Дата документу 28.11.2019 Справа № 332/3766/18
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 332/3766/18 Головуючий у 1-й інстанції: Мєркулова Л.О.
провадження № 22-ц/807/2743/19 Суддя-доповідач: Маловічко С.В.

П О С Т А Н О В А
28 листопада 2019 року м. Запоріжжя
Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Головуючого: Маловічко С.В.
суддів: Гончар М.С.
Крилової О.В.
розглянувши у порядку спрощеного письмового провадження без виклику учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 11 грудня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на повнолітню дитину на період навчання,-
ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на повнолітню дитину на період навчання.
В обґрунтування позовних вимог вказано, що вона з відповідачем перебувала у шлюбі з 02.06.2000р. по 28.09.2004р., від якого у них мається донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає з нею і знаходиться на її утриманні. Рішенням Заводського районного суду м. Запоріжжя від 27 вересня 2004 року з відповідача були стягнуті аліменти на її користь на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/4 частини від доходу відповідача щомісячно, починаючи з 09.09.2004р. та до повноліття дитини. ІНФОРМАЦІЯ_3 донька досягла повнолітнього віку, виплата аліментів припинена, але у відповідача утворилась заборгованість за минулий період. На даний час ОСОБА_3 навчається на другому курсі денного відділення Запорізького електротехнічного коледжу Запорізького національного технічного університету, у зв`язку з чим потребує матеріальної допомоги, яку відповідач добровільно надавати відмовляється, хоча неофіційно працює та має можливість надавати матеріальну допомогу.
Посилаючись на зазначені обставини, ОСОБА_2 просила суд стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання доньки у розмірі 1/4 частини від всіх видів його заробітку (доходу), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму, починаючи з дня подання до суду та до закінчення терміну навчання, але не більше ніж до досягнення 23-х років.
Рішенням Заводського районного суду м. Запоріжжя від 11 грудня 2018 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який зареєс-

трований за адресою: АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 , аліменти на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_2 , на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка продовжує навчання, у розмірі 1/4 частини від його заробітку (доходу) щомісячно, але не менш ніж 50% прожиткового мінімуму, починаючи з 05.11.2018 року та до закінчення ОСОБА_3 навчання, але не більше ніж до досягнення нею 23-х років.

Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави судовій збір у розмірі 704 грн. 80 коп.

Рішення в частині суми платежу за один місяць відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України допущено до негайного виконання.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість у зв`язку з неповним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи, порушенням судом норм матеріального і процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначив, що судом першої інстанції не були враховані всі обставини щодо його матеріального стану, які безпосередньо впливають на вирішення цієї справи. Суд лише взяв до уваги необхідність утримувати дитину до закінчення навчання, але не з`ясував наявність у нього можливості сплачувати аліменти, якої в нього не мається, так як на його утриманні знаходяться двоє неповнолітніх дітей у його теперішній сім`ї з цивільною дружиною ОСОБА_4 , він офіційно не працює, має тимчасових дохід, а його цивільна дружина є працівником медичної установи з мінімальною заробітною платою.

Відзиву на апеляційну скаргу позивачем не надано, хоча остання отримала копію апеляційної скарги 26.07.2019р., що не є перешкодою у відповідності до положень ч. 3 ст. 360 ЦПК України для апеляційного розгляду справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням ст. 369 цього Кодексу.

Згідно із ст. 7 п. 13 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Зі змісту статті 274 ч. 4 п.1 ЦПК України що у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються справи у спорах про стягнення аліментів.

Тому апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження відповідно до приписів ч. 13 ст. 7 ЦПК України, судове засідання не проводиться.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, а також позовних вимог та підстав позову, що були предметом розгляду в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_1 є батьком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 , виданого відділом реєстрації актів громадянського стану Заводської райадміністрації Запорізької

міської ради 05.12.2000 року (а.с. 9).

Рішенням Заводського районного суду м. Запоріжжя від 27 вересня 2004 року з відповідача були стягнуті аліменти на користь позивача на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/4 частини доходу щомісячно з усіх видів заробітку відповідача, починаючи з 09.09.2004 року та до повноліття дитини, що підтверджується матеріалами справи.

ІНФОРМАЦІЯ_6 ОСОБА_3 виповнилося 18 років, однак вона продовжує навчання - є студенткою другого курсу денного відділення Запорізького електротехнічного коледжу Запорізького національного технічного університету. Термін закінчення навчання - 30 червня 2020 року, що підтверджується довідкою навчального закладу № 228/18/2 від 07.12.2018 року (а.с. 10).

Позивач в особі матері ОСОБА_3 ОСОБА_2 просила стягнути аліменти на утримання повнолітньої дочки, яка продовжує навчання, у розмірі ј частки від доходів батька ОСОБА_1 на період її навчання.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що повнолітня ОСОБА_3 проживає разом з матір`ю, навчається в університеті на денній формі навчання, а тому потребує матеріальної допомоги. Та визначив аліменти у розмірі, який просила стягнути позивач у ј частці від усіх доходів відповідача.

Перевіривши доводи скарги та вивчивши долучені до неї документи, якими вони підтверджуються, на думку відповідача, колегія суддів визнала скаргу обґрунтованою з огляду на наступне.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 199 СК України, якщо повнолітня дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з яким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 20 постанови № 3 від 15.05.2006 року "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Відповідно до ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст. 182 цього Кодексу.

При визначенні розміру аліментів слід враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження (постанова Верховного Суду України від 24.02.2016 року у справі № 6-1296цс15).

Згідно з ч. 3 ст. 12, ч.ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

При цьому, відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукуп-

ності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Звертаючись до суду з цим позовом, ОСОБА_2 вказувала на те, що у зв`язку із навчанням її доньки в університеті на денній формі навчання ОСОБА_3 не має можливості працевлаштуватись і матеріально себе забезпечувати. Їй не вистачає коштів на витрати, пов`язані з навчанням, учбові приналежності, продукти харчування, одяг. На теперішній час донька повністю знаходиться на утриманні матері. Але в позовній заяві не зазначено вартість таких щомісячних витрат, що мало б доводи визначений позивачем розмір допомоги у ј частці від доходу відповідача, а також, що ця частка дорівнює половині необхідних витрат, оскільки іншу їх частину має нести сама позивач.

Один лише факт навчання повнолітньої дочки в навчальному закладі сам по собі не може бути підставою для призначення аліментів, а має бути визначена потреба у них повнолітньої дитини та її розмір, що слід довести відповідним чином.

Між тим, у позові не конкретизовано, яку суму в місяць витрачає дочка саме пов`яза- ну із навчальним процесом, щоб малась можливість належним чином порівняти ці витрати з наявним майновим станом матері та батька, а також визначитись із потребою повнолітньої дитини в отриманні матеріальної допомоги від батьків на період навчання.

Цих обставин суд не перевірив, а також не перевірив матеріального стану відповідача, що є обов`язковим при вирішенні такого спору, оскільки закон пов`язує позитивне вирішення питання про надання утримання повнолітній донці (сину) з платоспроможністю другого з батьків, до якого спрямовано позов.

Заява ОСОБА_1 про розгляд справи без його участі та відсутність заперечень проти задоволення позову, заповнена на виготовленому судом бланку, не звільняє суд від перевірки вищезазначених обставин, зокрема, матеріального стану відповідача, що є одним з визначальних критеріїв за положеннями статті 199 СК України.

В скарзі ОСОБА_1 зазначив, що його матеріальне становище не дозволяє йому сплачувати аліменти на повнолітню дочку, додавши відповідні документи.

Враховуючи, що справу розглянуто за відсутності сторін, але судом не перевірено матеріальний стан відповідача, на чому наголошується в апеляційній скарзі, колегія у відповідності до ч. 2 статті 367 ЦПК України досліджує долучені до скарги документи на обґрунтування її доводів.

З надано свідоцтва про народження серії НОМЕР_4 , виданого Заводським Відділом ДРАЦС Запорізького МУЮ 04.06.2013р., ОСОБА_1 є батьком ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , матір`ю якої є ОСОБА_4 ( а.с. 41).

Отже, цим підтверджується, що відповідач перебуває у цивільному шлюбі з ОСОБА_4 матір`ю його другої дитини, яка на теперішній час є малолітньою.

Крім того, у сім`ї відповідача з ОСОБА_4 мається ще одна дитина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , яку дружина відповідача виховувала як матір-одиначка ( а.с. 42-43).

З надано довідки з місця роботи ОСОБА_4 вбачається, що її середньомісячний

дохід становить біля 4 000 грн., тобто є мінімальним ( а.с. 49).

Відповідач ОСОБА_5 зазначив, що не працевлаштований офіційно та має нестабільні доходи від тимчасового підробітку, що підтверджується змістом позовної заяви.

Також сама позивач визнає у позовній заяві, що ОСОБА_5 як платник аліментів на ОСОБА_3 у періоді до досягнення нею неповноліття має заборгованість, що наразі є додатковим свідченням того, що матеріальний стан відповідача є незадовільним.

Встановивши всі вищенаведені обставини в ході апеляційного розгляду справи на підставі сукупності доказів, наданих сторонами у справі, колегія вважає, що скарга відповідача є обґрунтованою, оскільки його неспроможність надавати матеріальну допомогу повнолітній дочці належним чином підтверджена.

Відтак, суд першої інстанції, припустившись неповноти у з`ясуванні обставин у справі, зокрема, такого основного критерію як матеріальний стан відповідача, дійшов помилкового висновку, що позивачем надано суду достатньо доказів щодо можливості відповідача сплачувати аліменти на повнолітню дочку, яка продовжує навчання.

Натомість, з`ясувавши ці обставини, апеляційний суд дійшов протилежного висновку, а саме, що позивачем не доведено наявності сукупності юридичних фактів, яка є необхідною для ухвалення рішення про стягнення аліментів на повнолітню доньку, що продовжує навчання.

Доводи позивача про те, що відповідач є матеріально забезпеченим, колегія суддів вважає такими, що не підтверджені жодним належним і допустимим доказом .

Позивач, подавши позов, надала заяву про розгляд справи у її відсутності, чим позбавила себе можливості заявити відповідні клопотання про витребування будь-яких доказів щодо матеріального стану відповідача. Та таких письмових клопотань від неї до суду також не надходило.

Доводи ж апеляційної скарги дають підстави для висновку про неправильне застосування судом першої інстанцій норм матеріального права, зокрема, ст.. 199 СК України, та порушення норм процесуального права, що виразилось у неповноті з`ясування необхідних для вирішення справи обставин та, в свою чергу, призвело до її неправильного вирішення.

Зважаючи на все вищенаведене, відповідно до положень пп. 1, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України апеляційна скарга ОСОБА_5 підлягає задоволенню шляхом скасування рішення суду першої інстанції та прийняттям постанови про відмову в задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 11 грудня 2018 року у цій справі скасувати.

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на повнолітню дочку залишити без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до

Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення лише

у випадку, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне

значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково

Постанова прийнята, складена та підписана 28 листопада 2019 року.

Головуючий: Маловічко С.В.

Судді: Гончар М.С.

Крилова О.В.