Справа №403/502/19
Провадження №2/403/249/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 грудня 2019 року Устинівський районний суд Кіровоградської області в складі:

головуючого: Годованець І. А.

при секретарі: Остапенко Н. М.

розглянувши у відкритому cудовому засіданні в залі суду смт. Устинівска цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Олександрівської сільської ради Устинівського Кіровоградської області про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю, -

В С Т А Н О В И В :

Позивачем ОСОБА_1 подано до суду позов до відповідача Олександрівської сільської ради Устинівського Кіровоградської області про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю. Позовні вимоги мотивуються тим, що право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону.Особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність).

У судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явилася, подала заяву про проведення судового розгляду справи по суті у її відсутність, просить задовольнити позовні вимоги до Олександрівської сільської ради Устинівського Кіровоградської області про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю.

У судове засідання представник відповідача - Олександрівської сільської ради Устинівського Кіровоградської області Н.М. Слюсаренко не з`явилася, подала письмову заяву про проведення судового розгляду справи по суті у відсутність представника, відсутні заперечення проти позовних вимог ОСОБА_1 про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю. Ознайомившись з матеріалами справи, судом судом встановлено наступні обставини. Статтею 328 ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом. Таким чином, набути право власності на майно за набувальною давністю може будь-який учасник цивільних правовідносин, якими за змістом ст.2 ЦК України, є фізичні особи та юридичні особи, держава Україна, Автономна Республіка Крим, територіальні громади, іноземні держави та інші суб`єкти публічного права. У пунктах 5, 9 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних прав «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» за №5 від 07 лютого 2014 року зазначено, що вирішуючи питання про правомірність набуття права власності, суд має враховувати, що воно набувається на підставах, які не заборонені законом, зокрема на підставі правочинів. При цьому діє презумпція правомірності набуття права власності на певне майно, яка означає, що право власності на конкретне майно вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 328 ЦК). Верховний Суд України у постанові від 27 вересня 2018року, у справі № 571/1099/16-ц, роз`яснив, що при зверненні до суду з вимогами про визнання за набувальною давністю права власності на нерухоме майно, позивачем має бути доведено факт існування такого нерухомого майна, відкритість та безперервність, володіння ним без правової підстави; добросовісність заволодіння майном, факт володіння спірним майном протягом строку, який складає не менше 10 років. Визнаючи поняття «умови набуття права власності на чужі речі», Верховний Суд України в Постанові від 04 липня 201 року, у справі № 201/12550/16-ц, визначив, що: набуття права власності на чужі речі можливе лише за наявності наступних умов: законний об`єкт володіння, добросовісність володіння, відкритість володіння, давність володіння та його безперервність (строк володіння). Тобто, набуття права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх вказаних умов у сукупності. Відповідно до п.6 листа Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства під час розгляду цивільних справ про захист права власності та інших речових прав» за №24-150/0/4-13 від 28 січня 2013 року, для набуття права власності на нерухоме майно, перебігу строку набувальної давності недостатньо. Умови набувальної давності підтверджуються судовим рішенням. Давнісний володілець повинен довести факти добросовісності, відкритості, безперервності і тривалості свого володіння. Таким чином, при вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю враховуються наступні обставини: володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні; володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. Згідно облікової картки об`єкта по господарського обліку на 2016-2020 роки Олександрівської сільської ради Устинівського Кіровоградської області, житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами: рік побудови: 1938; за адресою: АДРЕСА_1 , перебуває у користуванні ОСОБА_1 . У довідці Олександрівської сільської ради Устинівського району Кіровоградської області за №302 від 06 вересня 2019 року зазначено, що ОСОБА_1 проживає у житловому будинку та зареєстрована жителем за адресою проживання: АДРЕСА_1 . У технічному паспорті на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами Комунального підприємства «Олекандрійське міжміське бюро технічної інвентаризації» від 19 серпня 2019 року зазначено, що замовником технічної інвентаризації на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами: рік побудови: 1938; за адресою: АДРЕСА_1 , є ОСОБА_1 . Позивачем ОСОБА_1 позовні вимоги про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю обґрунтовуються тим, що у 1971 році перебувала у трудових відносинах з КСП імені Енгельса. Житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 , належав на праві власності КСП імені Енгельса. Відповідно до умов про купівлю-продаж нерухомого майна із заробітної плати повністю сплатила КСП імені Енгельса вартість нерухомого майна в сумі 6454.18 крб. З 1971 року постійно проживає у житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1 , проводить відповідні господарські, ремонті та матеріальні витрати по догляду та утриманню нерухомого майна. КСП імені Енгельса реорганізовано. У позовній заяві не зазначено про правонаступника реорганізованого КСП імені Енгельса. Відповідно до ч.1 ст.344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю регулюється законом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 травня 2019 року у справі № 910/17274/17 (провадження № 12-291гс18) зроблено висновок, що «умовами набуття права власності за набувальною давністю на підставі статті 344 ЦК України є: наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; законність об`єкта володіння; добросовісність заволодіння чужим майном; відкритість володіння; безперервність володіння; сплив установлених строків володіння; відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю. Для окремих видів майна (нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери) право власності за набувальною давністю виникає виключно на підставі рішення суду. Набуття відповідною особою права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх указаних умов у сукупності. За змістом частини першої статті 344 Цивільного кодексу України добросовісність особи має існувати саме на момент заволодіння нею чужим майном, що є однією з умов набуття права власності на таке майно за набувальною давністю. Після заволодіння чужим майном подальше володіння особою таким майном має бути безтитульним, тобто таким фактичним володінням, яке не спирається на будь-яку правову підставу володіння чужим майном. Володіння майном на підставі певного юридичного титулу виключає застосування набувальної давності. При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна (заволодіння майном), тобто на той початковий момент, який включається в повний давнісний строк володіння майном, визначений законом. Володілець майна в момент його заволодіння не знає (і не повинен знати) про неправомірність заволодіння майном. Крім того, позивач як володілець майна повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього. Звідси, йдеться про добросовісне, але неправомірне, в тому числі безтитульне, заволодіння майном особою, яка в подальшому претендуватиме на набуття цього майна у власність за набувальною давністю. Підставою добросовісного заволодіння майном не може бути, зокрема, будь-який договір, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність. Володіння майном за договором, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність, виключає можливість набуття майна у власність за набувальною давністю, адже у цьому разі володілець володіє майном не як власник. Якщо володілець знає або повинен знати про неправомірність заволодіння чужим майном (у тому числі і про підстави для визнання договору про його відчуження недійсним), то, незважаючи на будь-який строк безперервного володіння чужим майном, він не може його задавнити, оскільки відсутня безумовна умова набуття права власності - добросовісність заволодіння майном. Для встановлення наявності передбачених законом підстав для набуття права власності на нерухоме майно за набувальною давністю необхідно, щоб особа, яка посилається як на підставу набуття такого майна за набувальною давністю, згідно з положеннями ч.1 ст.81 ЦПК України довела, що заволоділа майном добросовісно і при цьому її володіння є відкритим та безперервним протягом десяти років. Отже, набуття відповідною особою права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх указаних умов у сукупності. Європейський суд з прав людини зауважує, що принцип «процесуальної рівності сторін» передбачає, що у випадку спору, який стосується приватних інтересів, кожна зі сторін повинна мати розумну можливість представити свою справу, включаючи докази, в умовах, які не ставлять цю сторону в істотно більш несприятливе становище стосовно протилежної сторони (DOMBO BEHEER B.V.v. THE NETHERLANDS, № 14448/88, § 33, ЄСПЛ, від 27 жовтня 1993 року). Згідно матеріалів справи встановлено, що позивач ОСОБА_1 у 1971 році перебувала у трудових відносинах з КСП імені Енгельса. Житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 , належало на праві власності КСП імені Енгельса. Відповідно до умов про купівлю-продаж нерухомого майна позивач ОСОБА_1 із заробітної плати повністю сплатила КСП імені Енгельса вартість нерухомого майна в сумі 6454.18 крб.. Встановлений на підставі письмових документів факт проживання позивача ОСОБА_1 у житловому будинку, утримання його в належному стані, не є підставою для виникнення у неї права власності за набувальною давністю. Відсутність добросовісності в позивача під час заволодіння спірним майном звільняє від потреби аналізувати інші умови набуття права власності за набувальною давністю, передбачені ст.344 ЦК України. Згідно матеріалів справи встановлено, що ОСОБА_1 та КСП імені Енгельса у 1971 році укладено попередній договір купівлі-продажу нерухомого майна. За договором купівлі-продажу нерухомого майна сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося часткове виконання договору, так як одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення. Основний договір купівлі-продажу житлового будинку сторонами не було оформлено. Договір купівлі-продажу житлового будинку укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Таким чином, володіння майном за договором, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність, виключає можливість набуття майна у власність за набувальною давністю, адже у цьому разі володілець володіє майном не як власник. При встановлених обставинах, позовні вимоги ОСОБА_1 до Олександрівської сільської ради Устинівського Кіровоградської області про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю задоволенню не підлягають. Відповідно до ч.1 п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Керуючись ст.ст. 263-265 ЦПК України, суд, - В И Р І Ш И В : Відмовити у позовних вимогах у повному обсязі. Відмовити у позовних вимогах ОСОБА_1 до Олександрівської сільської ради Устинівського району Кіровоградської області про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю. Позивачу ОСОБА_1 судові витрати у справі відшкодуванню не підлягають, так як у разі відмови в позові судові витрати покладаються на позивача. На рішення може бути подано апеляційну скаргу на протязі тридцяти днів з дня його проголошення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Кропивницького апеляційного суду.

Суддя Устинівського районного суду

Кіровоградської області І. А. Годованець