Справа № 441/1170/18 Головуючий у 1 інстанції: Українець П.Ф.
Провадження № 22-ц/811/2931/19 Доповідач в 2-й інстанції: Ванівський О. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 грудня 2019 року Львівський апеляційний суд в складі колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді: Ванівського О.М.

суддів: Курій Н.М., Мельничук О.Я.,

секретаря: Куцика І.Б.

з участю: апелянтів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , відповідача ОСОБА_3 та її представника - адвоката Арутюнової Н.Ф.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові в залі суду цивільну справу за апеляційною скаргою позивачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на рішення Городоцького районного суду Львівської області від 18 липня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визначення часток у спільній сумісній власності,-

в с т а н о в и в:

В липні 2018р. ОСОБА_1 і ОСОБА_2 звернулись в суд із позовом, який 17.07.2019р. уточнили, до ОСОБА_3 та просили визначити, що їх частка у спільній сумісній власності - житловому будинку на АДРЕСА_1 і земельній ділянці площею 0,06 та на АДРЕСА_1 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель, становить у розмірі 1/3 частини, за кожною.

В обґрунтування позовних вимог зазначали, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_4 , який мав у власності вищезазначену земельну ділянку, на якій вони спільно звели житловий будинок. Рішенням апеляційного суду Львівської області від 06.03.2013р. за ними та відповідачкою визнано право спільної сумісної власності на самочинно збудований житловий будинок на АДРЕСА_1 . Вони звернулись у реєстраційну службу для оформлення права власності на вищезазначене майно, але реєстратор відмовив у вчиненні реєстраційних дій, мотивуючи тим, що для реєстрації повинні звернутись усі співвласники майна. Відповідачка відмовляється звертатись у реєстраційну службу для реєстрації майна, а тому вони змушені вернутись із зазначеним позовом до суду.

Рішення Городоцького районного суду Львівської області від 18 липня 2019 року у задоволенні позову ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визначення часток у спільній сумісній власності - житловому будинку на АДРЕСА_1 і земельній ділянці площею 0,06 га на АДРЕСА_1 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель, у розмірі 1/3 частини, за кожною відмовлено.

Вищезгадане рішення в апеляційному порядку оскаржили позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 .

Вважають, оскаржуване рішення незаконним і не обґрунтованим, із врахуванням наступного.Зазначають, що рішенням Судової палати у цивільних справа Апеляційного суду Львівської області від 06 березня 2013 року визнано спільним сумісним майном ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 самочинно збудований житловий будинок по АДРЕСА_1 та визнано за ними, ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та ОСОБА_2 право спільної сумісної власності на самочинно збудований житловий будинок по АДРЕСА_1 . Дане рішення Апеляційного суду Львівської області постановлене без визначення часток у спільній сумісній власності на житловий будинок АДРЕСА_1 .Зазначене рішення Апеляційного суду Львівської області сторонами не оскаржувалося і таке вступило в законну силу. Не маючи виділеної частки у спільній сумісній власності - це чинить перешкоди для здійснення ними права власності, згідно положень ст. 319 ЦК України, тобто володіти, користуватися, розпоряджатися своїм майном на власний розсуд.

Зазначають, що відповідачка ОСОБА_3 , є її, ОСОБА_1 , рідною дочкою, а ОСОБА_2 - рідною сестрою та протягом десяти років після смерті ОСОБА_4 постійно перебуває з ними в конфліктній ситуації, оскільки самовільно зайняла весь спірний будинок, в ньому проживає, а їх не пускає до нього, а при наближенні до будинку влаштовує сварки та наносить тілесні ушкодження.Відповідачка умисно не з`являється разом з ними у реєстраційну службу для державної реєстрації будинку чи вчинення інших дій по виготовленню правовстановлюючих документів на будинок.

Крім того, звертають увагу суду на те, що вони звернулися в реєстраційну службу Городоцького району Львівської області за проведенням Державної реєстрації своїх часток на нерухомість, але їм було роз`яснено, що така реєстрація за рішенням суду, при спільній сумісній власності на нерухомість можлива лише при зверненні одночасно всіх учасників спільної сумісної власності та їх згоди. Відповідачка перебуває з ними у конфліктній ситуації і з`явитися в реєстраційну службу не бажає.

У зв`язку з чим, вони, звернулися з позовом про визначення часток у житловому будинку по 1/3 частині кожній, тобто переведення спільної сумісної власності у часткову власність, що дасть змогу кожній із співвласників, провести державну реєстрацію часток та належним чином здійснювати своє право власності, згідно положень ст. 319 ЦК України.

Крім того, зазначають, що судом, у судовому рішенні, проведено неправильний аналіз рішення, державного реєстратора прав на нерухоме майно Городоцької районної державної адміністрації Львівської області за № 42058256 від 14 липня 2018 року, оскільки у мотивувальній частині згаданого рішення зазначено, що "реєстратор відмовив у реєстрації права власності на житловий будинок на АДРЕСА_1 з підстав, що заявниками не подано документів на підтвердження прийняття вищеозначеного будинку у експлуатацію та присвоєнняоб`єкту адресного номера, та що про реєстрацію житлового будинку повинні звернутися усі співвласники нерухомого майна". Однак, з доданого до матеріалів справи копії рішення державного реєстратора за № 42058256 від 14.07.2018 року вбачається, що їм не відмовлено у Державній реєстрації нерухомості, а "зупинено розгляд заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень до подачі документів у повному обсязі".

Зазначають, що лише визначення частки у спільній сумісній власності кожній із сторін, дасть можливість провести державну реєстрацію кожного співвласника на житловий будинок АДРЕСА_1 .

Вважають, що в оскаржуваному рішенні суду неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи та такі не відповідають фактичним обставинам справи, що і привело до постановления судом неправильного рішення.

Просять, оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким їхній позов задоволити в повному обсязі.

16 жовтня 2019 року ОСОБА_3 подала в суд відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на рішення Городоцького районного суду Львівської області від 18 липня 2019 року. Просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Відповідно до ч. 4,5 ст. 268 ЦПК України суд, у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення апелянтів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на підтримання доводів апеляційної скарги, відповідачки ОСОБА_3 на її заперечення, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав і людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.

Відповідно до п. п. 1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду відповідає зазначеним вимогам.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, щодо набуття позивачами у встановленому законом порядку права спільної сумісної власності на спірний будинок, звернення до суду із позовом про визначення частки у цьому майні є передчасним.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду зважаючи на наступне.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 2 ст. 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до вимог ст.ст. 12, 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду.

Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом, чоловік позивачки ОСОБА_1 , та батько ОСОБА_2 - ОСОБА_4 мав у власності земельну ділянку площею 0,0600 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель на АДРЕСА_1 , що підтверджуєтьсякопією державного акту на право приватної власності на земельну ділянку серія ЯБ № 340388 від 25.01.2006р. (а.с.11)

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серія НОМЕР_1 (а.с.12).

Із копій свідоцтва про право на спадщину за законом від 25.03.2010р. (справа № 2/1305/78/12 (а.с.89, 91)) убачається, що після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 , його дружина ОСОБА_1 успадкувала 1/2 частину житлового будинку на АДРЕСА_2 та чотири грошові вклади.

Рішенням Апеляційного суду Львівської області від 12.02.2013р. позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , третя особа Городоцька державна нотаріальна контора про встановлення факту прийняття спадщини, визнання частково недійсними свідоцтв про права на спадщину за законом, визнання права власності задоволено. Визнано частково недійсними свідоцтва про право на спадщину видані ОСОБА_1 державним нотаріусом Городоцької державної нотаріальної контори 25.03.2010 року після смерті ОСОБА_4 на спадкове майно, що складається:з чотирьох грошових вкладів які знаходяться в Ощадбанку №6324 в м. Городку Львівської області на особових рахунках за № НОМЕР_2 , №КВ 16961, №7736, №КВ 263 в частині 1/3 вартості цих вкладів; з 1/2 частини цегляного житлового будинку АДРЕСА_2 та приналежних до нього господарських і надвірних споруд в частині 1/6 частки цього будинку та приналежних до нього господарських і надвірних споруд. Визнано за ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , право власності на 1/6 частини житлового будинку АДРЕСА_2 та на 1/6 частини приналежних до цього будинку господарських та надвірних споруд: два сараї, убиральня; огорожа; колодязь питний; позначені на плані відповідними літерами: А-1; Б; В; Г;1-4,К; на 1/3 частку грошових вкладів (загальною вартістю 10 615,90 грн.), які знаходилися в Ощадбанку №6324 в м.Городку Львівської області на особових рахунках за № НОМЕР_2 , №КВ 16961, №7736, №КВ 263 та на 1/3 частину земельної ділянки площею 0,0600 га. для будівництва та обслуговування житлового будинку по АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті батька - ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішенням Апеляційного суду Львівської області від 06.03.2013р. визнано спільним сумісним майном ОСОБА_1 , ОСОБА_3 і ОСОБА_2 самочинно збудований житловий будинок на АДРЕСА_1 . та визнано за ними право спільної сумісної власності на самочинно збудований житловий будинок за вищезазначеною адресою(справа № 2/1305/78/12 (а.с.204-207)).

Із копії рішення державного реєстратора відділу надання адміністративних послуг Городоцької РДА Грига Х.Є. № 42058256 від 14.07.2018р. і №42809610 від 03.09.2018р. (а.с 20,39) вбачається, що ОСОБА_1 у липні 2018р. звернулась до ОСОБА_5 ОСОБА_6 для реєстрації права власності на житловий будинок на АДРЕСА_1 , та що реєстратор у вересні 2018р. відмовив у реєстрації права власності на такий з тих підстав, що заявником не подано документів на підтвердження прийняття вищезазначеного будинку у експлуатацію та присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси,та що із заявою про реєстрацію права власності повинні звертатись усі співвласники нерухомого майна.

Як вбачається із позовних вимог ОСОБА_1 і ОСОБА_2 просять, в т.ч. визначити, що їх частка у спільній сумісній власності - земельній ділянці площею 0,06 га на АДРЕСА_1 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель, становить у розмірі 1/3 частини.

Судом встановлено, що свідоцтво про право на спадщину на вищезазначену земельну ділянку позивачам не видавалось.

В матеріалах справи відсутні документи, які б свідчили, що спірна земельна ділянка перебуває у спільній сумісній власності сторін.

За таких обставин, колегія суддів вважає вірним висновок суду про відсутність підстав для визначення за ОСОБА_1 і ОСОБА_2 частки належної їм у земельній ділянці площею 0,06 га на АДРЕСА_1 . для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель, що згідно державного акту на право приватної власності на земельну ділянку серія ЯБ № 340388 від 25.01.2006р. належала ОСОБА_4 .

Крім того, позивачі просили визначити, що їх частка у спільній сумісній власності - житловому будинку на АДРЕСА_1 . становить по 1/3 частини.

Згідно ст. 328 Цивільного Кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Так, відповідно до частин другої та третьої статті 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Відповідно з ч. 1 ст. 5 закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", державній реєстрації підлягає право власності на нерухоме майно.

Згідно з ч. 2 ст. 5 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", якщо законодавством передбачено прийняття в експлуатацію об`єкта нерухомого майна, державна реєстрація прав на такий об`єкт нерухомого майна проводиться після прийняття його в експлуатацію в установленому законодавством порядку. Порядок прийняття в експлуатацію об`єктів нерухомого майна встановлюється законом України "Про регулювання містобудівної діяльності".

За змістом статті 26 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" право на забудову земельної ділянки реалізується її власником або користувачем за умови використання земельної ділянки відповідно до вимог містобудівної документації.

Проектування та будівництво об`єктів здійснюється власниками або користувачами земельних ділянок у такому порядку: 1) отримання замовником або проектувальником вихідних даних; 2) розроблення проектної документації та проведення у випадках, передбачених статтею 31 цього Закону, її експертизи; 3) затвердження проектної документації; 4) виконання підготовчих та будівельних робіт; 5) прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів; 6) реєстрація права власності на об`єкт містобудування.

Відповідно до підпункту 9 пункту 1 ст. 27 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно" рішення суду про визнання права власності на нерухоме майно є правовстановлюючим документом, на підставі якого проводиться реєстрація права власності на об`єкти нерухомого майна.

Речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Надавши оцінку усім наявним у матеріалах справи доказам, суд першої інстанції встановивши, що на спірний будинок право власності не зареєстровано, оскільки спірний будинок не введений в експлуатацію, а відтак неможливо застосувати порядок визначення частки у майні передбачений статтею 372 ЦК України.

Також, в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, що підтверджують перешкоджання відповідачкою позивачам у користуванні спірним будинком.

За встановлених обставин, оскільки житловий будинок АДРЕСА_1 є самочинним будівництвом, що зокрема було встановлено рішенням Апеляційного суду Львівської області від 06.03.2013 р. та в експлуатацію не прийнятий, то суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про те, що до набуття позивачами у встановленому законом порядку права спільної сумісної власності на вищезазначений будинок та земельної ділянки, звернення до суду із позовом про визначення частки у цьому майні є передчасним.

Керуючись ст. ст. 367, 368, п.1.ч.1 ст.374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, суд-

п о с т а н о в и в :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Городоцького районного суду Львівської області від 18 липня 2019 рокузалишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 06.12.2019 року.

Головуючий : О.М. Ванівський

Судді: Н.М.Курій

О.Я.Мельничук