КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

26 листопада 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах: головуючого Сліпченка О.І., Гуля В.В., Сушко Л.П.

за участю секретаря: Пітенко І.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргоюДепартаменту інформаційно-комунцікаційних технологій виконавчого органу Київської міської ради на ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 16 липня 2019 року за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ОСОБА_2 , Департамент інформаційно-комунікаційних технологій Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), Комунальне підприємство «Інформатика» Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) про забезпечення доказів.

Заслухавши доповідь судді Апеляційного суду, перевіривши матеріали справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд,-

ВСТАНОВИВ:

В липні 2019 року ОСОБА_1 звернувся із вищевказаною заявою, яку обґрунтовано тим, що 10 червня 2019 року відбулася дорожньо-транспортна пригода, за участі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Заявник маючи намір звернутись до суду із позовною заявою про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок ДТП, вказував, що для об`єктивного встановлення обставин події, виникла необхідність в отриманні запису із камер відеоспостереження.

Представник заявника адвокат Гуменник І.П. звертався із відповідними запитами до ГУ НП у місті Києві та Департаменту інформаційно-комунікаційних технологій Виконавчого органу Київської міської ради, однак інформацію за ними надано не було.

Просив відмову в наданні інформації вважати необґрунтованою та витребувати у Департаменту інформаційно-комунікаційних технологій Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) копію технічного запису з камер відеоспостереження щодо дорожньо-транспортної пригоди, що сталася 10 червня 2019 року.

Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 16 липня 2019 року заяву про забезпечення доказів задоволено.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, Департамент інформаційно-комунікаційних технологій Виконавчого органу Київської міської ради звернувся з апеляційною скаргою, яку обґрунтовано тим, що місцевий суд неповно з`ясував обставини справи та допустився порушення норм процесуального права.

Вказує, що інформація, яку необхідно нгадати згідно з ухвалою, у Департаменті відсутня та може бути надана виключно користувачам інформації в системі з особливим статусом.

Відзив на апеляційну скаргу у визначений судом строк не надходив.

У судовому засіданні представники Департаменту інформаційно-комунікаційних технологій та Комунального підприємства «Інформатика» підтримали позицію висловлену в апеляційній скарзі та зазначили, що заявнику необхідно було звертатись до правоохоронних органів, які являються користувачами спірної інформації.

Представник заявника - адвокат Гуменник І.П. зауважив, що звертався до ГУ НП у місті Києві, яке відмовило у наданні інформації та зазначив, що витребовувана інформація знаходиться в архіві Департаменту інформаційно-комунікаційних технологій, а тому у відповідності до законодавства останній повинен на ухвалу суду її надати.

Інші належним чином повідомлені учасники справи не з`явились.

У відповідності до вимог статті 130, 372 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи, а тому колегія суддів вважає можливим слухати справу у їх відсутності.

Апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Згідно вимог ст. 263 ЦПК України, - судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Зазначеним вимогам закону оскаржувана ухвала відповідає в повній мірі.

Відповідно до ч. 3 ст. 116 ЦПК України заява про забезпечення доказів може бути подана до суду як до, так і після подання позовної заяви.

Згідно положень ч. ч. 1, 2 ст. 116 ЦПК України суд за заявою учасника справи або особи, яка може набути статусу позивача, має забезпечити докази, якщо є підстави припускати, що засіб доказування може бути втрачений або збирання або подання відповідних доказів стане згодом неможливим чи утрудненим.

Способами забезпечення судом доказів є допит свідків, призначення експертизи, витребування та (або) огляд доказів, у тому числі за їх місцезнаходженням, заборона вчиняти певні дії щодо доказів та зобов`язання вчинити певні дії щодо доказів. У необхідних випадках судом можуть бути застосовані інші способи забезпечення доказів, визначені судом. Заява про забезпечення доказів може бути подана до суду як до, так і після подання позовної заяви.

Отже, забезпечення доказів - це вжиття судом заходів, направлених на закріплення і збереження доказів. Підставою забезпечення доказів є обґрунтоване припущення заявника, що невжиття заходів забезпечення доказів може утруднити чи зробити неможливим збирання чи подання доказів або засіб доказування може бути втрачений.

Згідно вимог п.п. 4, 5 ч. 1 ст. 117 ЦПК України у заяві про забезпечення доказів повинні бути вказані докази, забезпечення яких є необхідним, а також обставини, для доказування яких вони необхідні, а також обґрунтування необхідності забезпечення таких доказів.

Розглядаючи заяву про забезпечення доказів, суд (суддя) має з урахуванням обґрунтування необхідності забезпечення доказів пересвідчитися, зокрема, в тому, що зволікання з цим питанням поставить під загрозу можливість подання доказів у майбутньому (вони можуть бути знищені, пошкоджені, втратити свою доказову цінність тощо).

Виходячи з історії права інститут забезпечення доказів передбачає вжиття судом невідкладних заходів фіксації до закріплення у визначеному процесуальним законом порядку фактичних даних, з метою використання їх як доказів при розгляді цивільної справи. Підставою таких заходів ЦПК України визначає неможливість надання такого доказу стороною або вірогідність його втрати.

Аналіз норм права, що регулюють порядок вирішення вказаного питання, дає можливість зробити висновок про те, що задовольняючи заяву про забезпечення доказів, суд має пересвідчитися в тому, що у особи, яка бере участь у справі є складнощі в отриманні документів, тобто об`єктивної неможливості одержання та подання доказового матеріалу до суду особисто, через обставини, які перешкоджають такому поданню. Ці складнощі можуть мати юридичний та фактичний характер. Складнощі юридичного характеру полягають в тому, що на заваді одержанню та поданню доказу є норма закону забороняючого характеру, яка обмежує доступ особи до потрібної доказової інформації. Фактичні складнощі в одержанні доказів мають місце, коли, незважаючи на вжиті особою заходи, потрібний їй доказ одержати не вдалося.

З матеріалів справи вбачається, що адвокат Гуменник І.П. звертався до Департаменту інформаційно-комунцікаційних технологій із запитом про отримання інформації.

Відповідно до п. 1 та п. 7 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» під час здійснення адвокатської діяльності адвокат має право вчиняти будь-які дії, не заборонені законом, правилами адвокатської етики та договором про надання правової допомоги, необхідні для належного виконання договору про надання правової допомоги, зокрема звертатися з адвокатськими запитами, у тому числі щодо отримання копій документів, до органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб, підприємств, установ, організацій, громадських об`єднань, а також до фізичних осіб (за згодою таких фізичних осіб), збирати відомості про факти, що можуть бути використані як докази, в установленому законом порядку запитувати, отримувати і вилучати речі, документи, їх копії, ознайомлюватися з ними та опитувати осіб за їх згодою.

Згідно із абз. 1 ч. 2 ст. 24 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадові та службові особи, керівники підприємств, установ, організацій, громадських об`єднань, яким направлено адвокатський запит, зобов`язані не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту надати адвокату відповідну інформацію, копії документів, крім інформації з обмеженим доступом і копій документів, в яких міститься інформація з обмеженим доступом.

Відповідно до ч. 3 ст. 24 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» відмова в наданні інформації на адвокатський запит, несвоєчасне або неповне надання інформації, надання інформації, що не відповідає дійсності, тягнуть за собою відповідальність, встановлену законом, крім випадків відмови в наданні інформації з обмеженим доступом.

Відповідно до ч.1 ст.7 Закону Укрїани «Про інформацію» право на інформацію охороняється законом. Держава гарантує всім суб`єктам інформаційних відносин рівні права і можливості доступу до інформації.

Відповідно до ч.4 ст.7 Закону України «Про інформацію» право на інформацію, створену в процесі діяльності фізичної чи юридичної особи, суб`єкта владних повноважень або за рахунок фізичної чи юридичної особи, Державного бюджету України, місцевого бюджету, охороняється в порядку, визначеному законом.

Місцевий суд вірно вказав, сторона заявника дійсно має труднощі в отриманні зазначених доказів, які мають значення для об`єктивного встановлення обставин подій, та згодом отримання вказаних доказів стане неможливим.

Апелянтом вищевказане не спростовуються, а доводи апеляційної скарги спрямовані на те, що в Департамент інформаційно-комунцікаційних технологій виконавчого органу Київської міської ради не може надати інформацію, яку витребувано місцевим судом, оскільки не являється користувачем системи у відповідності до положень про комплексну систему відеоспостереження міста Києва.

Відповідно до п. 4.2. вищевказаних положень власником системи є територіальна громада міста Києва в особі Київської міської ради.

Відповідно до п. 4.3. розпорядником системи є виконавчий орган Київської міської ради в особі Департаменту інформаційно-комунікаційних технологій Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації).

В судовому засіданні було з`ясовано, що необхідна інформація знаходить в архіві Департаменту інформаційно-комунікаційних технологій та надати її на думку представника Департаменту перешкоджає Положення про комплексну систему відеоспостереження міста Києва, оскільки ним не передбачено надання інформації у відповідності до ухвали суду.

Вказані доводи колегія суддів відхиляє, оскільки є встановленим те, що витребовувана інформація знаходиться у Департаменті інформаційно-комунікаційних технологій Виконавчого органу Київської міської ради та її володільцем являється територіальна громада міста Києва в особі Київської міської ради.

У відповідності до п. 2 Положень про Департамент інформаційно-комунікаційних технологій Виконавчого органу Київської міської ради Департамент у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, постановами Верховної Ради України, актами Президента України та Кабінету Міністрів України, наказами міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, рішеннями Київської міської ради, розпорядженнями Київського міського голови, і виконавчого органу Київської міської ради, іншими нормативно-правовими актами та цим положенням.

Апеляційний суд зауважує, що відсутність у положеннях про комплексну систему відеоспостереження міста Києва процедури надання запитуваної інформації не може позбавляти можливості, щодо її отримання на запит адвоката та на виконання ухвали суду у відповідності з вищенаведеним законодавством України.

З огляду на вищевикладене, місцевий суд прийшов до вірного висновку про те, що подана заява підлягає до задоволення, оскільки запитувана інформація наявна в Департаменті інформаційно-комунікаційних технологій Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) та перешкоди в її наданні відсутні.

Оскільки, висновки суду відповідають фактичним обставинам справи, а ухвалене судове рішення відповідає вимогам матеріального і процесуального права, то підстави для його скасування відсутні.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.367, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Департаменту інформаційно-комунцікаційних технологій виконавчого органу Київської міської ради залишити без задоволення.

Ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 16 липня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді: