КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/2584/2019
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 березня 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді - доповідача Слюсар Т.А.,

суддів: Волошиної В.М., Панченка М.М.,

за участю секретаря судового засідання Макаренко О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Деснянського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві на ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 23 липня 2018 року у складі судді Журавської О.В.,

у справі за скаргою ОСОБА_4 на постанову державного виконавця Деснянського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві про відкриття виконавчого провадження,-

В С Т А Н О В И В :

У жовтні 2017 року ОСОБА_4 звернулася у суд із скаргою на постанову державного виконавця Деснянського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві (надалі - Деснянського РВ ДВС м. Києва ГТУЮ у м. Києві) про відкриття виконавчого провадження.

Зазначала, що постановою Деснянського РВ ДВС м. Києва відкрито виконавче провадження за виконавчим листом №2-65, виданим 06 травня 2010 року Деснянським районним судом м. Києва, про стягнення з неї на користь ТОВ «ОТП Факторинг України» коштів в розмірі 305 150 грн. 26 коп., з порушенням вимог чинного законодавства, оскільки Броварським міськрайонним судом Київської області 01 лютого 2010 року було прийнято рішення про стягнення з неї заборгованості на користь ПАТ «ОТП Банк», а про жодні судові рішення, якими би було встановлено відповідальність перед ТОВ «ОТП Факторинг Україна», в розмірі 305150 грн. 25 коп., їй невідомо, як і про заміну сторони у виконавчому провадженні.

Посилаючись на те, що постанова державного виконавця не відповідає вимогам ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження», а саме: у постанові зазначений стягувач на користь якого не було винесено судового рішення і який не є стороною у виконавчому провадженні, та те, що постанова про відкриття провадження була винесена з порушенням строків пред'явлення виконавчого документа до примусового виконання, оскільки на момент видачі виконавчого документа законодавством був визначений строк для пред'явлення виконавчого листа на примусове виконання - 1 рік, ОСОБА_4 просила :

- визнати протиправними дії державного виконавця Деснянського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві ПерепелиціА.В. щодо відкриття виконавчого провадження №ВП54237005;

- скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження від 06 липня 2017 року (ВП54237005) державного виконавця Деснянського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ ГТУЮ у м. Києві Перепелиці A.B.;

- вирішити питання про відшкодування судових витрат.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 23 липня 2018 року скаргу ОСОБА_4 задоволено.

В апеляційній скарзі представник Деснянського РВ ДВС м. Києва ГТУЮ у м. Києві, посилаючись на неповне з'ясування обставин справи, просить скасувати ухвалу районного суду та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні скарги ОСОБА_4

В апеляційній скарзі також зазначено, що державним виконавцем законно винесено постанову про відкриття виконавчого провадження та 30 листопада 2018 року у відповідності до ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» було винесено постанову про виправлення помилки у процесуальному документі.

Про день і час судового розгляду справи Деснянське РВ ДВС м. Києва ГТУЮ у м. Києві повідомлено належно, тому колегія суддів вважає за можливе розглядати справу у відсутність учасників судового розгляду справи (а.с.125).

Колегія суддів, вислухавши представника ОСОБА_4, який просив апеляційну скаргу відхилити, вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає апеляційну скаргу такою, що підлягає задоволенню частково.

Як убачається з матеріалів справи, 06 липня 2017 року державним виконавцем Деснянського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва ГТУЮ у м. Києві Перепелицею A.B. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 54237005. Згідно зазначеної постанови виконавче провадження відкрито на підставі виконавчого листа № 2-65, виданого 06 травня 2010 року Деснянським районним судом м. Києва про стягнення з ОСОБА_4 на користь [ТОВ «ОТП Факторинг України» коштів в розмірі 305 150 грн. 26 коп. (а.с.52).

З завіреної копії матеріалів виконавчого провадження №54237005, наданої до суду старшим державним виконавцем ВДВС Деснянського РУЮ у м. Києві Танащук О.M., вбачається наступне (а.с.46-70).

17 червня 2017 року до Деснянського ВДВС м. Києва звернувся представник ПАТ «ОТП Банк» із заявою про відкриття виконавчого провадження (а.с.48).

До заяви було додано оригінал виконавчого листа, виданого Броварським міськрайонним судом Київської області 06 травня 2010 року про стягнення з ОСОБА_4 на користь ПАТ «ОТП Банк» заборгованості за кредитним договором №CL- 009/170/2006 від 17 березня 2006 року в сумі 303420 грн. 26 коп. та судові витрати в розмірі 1730 грн., а всього 305150 грн. 26 коп. Також у виконавчому листі був зазначений строк пред'явлення виконавчого листа до виконання - 11 лютого 2013 року (а.с.49).

17 листопада 2017 року старшим державним виконавцем Деснянського РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві Диких О.В. було винесено постанову про виправлення помилки у процесуальному документі, відповідно до якої внесено виправлення до документу «Постанова про відкриття виконавчого провадження» від 06 липня 2017 року: виправлено стягувача по виконавчому провадженню з товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» на публічне акціонерне товариство «ОТГІ Банк» (а.с.65).

Задовольняючи заяву районний суд виходив з того, що постанова державного виконавця Деснянського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва ГТУЮ у м. Києві винесена з порушенням встановленого законом строку пред'явлення виконавчого документа до виконання, а також наявна описка в постанові, щодо органу який видав виконавчий лист.

Між тим, вказані висновки зроблено з порушенням норм процесуального права, при неповному з'ясуванні обставин справи.

Згідно п. 9 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України в редакції Закону № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року справа підлягає розгляду за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Розділом VIШ ЦПК України 2017 року регулюються питання судового контролю за виконання судових рішень. Вказані положення є аналогічними змісту Розділу VIІ ЦПК України 2004 року, який діяв на час прийняття оскаржуваної постанови виконавця та звернення у суд із скаргою на його дії.

Положеннями ч. 1 ст. 447 ЦПК України (чинна редакція) сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до ч. 1 ст. 448 ЦПК України (чинна редакція), скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції.

Зазначені норми ЦПК України є аналогічними до ст. ст. 383, 384 ЦПК України 2004 року, в редакції, яка діяла на час звернення у суд із скаргою.

Відповідно до п. 12 керівних роз'яснень, які містяться у постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» № 6 від 07 лютого 2014 року скарга на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби подається до суду, який видав виконавчий документ (частина друга статті 384 ЦПК 2004 року), незалежно від місця виконання судового рішення. У зв'язку із цим у разі подання такої скарги з порушенням правил підсудності суддя повертає скаргу заявникові на підставі пункту 4 частини третьої статті 121 ЦПК (в редакції від 2004 року).

З матеріалів долученої до справи копії виконавчого провадження встановлено, що виконавчий лист, на підставі якого було відкрито виконавче провадження, що є предметом розгляду, було видано Броварським міськрайонним судом Київської області (а.с.49).

Разом з тим, районний суд під час розгляду справи не врахував, що скарга на дії державного виконавця подана до суду, який не видавав виконавчий документ, в той час як долучені до справи докази свідчать про видання виконавчого листа Броварським міськрайонним судом Київської області.

При цьому, варто зазначити, що вказані обставини були відомі районному суду та відображені в оскаржуваній ухвалі, проте їм не надано належну оцінку.

Крім того, ч.ч.1,2 ст. 449 ЦПК України встановлено, що скаргу може бути подано до суду: а) у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи; б) у триденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права, у разі оскарження постанови про відкладення провадження виконавчих дій. Пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.

Пунктом 16 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» № 6 від 07 лютого 2014 року встановлено, що відповідно до статті 385 ЦПК скаргу (в редакції ЦПК України 2004 року) на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби може бути подано до суду у десятиденний строк, а при оскарженні постанови про відкладення провадження виконавчих дій - у триденний строк, які обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав чи свобод.

Також суди повинні враховувати, що коли в законі встановлено спеціальний порядок обчислення строків звернення заявника зі скаргою до суду (наприклад, стаття 26 - оскарження постанови про відмову у відкритті виконавчого провадження, стаття 58 - оскарження оцінки майна, визначеної за результатами рецензування звіту про оцінку майна (Закону про виконавче провадження), їх перебіг має визначатися за цими нормами, а не за нормами статті 385 ЦПК.

Такі строки є процесуальними, можуть бути поновлені за наявності поважних для цього причин за заявою заявника, яка подається одночасно зі скаргою або викладається в скарзі у вигляді клопотання. При вирішенні питання про поновлення строку на подання скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суд має виходити з того, що у відповідному законодавстві не міститься перелік таких поважних причин, їх з'ясовують у кожному конкретному випадку залежно від обставин справи. Наприклад, при оскарженні бездіяльності зазначених осіб у вигляді невжиття заходів з примусового виконання судового рішення до уваги може бути взято ті обставини, що стягувач, який подав до відповідного органу заяву про відкриття виконавчого провадження і не отримав у визначений законом строк (з урахуванням поштового обігу) задоволення своїх вимог, вважається обізнаним про ймовірність порушення його прав у виконавчому провадженні незалежно від того, чи отримав він від державного виконавця певні процесуальні документи та чи ознайомлений він із матеріалами виконавчого провадження.

Якщо скаргу подано з пропуском строку, встановленого законом, та відсутнє клопотання про його поновлення, така скарга суддею одноособово залишається без розгляду при її прийнятті та повертається заявникові. При цьому заявникові може бути роз'яснено право на повторне звернення до суду на загальних підставах.

З матеріалів справи убачається, що відкрито виконавче провадження державним виконавцем Деснянського РВ ДВС м. Києва ГТУЮ у м. Києві 06 липня 2017 року, а зі скаргою у суд ОСОБА_4 звернулася 26 жовтня 2017 року, тобто у строк, який перевищує десять днів. При цьому, клопотання про поновлення строку звернення у суд зі скаргою, з зазначенням поважності причин такого пропуску та долученням доказів на підтвердження вказаних обставин, скаржником не заявлено.

З вищенаведеного убачається порушення районним судом норм процесуального права під час прийняття поданої скарги до розгляду.

Відповідно до ч. 1 ст. 450 ЦПК України, скарга розглядається у десятиденний строк у судовому засіданні за участю стягувача, боржника і державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби чи приватного виконавця, рішення, дія чи бездіяльність яких оскаржуються.

Згідно абз. 2 п. 17 постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» № 6 від 07 лютого 2014 року, справи за скаргами на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи посадової особи державної виконавчої служби розглядаються судом за загальними правилами ЦПК з особливостями, встановленими статтею 386 ЦПК (в редакції 2004 року), за участю державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби, рішення, дії або бездіяльність якої оскаржуються. До участі у справі як заінтересованої особи залучається інша сторона виконавчого провадження, оскільки судовим рішенням може бути вирішено питання про її права чи інтереси.

Між тим, в порушення вимог процесуального закону районним судом не було притягнено до участі у справі як заінтересовану особу стягувача, при тому, що винесене судове рішення впливає на права та інтереси зазначеної особи.

Враховуючи вищенаведене та матеріали справи у їх сукупності, ухвала суду першої інстанції, як постановлена з порушенням норм процесуального права, неповним з'ясуванням обставин справи, підлягає скасуванню, а справа - направленню до того ж суду для продовження розгляду.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 379, 382 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Деснянського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві задовольнити частково.

Ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 23 липня 2018 року скасувати, а справу направити для продовження розгляду до того ж суду.

Повне судове рішення складено 21 березня 2019 року.

Суддя-доповідач:

Судді: