія, (далі - Конвенція), яка 10 листопада 1994 року була ратифікована Верховною Радою України та 14 липня 1995 року набула чинності для України.

Відповідно до статті 51 зазначеної Конвенції кожна з Договірних Сторін на умовах, передбачених цією Конвенцією, визнає і виконує наступні рішення, винесені на території інших Договірних Сторін: а) рішення установ юстиції по цивільних і сімейних справах, включаючи затверджені судом мирові угоди по таких справах і нотаріальні акти у відношенні грошових зобов'язань (далі - рішень).

Статтею 53 Конвенції передбачено, що клопотання про дозвіл примусового виконання рішення подається в компетентний суд Договірної Сторони, де рішення підлягає виконанню. Воно може бути подано й до суду, що виніс рішення в справі в першій інстанції. Цей суд направляє клопотання судові, компетентному винести рішення по клопотанню.

До клопотання додаються: а) рішення або його засвідчена копія, а також офіційний документ про те, що рішення набуло законної сили і підлягає виконанню або про те, що воно підлягає виконанню до набуття законної сили, якщо це не випливає із самого рішення; б) документ, з якого випливає, що сторона, проти якої було винесене рішення, що не прийняла участі в процесі, була в належному порядку і вчасно викликана в суд, а у випадку її процесуальної недієздатності була належним чином представлена; в) документ, що підтверджує часткове виконання рішення на момент його пересилання; г) документ, що підтверджує угоду сторін, по справах договірної підсудності.

Клопотання про дозвіл примусового виконання рішення і прикладені до нього документи забезпечуються завіреним перекладом на мову запитуваної Договірної Сторони або на російську мову.

Суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, врахували вимоги вказаних норм права й обставини справи та дійшли вірного висновку, що стягувачем подано всі документи, які необхідні для виконання рішення іноземного суду. При цього боржнику було відомо про розгляд справи в Ахалкалакському районному суді Грузії, що підтверджено довідкою суду, в якій зазначено про те, що позов було вручено відповідачу, що підтверджується журналом судового кур'єра, копію заочного рішення було вручено батьку відповідача та відповідно до статті 74 цивільного процесуального кодексу Грузії, вважаєть доставленим відповідачу (а. с. 31).

Установивши відсутність підстав для відмови в задоволенні клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду, передбачених Конвенцією та статтею 396 ЦПК України в редакції, чинній на час розгляду справи, суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про задоволення клопотання.

Доводи касаційної скарги щодо неналежного повідомлення про розгляд справи в іноземному суді є необґрунтованими, оскільки такі доводи спростовуються наявними у матеріалах справи документами з офіційним перекладом на українську мову, зокрема, копіями з журналу судового кур'єра та довідкою Ахалкалакського районного суду Грузії.

Доводи касаційної скарги щодо розміру аліментів не мають правового значення для вирішення питання про визнання та надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення першої та апеляційної інстанцій - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.

Крім того, на адресу Верховного Суду від представника ОСОБА_5 - ОСОБА_9 надійшло клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з викликом сторін.

У задоволенні клопотання слід відмовити з таких підстав.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Абзац другий частини першої цієї статті визначає, що в разі необхідності учасники справи можуть бути викликані для надання пояснень у справі.

Таким чином, питання виклику учасників справи для надання пояснень у справі вирішує Верховний Суд з огляду на встановлену необхідність таких пояснень.

Положення частин п'ятої та шостої статті 279 ЦПК України, якою врегульовано порядок розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження в суді першої інстанції, не застосовуються при касаційному розгляді, оскільки суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права та не вирішує питань доказування у справі і не встановлює обставин справи.

Відповідно до частини тринадцятої статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи.

Оскільки суд касаційної інстанції не приймав рішення про виклик осіб, які беруть участь у справі, для надання пояснень у справі і такої необхідності колегія суддів не вбачає, то підстав для виклику учасників справи немає.

З урахуванням викладеного та керуючись статтями 401, 402, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні клопотання представника ОСОБА_5 - ОСОБА_9 - про розгляд справи у судовому засіданні з викликом сторін відмовити.

Касаційну скаргу представника ОСОБА_5 - ОСОБА_6 - залишити без задоволення.

Ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 18 січня 2018 року та постанову апеляційного суду м. Києва від 18 січня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: С. П. Штелик

А. О. Лесько

С.Ю.Мартєв