Єдиний унікальний номер: 448/1676/19
Провадження № 2/448/811/19
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

27.11.2019 року м.Мостиська

Мостиський районний суд Львівської області в складі:

головуючого судді Білоуса Ю.Б.,

за участю секретаря судового засідання Романченко І.А.,

учасники справи:

позивачка ОСОБА_1 - не з`явилася,

представник відповідача Мостиської міської ради - не з`явився,

третя особа приватний нотаріус Кубара О.С. - не з`явилася,

розглянувши у підготовчому засіданні в залі суду м.Мостиська цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Мостиської міської ради Львівської області, третя особа - приватний нотаріус Мостиського районного нотаріального округу Львівської області Кубара Олександра Степанівна, про визнання права власності в порядку спадкування,

в с т а н о в и в:

Позивачка 24.10.2019року звернулася до суду із зазначеним позовом, покликаючись на те, що житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1 належав її бабці - ОСОБА_2 .

Вказує, що ОСОБА_2 , померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , за життя заповіту не складала. Спадкоємцем першої черги спадкування за законом була дочка померлої - ОСОБА_3 (мати позивачки), яка спадщину прийняла, оскільки фактично вступила в управління спадковим майном (доглядала будинок, проводила поточні ремонти, обробляла земельну ділянку).

Також вказує, що її мати ОСОБА_3 , померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , за життя заповіту не складала. Стверджує, що спадщину вона (позивачка) як спадкоємець за законом першої черги прийняла, подавши у встановлений законом строк та порядок до нотаріуса заяву про прийняття спадщини. Однак, в позасудовому порядку оформити свої спадкові права та отримати у нотаріуса свідоцтво про право на спадщину на вищевказаний житловий будинок вона не має можливості, у зв`язку із відсутністю правовстановлюючих документів на дане спадкове майно, тому змушена звертатися до суду із даним позовом.

З огляду на наведене, просить суд визнати за нею право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1 .

Ухвалою судді від 31.10.2019року відкрито провадження у даній справі та постановлено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження.

В підготовче засідання позивачка ОСОБА_1 не з`явилася, проте подала до суду заяву, в якій просить суд справу розглянути у її відсутності та зазначає, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Представник відповідача - Мостиської міської ради Львівської області у підготовче засідання не з`явився, однак подав заяву, в якій зазначає, що не заперечує проти позову та просить суд розглянути справу без його участі.

Третя особа - приватний нотаріус Мостиського районного нотаріального округу Львівської області Кубара О.С. в підготовче засідання не з`явився, проте подала до суду копію спадкової справи №40/2017, заведеної після смерті ОСОБА_3 , а також інформаційні довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину; заповіти/спадкові договори) щодо спадкодавців ОСОБА_3 та ОСОБА_2 .

Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Згідно ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, суд вважає, що у відповідності до вимог ст.ст.200, 206 ЦПК України у справі можливо ухвалити рішення про задоволення позову при проведенні підготовчого засідання.

Судом встановлено, що спірний житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1 , належав колгоспному двору, головою якого та одноосібним членом, яка станом на 15.04.1991року не втратила та зберегла право на частку в майні такого, була ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (баба позивачки ОСОБА_1 ).

Так, колгоспний двір, за положеннями Цивільного кодексу Української РСР, визначався як сімейно-трудове об`єднання осіб, всі або частина яких є членами колгоспу, брали участь у суспільному виробництві колгоспу та спільно вели підсобне господарство на присадибній ділянці. За нормами ст.ст. 120, 123 ЦК УРСР кожен з членів колгоспного двору мали рівне право на майно колгоспного двору. У зв`язку з введенням у дію Закону України «Про власність» 15.04.1991 року така організаційно-правова форма як колгоспи, а відповідно, і колгоспний двір - були припинені.

Як роз`яснено у п. 6 постанови Пленум Верховного Суду "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності" від 22.12.95 N 20, до правовідносин, що виникли до прийняття 15.04.1991 Закону України "Про власність", застосовується чинне на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15.04.1991року, мають вирішуватися за нормами, що регулюють власність цього двору, а саме: право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, які до 15.04.1991року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба). Розмір частки члена двору визначається, виходячи з рівності усіх його членів, включаючи неповнолітніх.

Отже, виходячи з вимог ст.ст.120, 123 ЦК України в редакції 1963року, які діяли станом на 15.04.1991 року і регулювали власність колгоспного двору, ОСОБА_2 набула право власності на майно зазначеного колгоспного двору в цілому. Проте за життя ОСОБА_2 право власності на даний будинок належним чином не оформила, правовстановлюючі документи на зазначене майно відсутні.

ІНФОРМАЦІЯ_1 відкрилась спадщина внаслідок смерті ОСОБА_2 .

Відповідно до п.4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України (в редакції 2003 р.) Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності, а тому, враховуючи, що спадщина після смерті ОСОБА_2 відкрилася до набрання цим кодексом чинності, суд вважає, що у даних правовідносинах слід керуватися положеннями ЦК УРСР (в редакції 1963р.).

Згідно ст. 524 ЦК УРСР в редакції 1963 року спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінене заповітом.

Відповідно до ч.1 ст.529 цього кодексу при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого.

Відповідно до вимог ст. 548 цього кодексу для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Статтею 549 ЦК УРСР в редакції 1963 року визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Як вбачається із матеріалів справи, за життя спадкодавець ОСОБА_2 заповіту не складала. Спадкоємцем за законом першої черги спадкування на час відкриття спадщини була дочка померлої - ОСОБА_3 , яка фактично вступила в управління та володіння спадковим майном, тобто у відповідності до ст.549 ЦК України в редакції 1963 року вчинила дії, які свідчать про прийняття нею спадщини після смерті матері.

Згідно Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) №58212343 від 06.11.2019року вбачається, що спадкова справа після смерті спадкодавця ОСОБА_2 в нотаріальній конторі не заводилася, що свідчить про те, що із заявою про прийняття спадщини та видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті останньої до нотаріальної контори ніхто із спадкоємців не звертався. Тобто, інших спадкоємців після смерті ОСОБА_2 , які б прийняли спадщину чи претендували б на таку, немає.

Отже, після смерті ОСОБА_2 право власності на вищевказаний спірний житловий будинок перейшло за загальними правилами спадкування за законом до її дочки ОСОБА_3 .

Судом також встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 відкрилась спадщина внаслідок смерті ОСОБА_3 (матері позивачки ОСОБА_1 )

Як вбачається із матеріалів спадкової справи №40/2017, заведеної у приватного нотаріуса Мостиського районного нотаріального округу Львівської області Кубари О.С., за життя спадкодавець ОСОБА_3 заповіту не складала. Спадкоємцем за законом першої черги спадкування є дочка померлої - ОСОБА_1 (позивачка у справі), яка у відповідності до ч.3 ст.1268 ЦК України вважається такою, що прийняла спадщину, оскільки постійно проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини та протягом встановленого законодавством строку не заявила про відмову від спадщини. Інших спадкоємців після смерті ОСОБА_3 , які б прийняли спадщину чи претендували б на таку, немає.

В той же час, через відсутність правовстановлюючих документів на спірний житловий будинок позивачка не може в позасудовому порядку в повній мірі оформити свої спадкові права та одержати в нотаріальній конторі свідоцтво про право на спадщину на дане спадкове майно, у зв`язку із чим звернулася до суду із зазначеним позовом.

Вищевказані обставини сторонами не оспорюються та підтверджуються наявними у справі письмовими доказами, а саме: копіями свідоцтв про смерть спадкодавців ОСОБА_3 та ОСОБА_2 ; листом приватного нотаріуса Мостиського районного нотаріального округу Львівської області Кубари О.С. №178/02-14 від 26.09.2019року; копією технічного паспорта на спірний житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1 ; копією свідоцтва про народження ОСОБА_4 ; копією свідоцтва про укладення шлюбу між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 ; копією свідоцтва про народження ОСОБА_6 ; копією свідоцтва про одруження між ОСОБА_7 та ОСОБА_6 ; довідками, виданими виконавчим комітетом Мостиської міської ради Львівської області №693 та №694 від 09.10.2019року, №636 від 24.09.2019року; копією Акта Мостиської міської ради про вступ в управління спадковим майном від 24.09.2019року; копіями по господарських книг; довідкою, виданою виконавчим комітетом Волицької сільської ради Мостиського району Львівської області №1229 від 10.10.2019року; копією спадкової справи №40/2017, заведеної у приватного нотаріуса Мостиського районного нотаріального округу Львівської області Кубари О.С. після смерті ОСОБА_3 ; інформаційні довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину; заповіти/спадкові договори) щодо спадкодавців ОСОБА_3 та ОСОБА_2 та іншими матеріалами справи.

Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до іншої особи (спадкоємця).

Згідно ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу (спадкоємці за законом).

Відповідно до положень ст.1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

У відповідності до статті 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

У відповідності до статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Прийнята спадщина визнається власністю спадкоємця з часу відкриття спадщини.

Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачою йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно (ч. 1 ст. 1297 ЦК України).

Практика Верхового Суду України (п. 23 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30.05.2008 року) при розгляді справ даної категорії вказує на те, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Оскільки у даному випадку питання про право на спадщину не може бути вирішено в нотаріальному порядку шляхом видачі свідоцтва про право спадщину, у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на спірних житловий будинок, тому це питання повинно бути вирішено у судовому порядку шляхом визнання права власності на вищевказане спадкове майно за позивачкою у порядку спадкування.

В статті 55 Конституції України закріплено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

У відповідності з ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним.

Згідно ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Способом захисту цивільних прав та інтересів згідно ст. 16 цього Кодексу може бути, зокрема, визнання права.

Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірне, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

З огляду на наведені положення закону та враховуючи встановлені судом обставини справи, суд вважає, що визнання відповідачем пред`явленого позову не суперечить закону та не порушує права свободи чи інтереси інших осіб, а тому є всі підстави для задоволення позову в повному обсязі.

Враховуючи думку сторін та виходячи з вимог ст.141 ЦПК України, суд вважає, що понесені позивачкою судові витрати зі сплати судового збору залишити за нею.

Керуючись ст.ст.12, 13, 76-81, 89, 200, 206, 247, 258, 259, 264, 265, 268 ЦПК України, суд -

у х в а л и в:

Позов ОСОБА_1 до Мостиської міської ради Львівської області, третя особа - приватний нотаріус Мостиського районного нотаріального округу Львівської області Кубара Олександра Степанівна, про визнання права власності в порядку спадкування - задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1 .

Судові витрати зі сплати судового збору залишити за позивачкою.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Львівського апеляційного суду, однак з врахуванням п. 15.5 розділу ХIII "Перехідні положення" ЦПК України, тобто до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи до Львівського апеляційного суду через Мостиський районний суд Львівської області.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Ю.Б. Білоус

Рішення набрало законної сили: «___»___________ 20 р.

Суддя Ю.Б. Білоус

Відомості щодо учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ; місце проживання: АДРЕСА_2 ; РНОКПП - НОМЕР_1 ;

Відповідач: Мостиська міська рада Львівської області; місце знаходження: м.Мостиська, вул.Грушевського, 6, Львівської області;

Третя особа: приватний нотаріус Мостиського районного нотаріального округу Львівської області Кубара Олександра Степанівна; місцезнаходження: м.Мостиська, вул.Будзиновського, 4, Львівської області;

Повний текст судового рішення складено 27.11.2019року.