Справа № 303/8265/18
П О С Т А Н О В А

Іменем України

20 листопада 2019 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі

головуючого судді КОНДОРА Р.Ю.

суддів МАЦУНИЧА М.В., КОЖУХ О.А.

при секретарі МИКУЛЯК Є.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді цивільну справу № 303/8265/18 за позовом Закарпатської обласної кредитної спілки «Калиновий міст» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про солідарне стягнення боргу, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Мукачівського міськрайонного суду від 18 червня 2019 року, повний текст якого складено 21 червня 2019 року, головуючий суддя Довжанин В.М., -

встановив:

28.12.2018 Закарпатська обласна кредитна спілка «Калиновий міст» (КС «Калиновий міст») звернулася до суду із зазначеним позовом до ОСОБА_1 і ОСОБА_2 мотивуючи наступним.

За кредитним договором від 04.04.2014 № 597 КС «Калиновий міст» надала ОСОБА_1 кредит у сумі 5300,00 грн. Виконання зобов`язань позичальником було забезпечено порукою ОСОБА_2 , із якою 04.04.2014 був укладений договір поруки № 597.

Позичальник порушив свої зобов`язання за кредитним договором і спричинив виникнення боргу, який станом на 22.12.2018 становить 58271,23 грн і складається з таких елементів: заборгованість за сумою кредиту 4338,70 грн, заборгованість за процентами 10091,92 грн, штраф згідно п. 7.4. договору 2169,35 грн, пеня згідно п. 7.3. договору 7042,52 грн, разом 23642,32 грн, на які нарахований індекс інфляції, що за період з 04.04.2014 по 22.12.2018 склав 246,47%, тому з урахуванням цього індексу борг становить 58271,23 грн. На неодноразові вимоги повернути борг відповідачі не реагували.

Боржник відповідальний за виконання свого зобов`язання і не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання (ст.ст. 526, 612, 625, 1046, 1049, 1054 та інші норми ЦК України).

Посилаючись на ці обставини, на право вимагати стягнення боргу солідарно з позичальника і поручителя, позивач просив стягнути на його користь солідарно з відповідачів заборгованість у сумі 58271,23 грн і покласти на них судові витрати.

Рішенням Мукачівського міськрайонного суду від 18.06.2019 позов задоволено частково, стягнуто на користь Закарпатської обласної кредитної спілки «Калиновий міст» солідарно з ОСОБА_1 і ОСОБА_2 заборгованість за кредитним договором від 04.04.2014 № 597 у сумі 23642,32 грн, в інших вимогах відмовлено, а також стягнуто на користь позивача з кожного з кожного з відповідачів по 881,00 грн у рахунок відшкодування витрат із оплати судового збору.

Відповідач ОСОБА_1 оскаржив рішення суду в частині задоволення позову як ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права. У скарзі наводить такі доводи.

Суд неправильно застосував норми матеріального права та правову позицію Верховного Суду у спірних правовідносинах щодо відсутності правових підстав для стягнення на користь позивача передбачених договором процентів, нарахованих після спливу строку кредитування. Так, кредит був отриманий на строк 24 місяці (по 04.04.2016 року включно), проценти за кредитом передбачаються законом (ст.ст. 1048, 1054 ЦК України), порядок їх сплати встановлюється договором, а відповідно до частини 2 статті 1048 ЦК України щомісячна сплата процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосована лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Тобто, після 04.04.2016 право кредитора нараховувати проценти за договором припинилося, а пред`явлення до стягнення процентів, нарахованих після цієї дати, безпідставне. Із закінченням строку кредитування позичальник повинен був повернути кредит повністю, а не продовжувати вносити кошти частковими платежами, передбаченими лише в межах строку кредитування. В охоронних правовідносинах права кредитора забезпечуються нормами ст. 625 ч. 2 ЦК України щодо наслідків прострочення виконання грошового зобов`язання.

Загальна позовна давність встановлена законом у три роки, спеціальна позовна давність щодо стягнення неустойки (пені) встановлена в один рік (ст. 257, ст. 258 ч. 2 п. 1 ЦК України). Відповідач просить застосувати загальну позовну давність до нарахованих позивачем відсотків у сумі 10091,92 грн. Оскільки позивач звернувся до суду з позовом 22.12.2018, перебіг позовної давності почався для нього з 22.12.2015, а з врахуванням строку нарахування відсотків до 04.04.2016 відповідач визнає суму відсотків 870,13 грн, які нараховані в межах строку позовної давності та періоду нарахування відсотків з 22.12.2015 по 04.04.2016. Крім того, відповідач просить апеляційний суд застосувати спеціальну позовну давність щодо пені в сумі 7042,52 грн, яка з урахуванням нарахування її позивачем за період з 04.01.2015 по 04.04.2016 та часу його звернення до суду є пропущеною.

Сторона просить рішення суду в частині стягнення 23642,32 грн скасувати, в частині стягнення заборгованості рішення змінити і стягнути борг у сумі 7378,18 грн, який складається з 4338,70 грн боргу за сумою кредиту, 870,13 грн боргу за відсотками і 2169,35 грн штрафу.

Позивач КС «Калиновий міст» рішення суду не оскаржує, у відзиві на апеляцію вказує на її необґрунтованість, просить залишити скаргу без задоволення, а рішення суду без змін. Зазначає, зокрема, що апелянт обґрунтовує свою правову позицію посиланням на постанови Верховного Суду, які не можуть братися до уваги в справі, оскільки не відповідають її обставинам.

Умови надання кредиту та позовні вимоги ґрунтуються передусім на договорі, з яким позичальник погодився. Ці умови передбачали, що проценти нараховуються за фактичний час користування кредитом до моменту його повернення (п. 3.1. договору), а також, що прострочення позичальника не зупиняє нарахування процентів як протягом строку надання кредиту, визначеного договором, так і після закінчення цього строку протягом подальшого користування позичальником наданими грошовими коштами, крім випадку прийняття окремого рішення про це кредитодавцем (п. 3.6. договору). Позичальник не ставив питання про зміну умов договору, а кредитодавець не приймав відповідного рішення. Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором (ст. 1049 ч. 1 ЦК України).

Пеня нараховувалася відповідно до п. 7.3. договору з моменту остаточного припинення виконання зобов`язань позичальником (з 04.03.2015), а штраф був нарахований згідно з п. 7.4. договору за фактом звернення кредитора до суду.

Відповідач залишив поза увагою, що сторони договору прийняли рішення про збільшення тривалості позовної давності за всіма вимогами, що випливають із договору, до 5-ти років (п. 10.9. договору).

Позичальник не виконав свої зобов`язання за договором, що сам визнав, на звернення кредитної спілки, яка намагалася врегулювати питання, не реагував, його дії свідчать про умисне ухилення від виконання зобов`язання, тому він повинен відповідати за порушення майнових прав кредитора.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника позивача ОСОБА_3 , яка апеляцію не визнала, розглянувши справу за правилами ст. 372 ч. 2 ЦПК України у відсутність інших учасників процесу, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи сторін, оцінивши докази в сукупності, суд приходить до такого.

Спірні правовідносини регулюються нормами ЦК України щодо кредитних зобов`язань і поруки у редакції, що була чинною на час їх виникнення.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти; до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 Глави 71 ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору (ст. 1054 ч.ч. 1, 2 ЦК України).

Відповідно до положень ст.ст. 11-14, 202, 509, 525, 526, 541, 543, 553, 554, 610-612, 614, 622-625, 1050, 1054 ЦК України:

цивільні права та обов`язки, що виникають з договорів, повинні належно виконуватися;

якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу;

боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання; боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити, зокрема, суму боргу, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом;

позичальник зобов`язаний повернути кредитору усе заборговане на умовах, передбачених договором і законом, а кредитор управі вимагати виконання порушеного зобов`язання, стягнення боргу з боржника і поручителя, які відповідають перед кредитором як солідарні боржники;

особа здійснює свої права та виконує цивільні обов`язки у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства, зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, зловживання правом не допускається.

Наявність підстави для виникнення боргу, пред`явленого до стягнення, його розмір і обґрунтованість доказуються кредитором, відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання (ст. 614 ч. 2, ст. 623 ч. 2 ЦК України).

Свобода договору, свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом, справедливість, добросовісність та розумність є загальними засадами цивільного законодавства (ст. 3 ч. 1 п.п. 3, 4, 6 ЦК України). Сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства; сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами; сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд; сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами (ст. 6 ч.ч. 1, 2, 3 ЦК України).

Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 ч. 1 ЦК України).

Сплата процентів за кредитом є істотною умовою договору, здійснюється у строки та на умовах, визначених договором, у разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики (ст.ст. 536, 626, ст. 628 ч. 1, ст. 638 ч. 1, ст. 1048 ч. 1, ст. 1054 ЦК України).

Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору, закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору (ст. 631 ч.ч. 1, 4 ЦК України), правомірність правочину презюмується, договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст.ст. 204, 629 ЦК України).

За загальним правилом, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом; припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом; зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст.ст. 598, 599 ЦК України).

За правилами ЦК України про позовну давність загальна позовна давність встановлюється тривалістю в три роки, а до вимог про стягнення неустойки, застосовується позовна давність тривалістю в один рік; позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін шляхом укладання договору в письмовій формі; перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила, за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання; перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку, а також у разі пред`явлення особою позову до боржника, після переривання перебіг позовної давності починається заново; зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо); позовна давність застосовується судом за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення; сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ст.ст. 256, 257, ст. 258 ч. 1, ч. 2 п. 1, ст. 259 ч. 1, ст. 260, ст. 261 ч.ч. 1, 5, ст. 264, ст. 266, ст. 267 ч.ч. 1-4 ЦК України).

Сторони в цивільних відносинах є юридично рівними, у разі недодержання особою при здійсненні своїх прав вимог, які встановлені частинами другою п`ятою ст. 13 ЦК України, суд може зобов`язати її припинити зловживання своїми правами, а також застосувати інші наслідки, встановлені законом (ст.ст. 1, 2, ст. 13 ч. 6 ЦК України).

Особа діє у цивільних відносинах вільно, здійснює свої права на власний розсуд, а також виконує цивільні обов`язки у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства і повинна діяти добросовісно, розумно, обачно, передбачаючи наслідки; при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди, зловживання цивільними і процесуальними правами не допускається; цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які на свій розсуд розпоряджаються цивільними та процесуальними правами, реалізують право на судовий захист; кожна сторона зобов`язана належно довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, обов`язок доказування позову лежить на позивачеві; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ст. 3 ч. 1 п.п. 3, 6, ст. 11, ст. 12 ч. 1, ст.ст. 13, 14, ст. 20 ч. 1 ЦК України, ст.ст. 12, 13, 44, 76-81 ЦПК України). Про задоволення позову рішення може бути прийняте за умови обґрунтованості та доведеності позовних вимог (ст.ст. 89, 263-265 ЦПК України).

04.04.2014 КС «Калиновий міст» уклала з ОСОБА_1 кредитний договір № 597, за яким цього ж дня надала йому кредит (а.с. 7-9, 12). Умови договору передбачали, зокрема, що:

кредит надається в сумі 5300,00 грн, позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, визначених цим договором (п. 1.1.);

кредит надається строком на 24 фактичні місяці від дати отримання позичальником кредиту (п. 2.1.);

плата за користування кредитом (проценти) є фіксованою і становить 60% річних від суми залишку кредиту за кожен день користування кредитом; проценти нараховуються за фактичне число календарних днів користування кредитом за виключенням дня отримання кредиту та включаючи дату його повернення (п. 3.1.);

прострочення сплати кредиту та/або процентів за користування кредитом (згідно графіка розрахунків) не зупиняє нарахування процентів як протягом строку надання кредиту, визначеного п. 2.1. цього договору, так й після закінчення цього строку протягом подальшого користування позичальником наданими грошовими коштами, крім випадку прийняття окремого рішення про це кредитодавцем (п. 3.6.);

позичальник зобов`язаний у випадку прострочення сплати частини або всієї суми кредиту сплатити нараховані проценти за користування кредитом виходячи з фактичного строку користування кредитом, включаючи день погашення (п. 5.1.7.);

кредитодавець має право вимагати від позичальника виконання ним умов цього договору (п. 5.4.1.);

у разі своєчасного ненадходження (прострочення) повністю або частково планового платежу, встановленого графіком розрахунків, кредитодавець нараховує, а позичальник зобов`язується сплатити пеню в розмірі 0,5% за кожен день прострочення від суми несплаченого в строк платежу (п. 7.3.);

у разі прийняття кредитодавцем рішення про стягнення процентів за користування кредитом та суми кредиту в судовому порядку внаслідок невиконання позичальником зобов`язань …, до позичальника застосовується штраф у розмірі 50% від суми фактичного залишку кредиту на дату прийняття кредитодавцем рішення про стягнення простроченої заборгованості в судовому порядку (п. 7.4.);

до правовідносин, пов`язаних з укладанням та виконанням цього договору, застосовується строк позовної давності тривалістю у 5 років (ст. 259 ЦК України) (п. 10.9.);

усі не врегульовані цим договором правовідносини сторін регулюються чинним законодавством України (п. 10.8.);

позичальник при укладанні цього договору підтверджує, що його волевиявлення є вільним та відповідає його внутрішній волі, він чітко усвідомлює всі умови цього договору та не перебуває під впливом помилки чи обману, він вважає умови цього договору вигідними для себе (п. 6.1. пп. 2, 4, 5).

Виконання зобов`язань позичальником за кредитним договором було забезпечено порукою ОСОБА_2 , із якою 04.04.2019 був укладений договір поруки № 597 (а.с. 14). Згідно з цим договором поручитель відповідає перед кредитором у повному обсязі солідарно з позичальником за порушення тим зобов`язань за кредитним договором; поручитель ознайомлений з умовами кредитного договору; порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов`язання, а також, коли кредитор протягом п`яти років з дня настання строку виконання зобов`язання не пред`явив позову до поручителя (п.п. 1.1., 2.1., 2.2., 2.4., 3.1.).

З розрахунків боргу, наведених у позовній заяві, а також окремо доданих до неї (а.с. 2-4, 12, 13) та з інших матеріалів справи вбачається, що позичальник ОСОБА_1 порушив свої зобов`язання за договором і спричинив виникнення боргу, що його кредитор визначив станом на 22.12.2018 у сумі 58271,23 грн, де борг: за сумою кредиту 4338,70 грн, за процентами 10091,92 грн, штраф згідно п. 7.4. договору 2169,35 грн, пеня згідно п. 7.3. договору 7042,52 грн, разом 23642,32 грн, на які нарахований індекс інфляції, що за період з 04.04.2014 по 22.12.2018 склав 246,47% (34628,91 грн).

Останній за часом платіж позичальника у сумі 1000,00 грн у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором зафіксований у розрахунках 06.02.2015, після цієї дати платежі не фіксувалися. Пеня розрахована за період з 04.03.2015 по 04.06.2016 і наростаючим підсумком визначена в сумі 7042,52 грн, при цьому, станом на 04.04.2016 пеня була нарахована в сумі 5338,89 грн.

У задоволенні вимоги про стягнення з солідарно з відповідачів на користь позивача інфляційних нарахувань судом відмовлено, в цій частині рішення не оскаржується. Так само не оскаржується рішення в частині задоволення вимог про стягнення з відповідача ОСОБА_1 на користь кредитора боргу за сумою кредиту в розмірі 4338,70 грн боргу за сумою кредиту, боргу за процентами в сумі 870,13 грн та штрафу в сумі 2169,35 грн штрафу відповідно до п. 7.4. кредитного договору.

Оскільки апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд не перевіряє рішення суду першої інстанції та не дає йому оцінки в частині, яка не оскаржується (ст. 367 ч. 1 ЦПК України). Стосовно позицій сторін щодо рішення суду першої інстанції в оскарженій частині апеляційний суд враховує наступне.

Укладаючи кредитний договір, сторони здійснили своє волевиявлення вільно, усвідомлюючи зміст і умови договору та наслідки його укладання. Кредитний договір чинний і як такий обов`язковий для виконання. Істотні умови договору, що в ясний і недвозначний спосіб узгоджені сторонами в пунктах 1.1., 3.1., 3.6., 5.1.7., у їх сукупності та взаємозв`язку вказують на те, що проценти за користування кредитними коштами нараховуються безперервно за ставкою 60% річних за увесь фактичний період (за всі дні) користування кредитом, наявність прострочення за відповідними платежами, рівно як і закінчення визначеного пунктом 2.1. договору строку кредитування у разі наявності прострочення платежів, не зупиняють нарахування процентів і такі продовжують нараховуватися й після закінчення цього строку до моменту погашення кредиту, нараховані в такий спосіб проценти виступають за своїм змістом формою цивільно-правової відповідальності за порушення позичальником грошового зобов`язання.

Застосована сторонами в договорі конструкція вказує на безперервність нарахування процентів саме за визначеною договором ставкою з урахуванням виникнення за відповідних умов підстав для відповідальності боржника за порушення грошового зобов`язання, нарахування процентів за цією ставкою не зупиняється, про нарахування інших процентів, іншу процентну ставку для таких інших процентів тощо не йдеться. За змістом урегульованих сторонами правовідносин нарахування процентів після закінчення строку кредитування може мати місце лише в разі прострочення платежів боржником і пов`язується з таким простроченням. Можливість припинення такого нарахування пов`язується з окремим (спеціальним) рішенням кредитора, доказів прийняття якого в справі немає і на відсутність якого вказує кредитор.

Отже, позичальник погодився з тим, що сплачуватиме кредитору проценти за ставкою 60% річних за користування отриманими в кредит коштами, при цьому, в разі наявності прострочення платежів також і після закінчення визначеного договором строку кредитування, за увесь фактичний час користування коштами, тобто, нестиме визначену в такий спосіб цивільно-правову відповідальність перед кредитором за порушення грошового зобов`язання. Враховуючи, що за загальним правилом користування чужими грішми є платним, такою платою в кредитному договорі виступають проценти, умови плати за користування чужими коштами встановлюються договором, розмір процентів встановлюється договором або актом цивільного законодавства, проценти за загальним правилом сплачуються щомісячно, боржник не сплачує проценти лише в разі, коли це встановлено договором або законом, а розмір процентів, які боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, зобов`язаний сплатити на вимогу кредитора, може бути встановлений договором (ст.ст. 538, 625, 1048, 1054 ЦК України), відповідні волевиявлення сторін та умови кредитного договору не суперечать засадам цивільного законодавства, вимогам закону та правилам ділового обороту.

За таких умов обов`язок позичальника сплатити кредитору проценти за ставкою 60% річних за користування отриманими від кредитора грішми в разі порушення грошового зобов`язання, що є встановленим, за увесь фактичний час такого користування безвідносно до моменту закінчення строку кредитування виник із чинного та обов`язкового для сторін договору, а відповідні проценти, нараховані кредитором правомірно.

Відповідач ОСОБА_1 не спростовував у суді першої інстанції суму нарахованих і пред`явлених до стягнення позивачем процентів по суті, а в апеляційній скарзі заперечував правомірність нарахування процентів після спливу 24-місячного строку кредитування посилаючись на норми ЦК України, якими регулюються правовідносини щодо кредиту, та на правову позицію, висловлену в постановах Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12 і від 04.07.2018 у справі № 310/11534/13-ц щодо відсутності правових підстав для нарахування процентів поза межами строку кредитування. Зміст цих правових позицій зводиться, зокрема, до того, що:

стягнення процентів у розмірі, передбаченому договором, поза межами договору, в тому числі, з урахуванням зміни кредитором строку виконання основного зобов`язання, законом не передбачено; право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною 2 статті 1050 ЦК України;

в охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною 2 статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання; якщо за рішенням про звернення стягнення на предмет застави заборгованість за кредитним договором указана в такому рішенні у повному обсязі, кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України, а не у вигляді стягнення процентів.

Утім, для застосування зазначених правових позицій у справі, що розглядається, належних підстав немає. Так, роблячи відповідні висновки та формулюючи правові позиції суд касаційної інстанції виходив із характеру спірних правовідносин і конкретних обставин, що мали місце в цих справах.

У справі № № 444/9519/12 ідеться про кредитні відносини, що виникли з договору за «Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») («Стандарт»)», укладеного позичальником шляхом заповнення відповідної заяви, відповідно до якого кредит був наданий на 24 місяці, а з позовом про стягнення заборгованості за ним кредитор звернувся з пропуском позовної давності. У цій справі відсутні умови договору, які б передбачали можливість нарахування процентів за визначеною договором ставкою поза межами строку кредитування за обставин порушення позичальником грошового зобов`язання.

Справа № 310/11534/13-ц стосувалася питань зміни строку основного зобов`язання (дострокового стягнення боргу) відповідно до умов кредитного договору, а також внаслідок пред`явлення кредитором позову про звернення стягнення на предмет іпотеки, де припинення права кредитора нараховувати проценти за кредитним договором пов`язувалося саме з такою зміною строку основного зобов`язання. У цій справі теж не йдеться про умови договору, які б передбачали можливість нарахування процентів за визначеною договором ставкою поза межами строку кредитування за обставин порушення позичальником грошового зобов`язання.

Таким чином, фактичні обставини справи, що розглядається, є істотно відмінними від тих, у яких були висловлені вищевказані правові позиції. Суд касаційної інстанції в названих справах не аналізував фактичні обставини та правову ситуацію (зокрема, умови чинного кредитного договору у взаємозв`язку з нормами закону), аналогічні чи подібні по суті до тих, які мають місце в справі, що розглядається. Поза тим, застосування сторонами договору в даній справі відповідних процентів як форми цивільно-правової відповідальності за порушення божником грошового зобов`язання не суперечить закону, узгоджується по суті як з його вимогами, так і з правовими позиціями суду касаційної інстанції, якими оперує відповідач.

Сторони кредитного договору скористалися своїм правом збільшити позовну давність і визначили її тривалістю у 5 років до правовідносин, пов`язаних з укладанням та виконанням цього договору. Тобто, збільшена позовна давність застосовується до вимог про стягнення з боржника на користь кредитора всіх елементів заборгованості включно з неустойкою. Враховуючи, що кредитний договір був укладений 04.04.2014, а позов був пред`явлений 28.12.2018, слід констатувати, що кредитор звернувся до суду по захист своїх прав у межах позовної давності, а доводи апеляції щодо необхідності застосування позовної давності безпідставні по суті. Крім того, для застосування позовної давності на стадії апеляційного розгляду справи за заявою відповідача в будь-якому разі відсутні підстави й через те, що позовна давність застосовується судом за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення (ст. 267 ч. 3 ЦК України), власне, під час розгляду справи судом першої інстанції, тоді як відповідач та/або його представник ОСОБА_4 , яка брала участь в розгляді справи, відповідну заяву в суді першої інстанції не робили.

Стосовно вимоги кредитора про стягнення з боржника пені в сумі 7042,52 грн колегія суддів відзначає, що згідно з формулюванням п. 7.3. договору кредитор управі нарахувати, а позичальник зобов`язаний сплатити пеню в разі несплати (прострочення) саме планового платежу, встановленого графіком розрахунків, який, у свою чергу, передбачає планові (регулярні) платежі лише в межах строку кредитування. Платежі, які вносяться після спливу строку кредитування, не можуть вважатися і не є плановими, а виходячи з дослівного формулювання відповідних положень кредитного договору підстав для нарахування пені в разі несплати позапланового платежу немає.

Беручи до уваги, що на момент закінчення строку кредитування пеня наростаючим підсумком за відповідний період була нарахована в розмірі 5338,89 грн, кредитор мав правові підстави вимагати стягнення саме цієї суми та, відповідно, не мав правових підстав для пред`явлення до стягнення пені в сумі 1703,63 грн (7042,52 грн 5338,89 грн), нарахованої в період з 05.04. по 04.06.2016.

Виходячи з наведеного, позов у частині, в якій оскаржене рішення суду, є обґрунтованим і доведеним за винятком вимоги про стягнення пені, нарахованої за період з 05.04. по 04.06.2016 в сумі 1703,63 грн.

Відтак, на підставі ст. 376 ч. 1 п.п. 2, 4 ЦПК України апеляцію слід задовольнити частково, рішення суду змінити, виклавши його резолютивну частину в редакції, яка враховує необхідність відмови у вимозі про стягнення пені в сумі 1703,63 грн, задоволення решти вимог із зазначенням елементів боргу, зміну розподілу судових витрат і специфіку вимоги про солідарне стягнення боргу. Питання про судові витрати належить вирішити з урахуванням результату апеляційного розгляду справи, за яким позовні вимоги задоволені в межах 37,65% від ціни позову, а вимоги апеляції задоволені в межах 10,47% від вимог скарги.

Керуючись ст. 374 ч. 1 п. 2, ст. 376 ч. 1 п.п. 2, 4, ст. 382 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково, рішення Мукачівського міськрайонного суду від 18 червня 2019 року в частині задоволення вимог позову Закарпатської обласної кредитної спілки «Калиновий міст» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про солідарне стягнення боргу змінити, виклавши його резолютивну частину в такій редакції:

«Позов Закарпатської обласної кредитної спілки «Калиновий міст» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про солідарне стягнення боргу задовольнити частково,

стягнути на користь Закарпатської обласної кредитної спілки «Калиновий міст», , солідарно з ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , мешканця АДРЕСА_1 , і ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , мешканки АДРЕСА_2 , борг за кредитним договором від 04.04.2014 № 597 у сумі 21938,86 грн (двадцять одна тисяча дев`ятсот тридцять вісім гривень 86 коп.), який складається із заборгованості за сумою кредиту в розмірі 4338,70 грн, заборгованості за процентами в розмірі 10091,92 грн, а також зі штрафу в сумі 2169,35 грн і пені в сумі 5338,89 грн.

В інших вимогах позову відмовити.

Стягнути на користь КС «Калиновий міст» з ОСОБА_1 і ОСОБА_2 по 331,70 грн з кожного в рахунок відшкодування витрат із оплати судового збору».

В іншій частині апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Стягнути з КС «Калиновий міст» на користь ОСОБА_1 120,68 грн у рахунок відшкодування витрат із оплати судового збору з апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення може бути оскаржена до Верховного Суду. Повне судове рішення складене 5 грудня 2019 року.

Судді