Дата документу 19.03.2019 Справа № 320/6952/18
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №320/6952/18 Головуючий у 1 інстанції: Фомін В.А.
Провадження № 22-ц/807/1008/19 Суддя-доповідач: Дашковська А.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«19» березня 2019 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Дашковської А.В.,

суддів: Кримської О.М.,

Бєлки В.Ю.,

секретар: Ващенко З.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу з апеляційною скаргою ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_4 на рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 28 листопада 2018 року у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів,

ВСТАНОВИВ:

В серпні 2018 року ОСОБА_5 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 15 липня 2011 року вона з відповідачем уклали шлюб. Від шлюбу мають сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, який проживає разом з нею і знаходиться на її утриманні. Спільне життя з відповідачем не склалося через різні погляди на сімейне життя та втрату взаєморозуміння одне одного. З травня 2017 року сторони фактично разом не мешкають, спільне господарство разом не ведуть.

Відповідач є працевлаштованим, проте добровільно матеріальної допомоги на утримання дитини не надає.

На підставі зазначеного просила розірвати шлюб, укладений 15 липня 2011 року між нею та відповідачем, після розірвання шлюбу залишити їй шлюбне прізвище та стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини у розмірі 1/4 частини з усіх доходів (заробітку), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подання заяви і до повноліття дитини.

Рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 28 листопада 2018 року позов задоволено.

Розірвано шлюб, укладений між ОСОБА_5. та ОСОБА_3, зареєстрований 15 липня 2011 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Мелітополю Мелітопольського міськрайонного управління юстиції Запорізької області, актовий запис № 450.

Прізвище сторін після реєстрації розірвання шлюбу залишено без змін.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 аліменти на утримання неповнолітньої дитини - сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 23 серпня 2018 року і до досягнення дитиною повноліття, тобто до 01 липня 2029 року.

Стягнуто з ОСОБА_3 судовий збір на користь держави в розмірі 704 грн. 80 коп.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду в частині розміру стягнутих аліментів, ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на знаходження на його утриманні ще однієї дитини доньки ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2, на утримання якої стягуються аліменти на підставі рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області по справі 2-4248/2009, просить змінити рішення суду в частині визначення розміру частки заробітку (доходів), зменшивши до 1/6 частини.

Відповідно до ч.2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Судова колегія, враховуючи положення ч.2 ст.. 372 ЦПК України, ухвалила розглядати справу за відсутності учасників справи, які не прибули в судове засідання.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

В силу вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Тому, апеляційний суд перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції у цій справі лише в межах доводів та вимог апеляційної скарги в частині розміру стягнутих аліментів.

В частині позовних вимог ОСОБА_5 щодо розірвання шлюбу рішення суду не оскаржено, тому у відповідності до вимог ст. 367 ЦПК України апеляційним судом не переглядається.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Задовольняючи позов в частині позовних вимог про стягнення аліментів у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, суд першої інстанції виходів з законодавчо закріпленого обов'язку батьків утримувати дитину та достатності розміру аліментів для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України, ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною ч. 1 ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

За приписами ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із вимогами ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Рішення суду першої інстанції відповідає вказаним вимогам.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та вбачається із матеріалів справи, сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 15 липня 2011 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Мелітополю Мелітопольського міськрайонного управління юстиції Запорізької області, актовий запис № 450, про що свідчить копія свідоцтва про шлюб (а.с. 4).

Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 5).

Позивач ОСОБА_5 проживає разом із сином ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 року народження, за адресою: АДРЕСА_1, що підтверджується довідкою Голови ОК «Автомобіліст» від 12.08.2018 року (а.с. 6).

Відповідач у добровільному порядку матеріальної допомоги на утримання сина не надає.

За приписами статті 51 Конституції України та статті 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно з частинами першою, другою статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року № 789 ХІІ (78912) та набула чинності для України 27.09.1991 року, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

За приписами частини першої, другої статті 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Відповідно до частини третьої статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Згідно зі ч. 1 статтею 182 СК України, при визначені розміру аліментів, суд, зокрема, враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

При визначені розміру аліментів, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом (ч. 1 ст. 183 СК України).

Встановивши вказані обставини, суд першої інстанції, керуючись наведеними нормами матеріального права, врахувавши факти, що мають бути встановлені судом при розгляді такої категорії справ, дійшов вірного висновку про наявність підстав для задоволення позову, визначивши аліменти, які підлягають стягненню на утримання дитини у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не врахував наявності на його утриманні малолітньої дочки ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_4, не можуть підтверджувати звільнення відповідача від обов'язку утримувати свого неповнолітнього сина ОСОБА_6, доказів про неможливість сплачувати аліменти у визначеному судом розмірі ОСОБА_3 не надав.

ОСОБА_3 повідомлявся про розгляд справи в суді першої інстанції, докази перебування на його утриманні малолітньої дочки ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_4, не надавав, крім того, матеріали справи містять його заяву про розгляд справи за відсутності та не заперечення проти позовних вимог ОСОБА_5 (а.с.21,22).

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_3 про стягнення з нього аліментів на утримання малолітньої дочки ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_4, колегія суддів вважає неприйнятними, оскільки зазначені обставини не підтверджено належними доказами.

Окрім того, зменшення розміру аліментів з 1/4 до 1/6 частин з усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, у зв'язку з наявністю на утриманні відповідача доньки не сприятиме належному забезпеченню його сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, та суперечитиме інтересам останнього.

Посилання ОСОБА_3 на положення ч. 5 ст. 183 СК України є неприйнятними, оскільки вказана норма стосуються правил звернення до суду із судовим наказом про стягнення аліментів.

Інших доводів апеляційна скарга не містить.

Колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, не вбачається, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін.

Згідно зі ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 28 листопада 2018 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 21 березня 2019 року.

Головуючий

Судді: