Справа №751/3116/18
Провадження №2/751/225/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 січня 2019 року місто Чернігів

Н о в о з а в о д с ь к и й р а й о н н и й с у д м і с т а Ч е р н і г о в а

в складі: головуючого - судді Цибенко І. В.

за участю секретаря Михайлової І.О.

позивача та її представника ОСОБА_1, ОСОБА_2

відповідача та його представника ОСОБА_3, ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5 міської ради, ОСОБА_6, ОСОБА_7, третя особа ОСОБА_5 державна нотаріальна контора,

про визнання права власності в порядку спадкування, -

ВСТАНОВИВ :

ОСОБА_1 звернулась до суду з вищевказаним позовом до відповідачів та просить визнати за нею право власності на 2/3 частини житлового будинку № 5-а з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться в м. Чернігові по провул. Курський, в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3, який помер 31.08.2017.

Позов вмотивовано тим, що 31 серпня 2017 року в місті Чернігові у віці 95 років помер її батько - ОСОБА_3. Факт родинних відносин між нею та покійним батьком встановлено рішенням Деснянського районного суду міста Чернігова від 22 лютого 2018 року, яке набрало законної сили 27.03.2018.

До складу спадщини увійшло, зокрема, майнове право на житловий будинок № 5-а з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться в місті Чернігові по провулку Курському, який належав спадкодавцю на праві власності.

Після смерті батька, спадкоємцями за законом на житловий будинок № 5-а (п'ять а) з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться в місті Чернігові по провулку Курському, являється вона та її рідний брат - ОСОБА_3. ЇЇ рідний брат ОСОБА_8, 24 жовтня 2017 року подав нотаріусу заяву про відмову від прийняття спадщини на її користь.

Проте, при зверненні до державного нотаріуса Другої ОСОБА_5 державної нотаріальної контори, остання відмовила їй у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на частину житлового будинку, оскільки право власності на вказаний вище житловий будинок не зареєстровано. У звязку з цим, звертається за захистом своїх прав в судовому порядку.

Ухвалою суду від 01.06.2018 було відкрито провадження по справі в загальному порядку.

Відповідач ОСОБА_3 надав 21.06.2018 відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити в задоволенні позову, вказуючи на те, що спірний будинок будувався ним та його дружиною. Крім того, будинок є обєктом самочинного будівництва, а тому відсутні правові підстави для задоволення позову ( а.с. 45-49 том 1).

В судовому засіданні позивач та її представник позов підтримали, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Додатково пояснила, що спірний будинок побудував її батько ОСОБА_3 до 1992 року. Спочатку батько будував будинок в с. Губичі Ріпкинського району. Потім цей будинок в 1978 році було перевезено в м. Чернігів. Вона була очевидцем будівництва. Будинок був розмірами 5х5 м, пізніше було добудовано веранду, збудовано невеликий сарай. Доказів введення будинку в експлуатацію немає. Земельна ділянка не виділялась під будівництво .

Відповідач ОСОБА_3 та його представник в судовому засіданні проти позову заперечили, посилаючись на обставини, викладені у відзив на позовну заяву. Відповідач ОСОБА_3 пояснив, що він, його дружина та її родичі самовільно зайняли земельну ділянку в м. Чернігові по провул. Курський, 5. Вони викопали фундамент та збудували будинок у 1977 році. Спочатку був один вхід, потім зробили прибудову. В 1979 році до них переїхав проживати батько. В 1980 році забрали матір. Батько з матірю жили в прибудові з окремим входом. Вказує, що будинок будував він особисто з дружиною, батько участі у будівництві не приймав.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_8 пояснив, що спочатку батько будував будинок в селі. Потім вночі будинок перевезли в місто Чернігів та склали його по колодах у 1979 році. За життя у батька ОСОБА_3 та брата ОСОБА_3, який є відповідачем у даній справі, були натягнуті відносини. Будинок складався із двох частин, у квартирі № 1 жили батько з матірю, в іншій частині жив брат ОСОБА_3 з сім»єю. Хотіли приватизувати будинок у 1986 році, однак, оскільки неподалік був електричний стовп, приватизацію провести не дозволили. ОСОБА_9 у похованні батька участі не приймав.

Представник відповідача - ОСОБА_5 міської радив судове засідання не зявився, надавши заяву про розгляд справи за його відсутності ( а.с. 57 том 2).

Представник третьої особи- Другої ОСОБА_5 державної нотаріальної контори в судове засідання не зявився, надавши заяву про розгляд справи за його відсутності ( а.с. 230 том 1).

Вислухавши доводи сторін, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.

З роз'яснень, наданих в постанові Пленуму ВСУ від 30.05.2008 за № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», вбачається, що особа, яка не має змоги реалізувати своє право на отримання Свідоцтва про право на спадщину у нотаріальному порядку набуває право на звернення до суду у порядку позовного провадження із вимогами щодо визнання права на спадщину.

Відповідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу і способом цього захисту може бути визнання права.

Позивач, звертаючись з даним позовом, вказує на те, що є спадкоємцем законом майна в розмірі 2/3 частин після смерті ОСОБА_3, який помер 31.08.2017 , однак не може реалізувати спадкові права внаслідок відсутності правовстановлюючих документів на спірний будинок.

ОСОБА_3 помер 31.08.2017, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії І-ЕЛ №306118 (а.с.8 том 1).

Як вбачається з спадкової справи майна після смерті ОСОБА_3, який помер 31.08.2017, позивач ОСОБА_1 24 жовтня 2017 року звернулась до державного нотаріуса Другої чернігівської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини за законом після смерті батька ОСОБА_3, на підставі чого було заведено спадкову справу за №966/2017 ( а.с. 122-132).

В матеріалах спадкової справи маються заява від 24 жовтня 2017 року про відмову від прийняття спадщини сина спадкодавця ОСОБА_8 на користь позивача та заява про прийняття спадщини від сина спадкодавця, відповідача по справі, ОСОБА_3 від 03 листопада 2017 року .

Рішенням Деснянського районного суду міста Чернігова від 22 лютого 2018 року, було встановлено факт родинних відносин між позивачем ОСОБА_1 та покійним батьком ОСОБА_3 ( а.с. 9, 131 том 1).

Постановою від 26.03.2018 державний нотаріус Другої чернігівської державної нотаріальної контори ОСОБА_10 відмовлено ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок №5-а (п'ять а) з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться в місті Чернігові по провулку Курському. Підставами відмови у вчинені нотаріальної дії було те, що право власності за ОСОБА_3, який помер 31 серпня 2017 року, на житловий будинок №5-а (п'ять а) з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться в місті Чернігові по провулку Курському, не зареєстровано ( а.с. 10, 132 том 1 ).

Як вбачається з архівного витягу з рішення виконавчого комітету Новозаводської районної у місті Чернігові ради від 9 грудня 1986 року № 443, сімї ОСОБА_3, яка складається з 2-х чоловік, дозволено реєстрацію тимчасової домової книги на житловий будинок збудований на самовільно освоєній земельній ділянці по провул. Курський, 5-а ( а.с. 58 том 1).

Відповідно до копії будинкової книги Новозаводському районі м. Чернігова по провул. Курський, 5-а зареєстровані: ОСОБА_11, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15 ( а.с. 59-63 том 1).

Відповідно до копії будинкової книги Новозаводському районі м. Чернігова по провул. Курський, 5-а зареєстровані: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_16, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_11, ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ( а.с. 61-64 том 2).

Відповідно до технічних паспортів на будинок за адресою м. Чернігів, провул. Курський, 5-а, виготовлених станом на 19 січня 1998 року, будинок являється об'єктом самочинного будівництва, зокрема, самочинно збудованими будинок «А-l», сарай «Б» ( а.с. 20-24, 54-57 том 1).

Відповідно до технічного паспорту на будинок за адресою м. Чернігів, провул. Курський, 5-а, виготовленого станом на 30 жовтня 2017 року, будинок являється об'єктом самочинного будівництва, зокрема, самочинно збудованими є сарай «В-1», надбудова «В'1 над.», сарай «Г-1», прибудова «А'-l», збудовані без дозволу на виконання будівельних робіт ( а.с. 51-53 том 1).

Як вбачається з експлікацій інвентаризаційної справи на спірний будинок Чернігівського МБТІ № 14988, будинок за адресою м. Чернігів, провул. Курський, 5-а, являється об'єктом самочинного будівництва, зокрема, самочинно збудованими є обєкти: сарай «В-1», надбудова «В'1 над.», сарай «Г-1», прибудова «А'-l», збудовані без дозволу на виконання будівельних робіт ( а.с. 4 інвентаризаційної справи № 14988).

Крім того, в матеріалах інвентаризаційної справи № 14988 мається інформаційна довідка КП ЧМБТІ № 5024 від 22.12.2017, відповідно до якої право власності станом на 31.12.2012 право власності на житловий будинок за адресою м. Чернігів, провул. Курський, 5-а не зареєстровано.

Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна № 93596691, виданої державним нотаріусом Другої ОСОБА_5 державної нотаріальної контори ОСОБА_10 26 березня 2018 року, право власності на житловий будинок за адресою м. Чернігів, провул. Курський, 5-а не зареєстровано (а.с. 131 на звороті).

Згідно звіту про оцінку майна від 27.04.2018, складеного комунальним підприємством "ОСОБА_5 МБТІ", ринкова вартість житлового будинку, що знаходиться за адресою: м. Чернігів, пров. Курський 5-а, складає - 307861,00 грн. ( а.с. 11-19 том 1).

29.10.2008 ОСОБА_3, інвалід 1-ї групи вітчизняної війни звернувся до Чернігівського міського голови про виділення земельної ділянки під збудованим у 1978 році будинком ( а.с. 140 том 1), та на підставі даного звернення, відповідно до рішення ОСОБА_5 міської ради від 02.02.2009 йому було надано згоду на розроблення документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку по провул. Курський, 5-а для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд ( а.с. 139 том 1).

Рішенням державного реєстратора прав на нерухоме майно від 21 лютого 2018 року відповідачу ОСОБА_3 відмовлено у державній реєстрації права власності на будинок, що розташований за адресою м. Чернігів, провул. Курський, 5-а, у звязку з неподанням документу, що підтверджує присвоєння обєкту нерухомого майна адреси або кадастрового номеру земельної ділянки, право власності на яку зареєстровано в Державному реєстрі прав; документу, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом обєкта, будівель збудованих в 2010 році земельну ділянку ( а.с. 67 том 1).

Відповідно до рішення ОСОБА_5 міської ради від 02.02.2009 йому було надано згоду на розроблення документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку по провул. Курський, 5-а для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд ( а.с. 139 том 1).

Відповідно до витягу з рішення ОСОБА_5 міської ради від 28.02.2018 ОСОБА_3 надано згоду на розроблення документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку по провул. Курський, 5-а для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд ( а.с. 138 том 1).

Між відповідачем ОСОБА_3 та ВАТ «Чернігівгаз» 19.06.2002 було укладено договір про надання послуг з газопостачання ( а.с. 68-71 том 1), а також на його замовлення виготовлено робочий проект по газифікації кв. 2 житлового будинку № 5 а по пер. Курський в м. Чернігові ( а.с. 72-75 том 1).

Допитаний в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_19 пояснила, що жила в с. Губичі. ОСОБА_3 будував будинок в селі Губичі. Діти жили разом з ним в с. Губичі. Потім він з сімєю переїхав в м. Чернігів та перевіз з собою будинок. Точно не памятає в якому році вони переїхали.

Допитаний в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_20 пояснив, що позивач доводиться йому двоюрідною сестрою, відповідачі його двоюрідні брати. В 1978 році з с. Губичі до них приїхав ОСОБА_3 та сказав, що бажає разом з сімєю жити в м. Чернігів. На городі в с. Губичі він побудував будинок з бревен, який потім перевіз в місто. Будинок перевозили вночі. Він та його батько допомагав установлювати будівлю. Він брав участь в якості вантажника. Частини будинку були пронумеровані, їх погружали та складали. Спочатку було 2 кімнати та піч. Будинок зводився на фундаменті. Піч будували пічники. Потім будинок було обкладено цеглою. Покійник ОСОБА_3 в першу чергу будував будинок, щоб там міг жити син ОСОБА_9, а також для того, щоб проживати там самому через декілька років.

Допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_21 пояснила, що батьків ОСОБА_3 доглядала позивач ОСОБА_1, яка кожного дня до них ходила. Будинок знаходиться на Подусівці, був на два входи, в одному жили батьки, в іншому - син ОСОБА_9. Знає, що воду в будинок проводили батьку як учаснику війни.

Допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_22 пояснила, що ОСОБА_3 це її сусіди. Проживає з 1971 року, а через 4-5 років сімя ОСОБА_3 побудувала поруч із ними будинок. Знає, що будував ОСОБА_3 син, батька вона не бачила. Будівництво здійснювалось самовільно, частинами. Спочатку заливали фундамент, потім клались балки. Батьків відповідач забрав пізніше, точно не памятає коли. Пізніше будинок добудовували, проводили воду з її перевулку, строїли сарай.

Допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_23 пояснила, що дружина відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_11 є її племінницею. Сімя ОСОБА_3 приїхала до м. Чернігів в 1974 році. Спочатку жили на квартирі, потім вирішили будувати житло. Надія, її бабуся та вона знайшли та зайняли земельну ділянку на провул. Курський. Її брат та відповідач ОСОБА_9 заливали фундамент, вона з ОСОБА_11 носили щебень. Будівництво розпочалось у 1976 році. У племінниці було двоє маленьких дітей. Чоловік сестри, який працював водієм возив ліс з Пльохова. Надя розраховувалась за ліс, вона була присутньою при цьому. Це були колоди великого розміру, як потім за допомогою бензопили розпилювались. Допомагали будувати будинок тільки рідні зі сторони ОСОБА_11. Перший будинок зводився з дерева, в ньому було 4 кімнати. Робили глиняну штукатурку. Пізніше робились прибудови. В 1979 році Міша і ОСОБА_11 забрали батька, а в 1980 році - матір.

Допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_11 пояснила, що 26.11.1975 році уклала шлюб з відповідачем ОСОБА_3 Вони самовільно зайняли земельну ділянку в 1976 році, яка знаходилась між двома високовольтними опорами. Почали будівництво в кінці вересня. Перші дві кімнати були готові в березні, інші пізніше. Частина будинку була побудовано до 1977 року. Це був будинок на один вхід. В 1979 році приїхав батько чоловіка ОСОБА_3 З боку добудували 3 кімнати в період з 1984 по 1995 роки. У 1987 році поставили лічильники. При будівництві за лісоматеріали платила її мати. З батьками були нормальні відносини. З с. Губичі будинку не привозили.

Допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_24 пояснила, що знає ОСОБА_11 з 1976 року. Надія працювала разом з нею на 5-му відділенні поштового звязку Чернігівського поштамту. Коли велось будівництво її будинку, ОСОБА_11 весь час виписувала путівки не дерево, замовляла транспорт на автобазі пошти для доставки будматеріалів, зокрема в с. Пльохів. Це було приблизно протягом 1976-1977 років. Вона працювала касиром та приймала від неї платежі за використання автомобіля, який винаймала для перевезення будівельних матеріалів для будівництва будинку.

Допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_25 пояснила,що є сестрою ОСОБА_11, дружини відповідача ОСОБА_3 В 1975 подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_11, переїхали в м. Чернігів з с. Губищі Ріпкинського району. Самовільно зайняли земельну ділянку на Подусівці в м. Чернігові. В 1976 році почали завозити деревину для будівництва з с. Пльохів, Чернігівського району. Будинок будувався приблизно 3 роки. Більшість робіт робилось у вихідні, вони допомагали. Спочатку побудували невеликий будинок 50 кв. м. Батьків ОСОБА_7 забрали з села до себе жити у 80-х роках.

Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно ч. 2 ст. 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Відповідно до ч.3 ст. 375 ЦК України право власника на забудову здійснюється ним за умови додержання архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил, а також за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням.

Згідно ст. 1216 ЦК України у разі спадкування всі права та обовязки переходять до спадкоємців.

Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять всі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Якщо будівництво об'єкта нерухомого майна здійснювалося згідно із законом, то у разі смерті забудовника до завершення будівництва його права та обов'язки як забудовника входять до складу спадщини на підставі статті 1216 ЦК України.

Самочинно збудовані житлові будинки, будівлі, споруди, інше нерухоме майно не є об'єктом права власності, тому таке майно не входить до складу спадщини.

Згідно зі статтею 376 ЦК України особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Право власності на самочинно збудовані житлові будинки, будівлі, споруди, інше майно не набувають як особи, які здійснили це будівництво, так і їхні спадкоємці.

Права спадкоємців щодо самочинно збудованого майна визначаються судом відповідно до положень статей 376, 1218 ЦК України, за змістом яких у разі здійснення спадкодавцем самочинного будівництва до спадкоємців переходить право власності на будівельні матеріали, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва.

Відповідно до п.8 Постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» якщо будівництво нерухомості здійснювалося згідно із законом, то у разі смерті забудовника до завершення будівництва його права та обовязки як забудовника входять до складу спадщини.

Право вимагати визнання права власності на самочинно збудоване майно відповідно до частин 3 третьої і п'ятої статті 376 ЦК України є суб'єктивним цивільним правом, яке переходить у порядку спадкування відповідно до статей 1216, 1218 ЦК України.

Рішення суду про визнання права власності на самочинно зведені будівлі та споруди за спадкоємцями має ґрунтуватись на оцінюванні наявних у матеріалах справи документів та інших доказів на підтвердження обставин, за наявності яких можливе задоволення таких вимог, зокрема: рішення компетентного органу про надання земельної ділянки для забудови; ступінь готовності самочинного будівництва; чи порушуються цим будівництвом права та законні інтереси інших осіб; в якому році було зведено самочинні будівлі; відповідність самочинно зведених будівель архітектурним, будівельним, санітарним, протипожежним правилам та нормам; наявність акта приймання в експлуатацію або сертифікату відповідності.

Відповідно до пункту 3 Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 461 від 13 березня 2011 року, прийняття в експлуатацію об'єктів, що належать до I-III категорії складності, та об'єктів, будівництво яких здійснювалося на підставі будівельного паспорта, здійснюється шляхом реєстрації органами державного архітектурно-будівельного контролю поданої замовником декларації про готовність об'єкта до експлуатації.

Датою прийняття в експлуатацію об'єкта є дата реєстрації декларації. Експлуатація об'єктів, не прийнятих (якщо таке прийняття передбачене законодавством) в експлуатацію, забороняється (пункти 10, 11 Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів).

Частина 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України, зазначає, що доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Позивач ОСОБА_1 не подала до суду належних та допустимих доказів на підтвердження ступеню готовності самочинного будівництва за адресою м. Чернігів, провул. Курський, 5-а, рішення компетентного органу про надання земельної ділянки для забудови спадкодавцю, відсутності порушень цим будівництвом прав та законних інтересів інших осіб; відповідність самочинно зведених будівель архітектурним, будівельним, санітарним, протипожежним правилам та нормам, а також акту приймання в експлуатацію або сертифікату відповідності.

Таким чином, оскільки ОСОБА_1 не підтвердила існування обставин, за яких суд може визнати за нею в порядку спадкування за законом право власності на самочинно зведені будинок і надвірні споруди, суд дійшов висновку про відсутність підстав у задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 13, 76-89, 258, 259, 263-265, 268, 271-273, 354-355 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_5 міської ради, ОСОБА_6, ОСОБА_7, третя особа ОСОБА_5 державна нотаріальна контора, про визнання права власності в порядку спадкування - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Чернігівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну і резолютивну частини рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення суду буде виготовлено 21.01.2019.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Новозаводський районний суд м. Чернігова.

Головуючий - суддя І. В. Цибенко