Справа № 758/7336/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(ЗАОЧНЕ)

05 квітня 2019 року місто Київ

Подільський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді Ларіонової Н.М.,

при секратері судового засідання Мариненко Я.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Києві цивільну справу за ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання такими, що втратили право користування житловим приміщенням, -

В С Т А Н О В И В :

В июне 2017 р. позивачка ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_4 з позовом в якому, в порядку усунення перешкод у користуванні власністю, просить визнати відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням - квартирою за адресою: АДРЕСА_1, що належить позивачці на праві особистої приватної власності.

Позов мотивований тим, що відповідно до договору купівлі-продажу від 13 березня 2003 року, укладеного між нею та ОСОБА_5, надалі - відповідач ОСОБА_3 та ОСОБА_4,надалі - відповідач ОСОБА_4 , а разом - відповідачі у справі, вона придбала квартиру, розташовану за адресою:АДРЕСА_2, набувши статусу власника зазначеної квартири. Відповідачі у справі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 є колишніми власниками квартири, які, за умовами п. 8. означеного письмового договору зобовязались звільнити вказану квартиру, виписатись та виписати з неї усіх прописаних осіб ще до 27.04.2003. Відповідач ОСОБА_3, колишній чоловіком позивачки, шлюб із яким було розірвано в судовому порядку згідно рішення Подільського районного суду м, Києва від 16.07.2013 року, у звязку з фактичним припиненням подружніх відносин, виїхав зі спірної квартири в добровільному порядку ще у травні 2011 року та вивіз усі свої особисті речі. З того часу він у зазначеній квартирі не проживає, даним нерухомим майном для власного проживання не користується , у квартирі відсутні його особисті речі, витрати на утримання квартири не несе. Щодо відповідача ОСОБА_4, то він виїхав з квартири у 1996 році і, з того часу, проживає оремо з власною сімєю в іншому приміщенні, не використовує квартиру позивачки її для зберігання власних речей, не споживає комунальні послуги та не приймає участі у їх оплаті. Зазначене підтверджується актами огляду цього житлового приміщення, підписаних сусідами позивачки по будинку гр. ОСОБА_6 , гр. ОСОБА_7, її рідним братом ОСОБА_8 і невісткою ОСОБА_9 28 січня 2017 року та 02 березня 2019 року. Оскільки відповідачіу справі ухиляються від виконання обовязку щодо зняття з місця реєстрації за адресою розташування квартири позивачки, чим чинять їй перешкоди у користуванні та розпорядженні власним майном, ОСОБА_2 посилаючись на зазначені обставини, просила визнати ОСОБА_3 та ОСОБА_10 такими, що втратили право користування жилим приміщенням квартирою АДРЕСА_2.

Провадження у справі відкрито ухвалою від 18.07.2017 р. (суддя Зарицька Ю.Л.).

На підставі протоколу повторно автоматизованого розподілу від 27.08.2018 р. матеріали вищевказаної справи передані для розгляду судді Ларіоновій Н.М.

Відповідно п.9 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України (2017 р.) застосуванню при розгляді даної справи підлягають норми чинного з 15.12.2017 р. ЦПК України (2017 р.). В звязку розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження.

Позивач та представник позивача, будучи повідомленими належним чином про час та місце розгляду справи в судове засідання не зявились, представник позивача адвокат Плагун Л.С. через канцелярію суду 04.04.2019 р. подала заяву про розгляд справи без її участіі, в якій зазначила про те, що позовні вимоги підтримує у повному обсязів, просить їх задовольнити, проти постановлення заочного рішення не заперечує.

Відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_10 в судове засідання повторно не з'явились, про час та місце розгляду справи повідомлялись відповідно до вимог закону, про причини неявки суду не повідомлено, відзив не подавали.

Зважаючи на це та враховуючи положення ч. 4 ст. 223, ст. 280 ЦПК України, суд розглядає справу з постановленням заочного рішення.

Суд, встановивши обставини справи, перевіривши їх доказами, дослідженими у встановленому порядку, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов висновку про задоволення позову з таких підстав.

Судом установлено, щопозивачка ОСОБА_2 набула права приватної власності на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_2, згідно договору купівлі-продажу від13.03.2003 року, укладеногоміжпродавцями ОСОБА_3 та ОСОБА_4 та покупцем ОСОБА_2Зазначений договір купівлі-продажу посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кударенко В.М., зареєстрований в реєстрі за № 455. Позивачка є власником цього майна - її право власності зареєстровано14.03.2003 року, в установленому на той час порядку, що засвідчує відповідна відмітка Київського міського Бюро технічної інвентаризації на правовстановлюючому документі, вона, також проживає, є зареєстрованою у цій квартирі (довідка за формою № 3 від 26.09.2016 р.

Судом достовірно встановлено, що окрім власниці ОСОБА_2 в квартирі АДРЕСА_2, зареєстровані відповідачі ОСОБА_3, та ОСОБА_4 зареєстровані адресою: 1., що підтверджено Довідкою за формою №3 від 26.09.2016 р. Факт реєстрації відповідачів за вказаною адресою також підтверджено відповідною Довідками адресно-довідкового підрозділу ГУДМС України в м. Києві.

Як вбачається з рішення Подільського районного суду м. Києва від 21.10.20013 у справі № 2607/15497/12 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про поділ майна, що є обєктом спільної сумісної власності, судом було встановлено, що шлюб між позивачкою ОСОБА_2 та відповідачем ОСОБА_3 було розірвано 16.07.2013. Також, ухвалюючи рішення у даній справі № 2607/15497/12 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про поділ майна, що є обєктом спільної сумісної власності, було встановлено , що «квартира під АДРЕСА_1, не являється обєктом спільної сумісної власності подружжя, що виключає можливість її поділу та визнання за ОСОБА_3 права власності на це майно», у звязку з чим ОСОБА_3 було відмовлено судом у задоволенні його позову. Відповідно до положень ч.5 ст. 83 ЦПК України, зазначені обставини не підлягають доказуванню в даному процесі, оскільки є встановленими рішенням Подільського районного суду м. Києва від 21.10.20013 у справі № 2607/15497/12 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про поділ майна, що набрало законної сили 22.01.2014, після його перегляду і залишення в силі судом апеляційної інстанції. Таким чином, належними та допустимими доказами підтверджено, що позивач ОСОБА_2, є одноособовим власником квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1.

При цьому, відповідач ОСОБА_4 не є членом сімї позивачки ОСОБА_2 в розумінні ст. 3 СК України, оскільки спільно у спірній квартирі вони не проживали, а відповідач ОСОБА_3, після розірвання їхнього шлюбу з позивачкою ОСОБА_2 (21.10.20013) є колишнім членом її сімї.

За умовами договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 в м. Києві від 13.03.2003, відповідач ОСОБА_3 та ОСОБА_4 як продавці, прийняли на себе обов'язок звільнити кварти і виписатись до 27.04.2003 року.

Проте, жоден з відповідачів - ані ОСОБА_3, ані ОСОБА_4 з реєстрації не знялися, хоча й не проживають в цій квартирі тривалий час, зокрема:відповідач ОСОБА_4- з липня 1996 року, а відповідач ОСОБА_3 - з листопада 2011 року, відповідно, що підтверджується Актами огляду житлового приміщення підтверджується актами огляду цього житлового приміщення, від 28 січня 2017 року та від 02 березня 2019 року.

Відповідно до обставин, встановлених комісією у складі мешканців будинку АДРЕСА_1 гр. ОСОБА_6 , гр. ОСОБА_7 та її близьких - ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , які здійснювали огляд житлового приміщення позивачки 28 січня 2017 року та 02 березня 2019 року і підписали відповідні акти, в даній квартирі АДРЕСА_1, власниця ОСОБА_2 проживає одна з листопада 2011 року, особистих речей колишніх власників та належних їм засобів особистої гігієни в квартирі не виявлено. Натомість, комісією встановлено, що ОСОБА_13 виїхав в кварти у 1996 році на проживає в ній,не користується цим приміщенням в т.ч. для зберігання власних речей, не приймає участі в його утриманні та оплаті комунальних послуг; що ОСОБА_3 виїхав з квартири з листопада 2011 року і з того часу не проживає в ній, не користується цим приміщенням в т.ч. для зберігання власних речей, не приймає участі в його утриманні та оплаті комунальних послуг . Крім того члена комісії, як зазначено в актах огляду житла, від 28 січня 2017 року та 02 березня 2019 року повідомили , що ні ОСОБА_4, ні ОСОБА_3, за весь час за весь час їхнього непроживання в квартирі позивачки, не виявляли зацікавленості у відновленні права користування житлом, зі скаргами про вчинення їм перешкод у користуванні цим житлом - не звертались.

Зазначені обставини знайшли своє підтвердження у відповідях на адвокатські запити від утримувача будинку Житлово-будівельного кооперативу «Електрон-2» від 06.02.17, Подільського управління поліції Головного Управління Національної поліції у м. Києві від 07.02.2017, від північного поштамту Українського державного підприємства поштового звязку «Укрпошта», від Центру первинної медично-санітарної допомоги № 2 Подільського району м. Києва від 30.01.2017.

Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Згідно з ч.1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно з ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Статтею 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Позивачка зазначає про порушення її права власності через ухилення відповідачів від зняття їх з реєстрації оскільки їй як власниці особового рахунку нараховуються додаткові кошти за оплату комунальних послуг, зокрема за газ, за водопостачання та водовідведення / квартира не обладнана відповідними лічильниками, виходячи з кількості осіб, зареєстрованих за адресою АДРЕСА_2/, що призводить до накопичення заборгованості. Наявність боргу підтверджено відповідями Житлово-будівельного кооперативу «Електрон-2» на адвокатські запити від 26.092016, від 06.02.17 р. Крім того, наявність реєстрації відповідачів у квартирі позивачки є істотною перешкодою у використанні її права на розпорядження власним майном.

Частиною 1 ст. 317 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Аналіз вищенаведених правових норм дає підстави для висновку про те, що право членів сім'ї власника користуватись жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок (квартиру) в особи, членами сім'ї якого вони є; із припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сім'ї.

Така правова позиція викладена в постановах Верховного суду України від 05 листопада 2014.

Щодо членів сімї власника житла, його колишніх членів сімї, то відповідно до ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Так, зокрема в постанові Верховного суду України від 16 листопада 2016 року, зазначено, що за порівняльним аналізом статей 383, 391, 405 ЦК України та статей 150, 156 у поєднанні зі статтею 64 ЖК України слід дійти до висновку, що положення статей 383, 391 ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на жиле приміщення, будинок, квартиру, тощо, від будь-яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сім»ї, а положення статей 405 ЦК України, статей 150, 156 ЖК України регулюють взаємовідносини власника жилого приміщення та членів його сім»ї, у тому числі у випадку втрати права власності власником, припинення з ним сімейних відносин або відсутності члена сім»ї власника без поважних причин понад один рік.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їхній сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позову з підстав його доведеності, обґрунтованості та заснованості на законі.

Статтею ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» визначено, що однією з підстав зняття з реєстрації місця проживання фізичної особи є рішення суду про позбавлення особи права користування житловим приміщенням.

Відповідно до ст.141 ЦПК стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.З врахуванням даної вимоги процесуального кодексу підлягає до стягнення з відповідачів на користь позивача понесені ним судові витрати у рівних частках - судовий збір в сумі 1280 грн., тобто по 640 грн. з кожного.

На підставі викладеного, ст.ст.317, 319, 391, 405 ЦК України, керуючись ст.ст. 4, 10, 12, 13, 76-80, 81, 89, 141, 258-259, 263, 264, 265, 268, 273, 354 ЦПК України, п.9, 15.5 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України (2017 р.), -

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_2 (зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_1; РНОКПП НОМЕР_1) до ОСОБА_3 (зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_1), ОСОБА_4 Задовольнити (зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_1) про визнання такими, що втратили право користування житловим приміщенням - задовольнити в повному обсязі.

Визнати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4 (зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_1; РНОКПП суду не відомий), таким, що втратив право користування житловим приміщенням - квартирою, розташованою за адресою: АДРЕСА_1.

Визнати ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_5 (зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_1; РНОКПП суду не відомий), таким, що втратив право користування житловим приміщенням квартирою, розташованою за адресою: за адресою: АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4 (зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_1; РНОКПП суду не відомий), на користь ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_6 (зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_1; РНОКПП НОМЕР_1), судовий збір у розмірі 640,0 грн. (шістсот сорок грн. 00 коп.).

Стягнути з ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_5 (зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_1; РНОКПП суду не відомий) на користь ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_6 (зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_1; РНОКПП НОМЕР_1), судовий збір у розмірі 640,0 грн. (шістсот сорок грн. 00 коп.).

Заочне рішення може бути переглянуто Подільським районним судом м.Києва за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржено відповідачем в загальному порядку. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Рішення може бути оскаржено позивачем до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Подільський районний суд м.Києва протягом 30 днів з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому копія повного судового рішення не була вручена в день його складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом 30 днів з дня вручення йому копії повного судового рішення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заяви про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справ.

Суддя Н. М. Ларіонова