ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 березня 2019 року

м. Харків

справа № 638/2648/17

провадження № 22-ц/818/173/19

Харківський апеляційний суду складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого: Коваленко І.П.,

суддів: Овсяннікової А.І., Сащенко І.С.,

за участі секретаря: Дмитренко А.Ю.,

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1,

відповідач: державний реєстратор ОСОБА_2,

відповідач: ОСОБА_3,

відповідач: ОСОБА_4,

відповідач: ОСОБА_5,

відповідач: ОСОБА_6,

треті особи: Харківська районна державна адміністрація Харківської області, в особі відділу державної реєстрації, приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Луценко В.С., приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Малахова Г.І.

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до державного реєстратора ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, треті особи: Харківська районна державна адміністрація Харківської області, в особі відділу державної реєстрації, приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Луценко В.С., приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Малахова Г.І. про скасування рішення про державну реєстрацію права власності на житловий будинок, визнання недійсним договорів дарування житлового будинку, визнання права власності позивача на житловий будинок, вселення позивача в житловий будинок, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 14 лютого 2018 року (в складі судді Штих Т.В.),

встановив:

У лютому 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до державного реєстратора ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, треті особи: Харківська районна державна адміністрація Харківської області, в особі відділу державної реєстрації, приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Луценко В.С., приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Малахова Г.І. про скасування рішення про державну реєстрацію права власності на житловий будинок, визнання недійсним договорів дарування житлового будинку, визнання права власності позивача на житловий будинок, вселення позивача в житловий будинок, в якому просив визнати дублікат свідоцтва від 06 березня 2015 року недійсним, скасувати рішення про державну реєстрацію права власності на житловий будинок, визнати недійсними договори дарування житлового будинку, визнати за ним право власності на житловий будинок і вселити його до нього.

Позов мотивований тим, що 05 лютого 2008 року він на підставі договору купівлі-продажу придбав житловий будинок з надвірними будівлями, розташований за адресою АДРЕСА_1.

Весь час позивач з родиною мешкав за вказаною адресою. 04.01.2017р. в період відсутності позивача в будинку, його було зайнято невідомими особами, доступ до будинку на разі заблоковано. Як з'ясувалось пізніше власником вказаного будинку, відповідно до наданих документів зазначений відповідач ОСОБА_6. Позивач зазначав, що перехід права власності на вказаний будинок є незаконним, та просив про визнання дублікату свідоцтва від 06.03.2015р. недійсним, скасування рішення про державну реєстрацію права власності на житловий будинок, визнання недійсним договорів дарування житлового будинку, визнання права власності позивача на житловий будинок, вселення позивача в житловий будинок.

В судовому засіданні представник позивача зазначав, що його довіритель не отримував у встановленому порядку попередження про необхідність виселення, вважав дії відповідачів по виселенню незаконними. Зазначав, що права його довірителя порушені, тому наполягав на задоволенні позовних вимог.

Представник відповідача ОСОБА_3 заперечував проти задоволення позовних вимог у повному обсязі з підстав, викладених у письмовому відзиві на позовну заяву.

Представник ОСОБА_6 також заперечував проти задоволення позову повністю з підстав, викладених у письмовому відзиві.

Державний реєстратор ОСОБА_2 в судове засідання не з'явилась, про час та дату судового засідання повідомлялась, справа розглянута у її відсутності.

Відповідачі ОСОБА_4, ОСОБА_5 та представники третіх осіб в судове засідання не з'явились, справа розглянута у їх відсутності.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 14 лютого 2018 року в задоволенні позову ОСОБА_1 - відмовлено.

Не погодившись із зазначеним рішенням, ОСОБА_1 звернувся на це рішення з апеляційною скаргою, в якій, з посиланнями на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить вказане рішення скасувати та ухвалите нове рішення, яким його позовні вимоги задовольнити повністю.

Апеляційна скарга мотивована тим, що в матеріалах справи відсутня копія договору позики від 05 лютого 2008 року, що унеможливлює посилання на даний договір, як доказ у судовому рішенні. Оригінал цього договору для огляду суду не надавався. Порушено його право на можливість реалізації іпотечного майна та переходу права власності у добровільному порядку. Судом не з'ясовано, коли і якого змісту було направлено вимогу про усунення порушення як передбачено статтею 35 Закону України «Про іпотеку». Посиланні суду на постанову Харківського окружного адміністративного суду від 27 січня 2016 року та на обставини, які ним встановлені є безпідставним. Судом не звернуто уваги на те, що спірний будинок спочатку був придбаний за договором купівлі-продажу, а потім був переданий в іпотеку. Вважав, що даним рішенням суду порушені його права власності та користування будинком.

24 квітня 2018 року до суду апеляційної інстанції на вищезазначену апеляційну скаргу надійшов відзив представника ОСОБА_3 - ОСОБА_9, в якому вказав, що оскаржуване рішення є законним та обґрунтованим, тому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

24 квітня 2018 року до суду апеляційної інстанції на вищезазначену апеляційну скаргу надійшов відзив представника ОСОБА_6 - ОСОБА_10, в якому вказав, що оскаржуване рішення є законним та обґрунтованим, тому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

В судове засідання реєстратор ОСОБА_2, відповідачі ОСОБА_4, ОСОБА_5 не з'явились, повідомлялись про час та місце розгляду справи, повістки на їх ім'я повертались без вручення.

Враховуючи вищенаведене, а також те, що справа тривалий час знаходиться в проваджені суду, колегія суддів вважає можливим розглядати справу у їх відсутності.

Колегія суддів, вислухавши суддю - доповідача, пояснення з'явившихся осіб, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1, суд першої інстанції виходив з того, постанова Харківського окружного адміністративного суду від 27 січня 2016 року у справі № 820/11150/15 року набрала законної сили, не скасована та не оскаржена і позивачем не доведено, що набуття права власності ОСОБА_3 на спірний будинок відбулося з порушення норм законодавства, у зв'язку з чим, усі подальші правочини також є чинними і підстав для витребування майна позивач не має.

З таким висновком суду першої інстанції судова колегія погодитись не може виходячи з наступного.

Із матеріалів справи вбачається, що 05.02.2008 року, за договором купівлі-продажу, що був посвідчений приватним нотаріусом ХМНО Єніною Л.В., позивач ОСОБА_1 придбав у ОСОБА_12 у власність житловий будинок літ. «Ж-2» з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 Ціна продажу житлового будинку з надвірними будівлями за домовленістю сторін визначається 878705, 00 грн. (а.с.15).

Цього ж дня, а саме 05.02.2008 року між відповідачем ОСОБА_3 та позивачем ОСОБА_1 було укладено іпотечний договір, який посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Єніною Л.В., та зареєстрований в реєстрі за № 1064. (а.с.28-29).

Відповідно до п.1 цього договору, боржник позичив у кредитора 4 166 250 грн., що сторони на день укладання цього договору домовились рахувати як еквівалент 825 000 доларів США, які зобов'язується повернути до 01 жовтня 2008 року, згідно з умовами договору позики грошей, укладеному 28.01.2008 року між кредитором та боржником у простій письмовій формі. Сторони передбачать продовження терміну договору шляхом внесення змін та доповнені до договору іпотеки.

Згідно п. 2 іпотечного договору, у забезпечення виконання зобов'язання, що викладено у п.1 цього договору, укладається договір іпотеки. Предмет іпотеки складає: житловий будинок літ. «Ж-2» з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1

Відповідно до п.3 цього договору, вказане нерухоме майно є власністю іпотекодавця і належить йому на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку, посвідченого Єніною Л.В., приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу, 05.02.2008 року за реєстровим номером №1019 та зареєстрованого у Комунальному підприємстві «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» 05.02.2008 року.

Відповідно до вимог п.12 іпотечного договору, у разі невиконання іпотекодавцем основного зобов'язання до 01.10.2008 року, сторони домовились про наступне.

12.1 На протязі трьох місяців сторони здійснюють сумісну продажу заставленого нерухомого майна за ціну, що визначається за згодою між іпотекодержателем та іпотекодавцем, а в разі, якщо продаж не буде здійснено у вище вказаний термін, цей договір передбачає перехід права власності на житловий будинок літ. «Ж-2» з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 до іпотекодержателя та є правовою підставою для реєстрації права власності на нерухоме майно, що вказано вище у відповідності до умов цього договору на протязі одного місяця сторони складають акт приймання-передачі. (а.с.28-29 т.2).

26 січня 2015 року, тобто, майже через 7 років після укладання іпотечного договору, ОСОБА_3 звернулась з заявою, посвідченою приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Малаховою Г.І. 26.01.2015 року, в якій вказала про порушення умов договору позики грошових коштів укладеного 05.02.2008 р., та вимагала сплатити борг у тридцятиденний строк.

Згідно свідоцтва від 06.03.2015 року приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Малахової Г.І., ця заява була направлена через поштове відправлення рекомендованим листом з описом вкладення цінного листа зі зворотнім повідомленням про вручення на адресу: АДРЕСА_1.

Із копії зворотнього повідомлення вбачається, що цей лист ОСОБА_1 вручений не був.

Згідно копії паспорту ОСОБА_1, він з листопада 2012 року зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1.

Відповідач ОСОБА_3 двічі зверталась до реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції із заявами з приводу реєстрації за нею права власності на житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 в порядку звернення стягнення на предмет іпотеки.

01 липня 2015 року та 20 серпня 2015 року держаними реєстраторами прав на нерухоме майно Марченко О.А. та Хафусовою В.В. Департаменту державної реєстрації Міністерства юстиції України прийняті рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень № 22512840 та №23799006, якими було відмовлено у державній реєстрації права власності форма власності приватна, на житловий будинок, що розташований АДРЕСА_1, за суб'єктом ОСОБА_3, яке мотивоване наявністю арешту на зазначений будинок та не подано документа щодо письмового повідомлення у п'ятиденний строк іпотекодавця про відступлення прав.

При цьому у рішенні державного реєстратора від 20 серпня 2015 року зазначено, що п. 46 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень і Порядку надання інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого Постановою КМ України від 17.10.2013, № 868 встановлено, що для проведення державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, заявник, крім документа, що підтверджує виникнення, перехід та припинення речових прав на нерухоме майно, подає:

1) завірену в установленому порядку копію письмової вимоги про усунення порушень, надіслану іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця, в якій зазначається стислий зміст порушеного зобов'язання, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш як 30-денний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання такої вимоги;

2) документ, що підтверджує завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у письмовій вимозі, надісланій іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця.

Водночас заявником не було надано належним чином оформлених вищезазначених документів.

Натомість, письмової вимоги подано не було, а подане заявником свідоцтво від 06.03.2015 року не підтверджує факт завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем письмової вимоги, оскільки в ньому не зазначено саме кому було передано заяву про порушення умов позики, до того ж із змісту не вбачається попередження іпотекодавця про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 27 січня 2016 року адміністративний позов ОСОБА_3 до Харківського міського управління юстиції Харківської області, Департаменту державної реєстрації Міністерства юстиції України, третя особа - ОСОБА_1 про визнання протиправним та скасування рішення, зобов'язання вчинити певні дії був задоволений.

Скасовано рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно Хафусової В.В. Департаменту державної реєстрації Міністерства юстиції України від 20.08.2015 року №23799006 про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень за заявою реєстраційний номер 12633924 від 03.08.2015 року для проведення державної реєстрації права власності, форма власності приватна, на житловий будинок, що розташований Харківська обл.., АДРЕСА_1 за ОСОБА_3.

Зобов'язано Харківське міське управління юстиції розглянути заяву ОСОБА_3 та документи, та здійснити державну реєстрацію права власності на житловий будинок літ. "Ж-2" загальною площею 352,00 кв. м. та житловою площею 138,00 кв. м. з надвірними будівлями, що розташований за адресою: Харківська обл.., АДРЕСА_1 форма власності приватна, за ОСОБА_3. (а.с.226-228 т.3).

Після цього 25.03.2016 року було прийнято рішення держаним реєстратором ОСОБА_2 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за ОСОБА_3 на підставі дубліката свідоцтва та дубліката іпотечного договору. (а.с.18-27).

21 листопада 2016 року були укладені три договору дарування спірного будинку: ОСОБА_3 подарувала ОСОБА_4, ОСОБА_4 подарувала ОСОБА_5, ОСОБА_5 подарувала ОСОБА_6. (ас.33-38 т.2).

В судовому засіданні сторони пояснили, що в будинку сторони не проживають, останнім власником будинок здається в оренду.

Ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 09 листопада 2018 року було прийнято відмову ОСОБА_3 від адміністративного позову до Харківського міського управління юстиції Харківської області, Департаменту державної реєстрації Міністерства юстиції України, третя особа - ОСОБА_1 про визнання протиправним та скасування рішення, зобов'язання вчинити певні дії, визнано нечинною постанову Харківського окружного адміністративного суду від 27 січня 2016 року, провадження у справі закрито. (а.с.234 т.3).

Відповідно до положень частини 1 статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов'язків.

Згідно з положеннями частини другої та третьої статті 203 ЦК України особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності, а волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається (частина друга статті 215 ЦК України). Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (частина третя статті 215 ЦК України).

З огляду на вищенаведене колегія суддів вважає, що ОСОБА_3 вимоги іпотечного договору щодо звернення стягнення на іпотечне майно не виконані, ОСОБА_1 належним чином повідомлений не був, будь-яких позовів щодо стягнення коштів за договором позики матеріали справи не містять, отже, отримання ОСОБА_3 дубліката свідоцтва про право власності та в подальшому укладання договорів дарування спірного будинку порушують права позивача ОСОБА_1 та підлягають визнанню недійсними.

Відповідно до вимог ч.1 ст.19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Враховуючи вищенаведене, а також те, що дублікат свідоцтва та договори дарування підлягають визнанню недійсними, колегія суддів вважає, що записи в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно щодо реєстрації за ОСОБА_3 права власності на житловий будинок літ. «Ж-2» з надвірними будівлями, розташований за адресою: АДРЕСА_1 та записи в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно щодо реєстрації за ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 права власності на житловий будинок літ. «Ж-2» з надвірними будівлями, розташований за адресою: АДРЕСА_1 підлягають скасуванню, оскільки є похідними від вимог про визнання угод недійсними.

Крім того, частиною 2 ст.16 ЦК України передбачено, що одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів судом може бути визнання права, в тому числі права власності на майно. Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Згідно ч.1 ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно

позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Аналіз норм ЦК України вказує на те, що право власності - це сукупність правових норм, які регулюють відносини, пов'язані з володінням, користуванням і розпорядженням власником належним йому майном на свій розсуд і в своїх інтересах, усунення третіх осіб від протиправного втручання у сферу його володіння цим майном, а також обов'язки власника не порушувати прав та законних інтересів інших осіб.

Можливість виникнення права власності за рішенням суду передбачена лише у статтях 335 та 376 ЦК України. В інших випадках право власності набувається з інших не заборонених законом підстав, зокрема з правочинів (частина перша статті 328 цього Кодексу).

Стаття 392 ЦК України, у якій ідеться про визнання права власності, не породжує, а підтверджує наявне в позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності .

Враховуючи обставини, які встановлені судом, колегія суддів вважає, що своїми діями відповідач ОСОБА_3 оспорює наявне в позивача право власності, тому його позовні вимоги в частині визнання за ним права власності підлягають задоволенню, оскільки він набув право власності на спірний будинок на підставі договору купівлі-продажу, що був посвідчений приватним нотаріусом ХМНО Єніною Л.В., 05.02.2008 року між ним та ОСОБА_12 і до цього часу не оспорювався і недійсним не визнавався, тобто, набув право власності на законних підставах.

Крім того, відповідно до частини 1 статті 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до вимог частини 1 статті 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно частини 1 статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

За статтею 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.

Положеннями статті 386 ЦК України передбачено, що власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Зазначені норми матеріального права визначають право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати усунення порушень свого права від будь-яких осіб шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.

Аналіз вищенаведених правових норм дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про вселення.

З огляду на вищенаведене колегія суддів вважає, що оскільки позивач, як власник ,вправі володіти та користуватись належним йому майном, то його вимоги про вселення підлягають задоволенню.

Що стосується позовних вимог про скасування рішення про державну реєстрацію права власності на житловий будинок, то ці позовні вимоги задоволенню не підлягають, враховуючи задоволення позову про визнання права власності за позивачем, оскільки реєстрація права власності за ним буде відбуватись на підставі рішення суду.

За таких обставин колегія суддів вважає, що рішення суду підлягає скасуваню з ухваленням по справі нового рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1.

Керуючись ст.ст. 268, 367, 368, п. 2 ч.1 ст. 374, ст.ст. 376, 381, 382, 383, 384, 388-392 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 14 лютого 2018 року- скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким позов ОСОБА_1 до державного реєстратора ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, треті особи: Харківська районна державна адміністрація Харківської області, в особі відділу державної реєстрації, приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Луценко В.С., приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Малахова Г.І. про скасування рішення про державну реєстрацію права власності на житловий будинок, визнання недійсним договорів дарування житлового будинку, визнання права власності позивача на житловий будинок, вселення позивача в житловий будинок - задовольнити частково.

Визнати дублікат свідоцтва від 06 березня 2015 року, яке посвідчене приватним нотаріусом ХМНО Малаховою Г. І. зареєстроване в реєстрі за № 294 та видане 30.07.2015 року - недійсним.

Запис в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно №13919211 щодо реєстрації за ОСОБА_3 права власності на житловий будинок літ. «Ж-2» з надвірними будівлями, розташований за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 01) - скасувати.

Визнати недійсним договір дарування житлового будинку літ. «Ж-2» з надвірними будівлями, розташований за адресою: АДРЕСА_1, укладений 21.11.2016 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4.

Запис в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно №17535961 щодо реєстрації за ОСОБА_4 права власності на житловий будинок літ. «Ж-2» з надвірними будівлями, розташований за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 01) - скасувати.

Визнати недійсним договір дарування житлового будинку літ. «Ж-2» з надвірними будівлями, розташований за адресою: АДРЕСА_1, укладений 21.11.2016 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_5.

Запис в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно №17537496 щодо реєстрації за ОСОБА_5 права власності на житловий будинок літ. «Ж-2» з надвірними будівлями, розташований за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 01) - скасувати.

Визнати недійсним договір дарування житлового будинку літ. «Ж-2» з надвірними будівлями, розташований за адресою: АДРЕСА_1, укладений 21.11.2016 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_6.

Запис в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно № 17538540 щодо реєстрації за ОСОБА_6 права власності на житловий будинок літ. «Ж-2» з надвірними будівлями, розташований за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 01) - скасувати.

Визнати право власності на житловий будинок літ. «Ж-2» з надвірними будівлями, розташований за адресою: АДРЕСА_1 за ОСОБА_1.

Поновити порушене право ОСОБА_1 користування будинком АДРЕСА_1 та вселити ОСОБА_1 у житловий будинок АДРЕСА_1

В іншій часниті позов залишити без задоволення.

Стягнути з ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 36000 гривень у рівних частках з кожного, тобто по 9000 гривень з кожного.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 18 березня 2019 року.

Головуючий - І.П. Коваленко

Судді - А.І. Овсяннікова

І.С. Сащенко