Дата документу 06.12.2019 Справа № 333/1558/19
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 333/1558/19 Головуючий у 1-й інстанції: Ярошенко А.Г.
Провадження №22-ц/807/3290/19 Суддя-доповідач Подліянова Г.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 грудня 2019 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді-доповідача суддів: за участю секретаря Подліянової Г.С., Гончар М.С., Кримської О.М., Бабенко Т.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 10 вересня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

У березні 2019 року ОСОБА_2 звернулася до Комунарського районного суду м. Запоріжжя з позовною заявою до ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування позову зазначає, що 21 травня 2018 року, приблизно о 15 год. 50 хв., ОСОБА_1 (далі - Відповідач), керуючи автомобілем «CHEVROLET AVEO» реєстраційний номер НОМЕР_1 здійснював рух по другорядній вулиці Жуковського зі сторони вулиці Тургенєва в напрямку вулиці Дніпровська в місті Запоріжжя. Перед перехрестям з вулиці Дніпровською ОСОБА_1 повністю зупинився, але відновив рух не переконавшись, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, та не надав перевагу в русі водію ОСОБА_3 , що керував моторолером «Viper» і виїхав на перехрестя вул. Жуковського та вул. Дніпровська в м. Запоріжжя, де передньою частиною керованого ним автомобіля допустив зіткнення з лівою боковою частиною кузова моторолера.

Своїми діями водій ОСОБА_1 порушив вимоги пп.10.1, 16.11 та розділу 33 (дорожній знак 2.1 «Дати дорогу») Правил дорожнього руху України.

У результаті дорожньо-транспортної пригоди, ОСОБА_2 (далі -Позивачка) пасажир моторолера «Viper», отримала тілесні ушкодження та була госпіталізована до Комунальної установи «Міська клінічна лікарня екстреної та швидкої медичної допомоги м. Запоріжжя із закритими уламковими переломами обох кісток лівої гомілки в нижній їх третинах зі зміщенням кісткових уламків.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 02 серпня 2018 року у справі №1-кп/331/405/2018 ОСОБА_1 було звільнено від кримінальної відповідальності, а кримінальне провадження закрито у зв`язку із примиренням обвинуваченого з потерпілою ОСОБА_2 .

За змістом вказаної ухвали суду вбачається, що ОСОБА_1 свою винуватість у скоєнні злочину визнав в повному обсязі. Порушення ОСОБА_1 вимог пп.10.1, 16.11 та розділу 33 Правил дорожнього руху України підтверджено висновком інженерно-транспортної експертизи від 30 травня 2018 року, що було причиною настання дорожньо- транспортної пригоди. Згідно із висновком судово-медичної експертизи № 712М від 24.05.2018 р. від дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_2 отримала закриті уламкові переломи обох кісток лівої гомілки в нижній їх третинах зі зміщенням кісткових уламків, які кваліфіковано як тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості.

ОСОБА_2 зазначає, що на час розгляду кримінальної справи вона ще не знала яких зазнає страждань від ушкодження здоров`я внаслідок цього злочину, оскільки 24.05.2018 року вона була прооперована та мала добрий прогноз на одужання.

Проте у подальшому стан її здоров`я не покращився, перелом належно не загоївся та 13.09.2018 року вона була знов прооперована, що підтверджується випискою № 4104. Наразі позивачка пересувається лише за допомогою милиць або палиці.

Позивачка 28 днів знаходилась на стаціонарному лікуванні у період з 22.05.2018 року по 07.06.2018 року, з 11.09.2018 року по 27.09.2018 року.

У зв`язку з отриманими в результаті дорожньо-транспортної пригоди тілесних ушкоджень позивачці встановлено II групу інвалідності по 01.01.2020 року з повною втратою працездатності на період активного лікування, що підтверджується довідкою МСЕК від 12.12.2018 року серії АВ №1006741.

Внаслідок скоєного ОСОБА_1 злочину ОСОБА_2 було завдано моральної шкоди, яка полягає у фізичному болю та стражданнях, яких остання зазнала у зв`язку з ушкодженням здоров`я в більшості вже після розгляду кримінального провадження.

У зв`язку із отриманим внаслідок дорожньо-транспортної пригоди ушкодженням здоров`я ОСОБА_2 втратила можливість працювати, отримувати заробітну плату та страховий стаж для призначення пенсії за віком.

Враховуючи вищевикладене просила суд стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошові кошти у сумі 80 000,00 грн у якості відшкодування моральної шкоди, спричиненої ушкодженням здоров`я внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 21 травня 2018 року.

Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 10 вересня 2019 року частково задоволено позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди.

Стягнуто моральну шкоду з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 у розмірі 50000, 00 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій зазначає, що судом неповно з`ясовані всі обставини справи та посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Узагальненими доводами апеляційної скарги є те, що суд першої інстанції не врахував той факт, що ОСОБА_1 відшкодував завдану потерпілій матеріальну та моральну шкоду, що підтверджується ухвалою Жовтневого районного суд м. Запоріжжя у справі 1-кп/331/405/2018, у зв`язку із чим було закрите кримінальне провадження та відповідача звільнено від кримінальної відповідальності, передбаченої ч. 1 ст.286 КК України.

Саме потерпіла ОСОБА_2 просила закрити кримінальне провадження, пояснивши, що вони примирилися, а завдана шкода їй відшкодована обвинуваченим у повному обсязі, будь-яких претензій до нього вона не має. Зазначені обставини також підтверджуються розписками, які складені ОСОБА_2 , оригінали яких знаходяться в матеріалах кримінальної справи.

Оскільки відповідно до ч. 5 ст. 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується одноразово, тому не має підстав для її стягнення. Згідно ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Також зазначає, що будь-яким доказом не доведено, що загострення стану здоров`я ОСОБА_2 сталося за вини відповідача та має причинно-наслідковий зв`язок з подією дорожньо-транспортної пригоди, у зв`язку із чим відсутні правові підстави стверджувати, що погіршення стану здоров`я позивачки настало від отриманих нею травм під час дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 21 травня 2018 року.

Враховуючи викладене, ОСОБА_1 просить рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 10 вересня 2019 року скасувати, у задоволенні позову ОСОБА_2 про стягнення моральної шкоди відмовити, стягнути на користь апелянта понесені судові витрати.

Відзив у поряду ст. 360 ЦПК України іншими учасниками справи не надавався.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Судом установлено, що 21 травня 2018 року, приблизно о 15 год. 50 хв., ОСОБА_1 , керуючи автомобілем «CHEVROLET AVEO» реєстраційний номер НОМЕР_1 здійснював рух по другорядній вулиці Жуковського зі АДРЕСА_1 вулиці Тургенєва в напрямку вулиці Дніпровська в місті Запоріжжя. Перед перехрестям з вулиці Дніпровською ОСОБА_1 повністю зупинився, але відновив рух не переконавшись, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, та не надав перевагу в русі водію ОСОБА_3 , що керував моторолером «Viper» і виїхав на перехрестя вул. Жуковського та вул. Дніпровська в м. Запоріжжя, де передньою частиною керованого ним автомобіля допустив зіткнення з лівою боковою частиною кузова моторолера.

Своїми діями водій ОСОБА_1 порушив вимоги пп.10.1, 16.11 та розділу 33 (дорожній знак 2.1 «Дати дорогу») Правил дорожнього руху України.

У результаті дорожньо-транспортної пригоди, ОСОБА_2 пасажир моторолера «Viper», отримала тілесні ушкодження та була госпіталізована до Комунальної установи «Міська клінічна лікарня екстреної та швидкої медичної допомоги м. Запоріжжя» із закритими уламковими переломами обох кісток лівої гомілки в нижній їх третинах зі зміщенням кісткових уламків.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 02 серпня 2018 року у справі №1-кп/331/405/2018 ОСОБА_1 було звільнено від кримінальної відповідальності, а кримінальне провадження закрито у зв`язку із примиренням обвинуваченого з потерпілою ОСОБА_2 .

Як вбачається з виписки із медичної карти хворого № 1672 травматологічного відділення ОСОБА_2 був встановлений діагноз закритий уламковий перелом н/3 обох кісток лівої гомілки зі зміщенням.

24.05.2018 року ОСОБА_2 була прооперована та їй було рекомендовано ходьбу на милицях з повним розвантаженням лівої н/ кінцівки, фіксація гіпсовою пов`язкою терміном один місяць. Відповідно до листа непрацездатності позивачка знаходилася на лікарняному з 22.05.18 року до 04.06.2018 року, з 05.06.2018 року по 07.06.2018 року.( а.с. 10).

Відповідно до виписки із медичної карти хворого № 4104 вбачається, що ОСОБА_2 скаржиться на біль під час ходьби в н/3 голені, обмеження рухів в лівому г/ стопному суглобі. Амнез захворювання травма 21.05.2018 року під час ДТП. 13.09.2018 року проведена операція кісткова аутопластика з крила підвертлюгової кістки незрощеного перелому с-н/3 гомілкової кістки лівої гомілки. Рекомендована ходьба на милицях без навантаження на ліву н/ кінцівку, фіксація гіпсовою пов`язкою 2 місяці. Знаходилася на лікарняному з 11.09.18 року по 27.09.2018 року ( а.с. 11).

Відповідно до довідки МСЕК від 12.12.2018 року серія АВ № 1006741 вбачається, що у зв`язку з отриманням в результаті дорожньо-транспортної пригоди тілесних ушкоджень ОСОБА_2 встановлено другу групу інвалідності по 01.01.2020 року з повною втратою працездатності на період активного лікування ( а.с. 12).

Як вбачається з копії трудової книжки ОСОБА_2 на момент настання дорожньо-транспортної пригоди та по час встановлення інвалідності перебувала у трудових відносинах з ПрАТ « Електровозоремонтний завод» на посаді свердлувальника 3 розряду візкового цеху, проте була звільнена 19.12.2018 року із займаної посади за станом здоров`я за п. 2 ст. 40 КЗпП України ( а.с. 17).

За змістом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способами захисту особистих немайнових або майнових прав та інтересів, з якими особа має право звернутися до суду, зокрема, є відшкодування моральної шкоди.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема завдання моральної шкоди іншій особі (пункт 3 частини другої статті 11 ЦК України).

Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди (пункт 9 частини другої статті 16 ЦК України).

Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я (частина перша та пункт 1 частини другої статті 23 ЦК України).

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно з частиною першою статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Моральна шкода може полягати як у фізичному болю та стражданнях, так і у душевних переживаннях, які фізична особа зазнала внаслідок протиправної поведінки відносно неї.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Вирішуючи позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції правильно виходив з того, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, у вчиненні якої винен відповідач, позивачці було заподіяно моральну шкоду, яка виразилася у душевних стражданнях, яких вона зазнав у зв`язку із отриманням тілесних ушкоджень, внаслідок яких втратила працездатність зі встановленням 2 групи інвалідності, постійно відчуває фізичний біль, вимушена пересуватися на милицях або з палицею, у зв`язку із отриманими внаслідок ДТП травмами проходила тривалий курс лікування у різних медичних закладах, зазнала суттєвих моральних страждань, пов`язаних із погіршенням стану здоров`я та необхідністю його довготривалого відновлення, позбавлена можливості працювати та отримувати належний дохід, позбавлена можливості вільно спілкуватися, має адаптуватися до погіршення умов життя, до фізичних і соціальних обмежень, додаткових зусиль для організації свого життя, що заподіює їй інтенсивних негативних психологічних переживань ( моральних страждань), та з урахуванням засад розумності і справедливості, дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для стягнення моральної шкоди у розмірі 50 000 грн, яка визначена з урахуванням усіх обставин справи.

При цьому, визначаючи розмір моральної шкоди, суд першої інстанції навів в рішенні відповідні мотиви та обставини, з яких виходив при її визначенні, а тому доводи апеляційної скарги, що судом не обґрунтовано розмір моральної шкоди колегія суддів відхиляє, як безпідставні.

Колегія суддів також не може погодитися з доводами апеляційної скарги про те, що з відповідача стягується моральна шкода повторно, при цьому останній посилається на Ухвалу Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 02.08.2018 року, якою, на його думку, встановлено, що він відшкодував позивачці моральну шкоду в повному обсязі, тому вона претензій до нього не мала та прохала закрити кримінальне провадження.

З матеріалів справи вбачається, що Ухвалою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 02 серпня 2018 року у справі №1-кп/331/405/2018 ОСОБА_1 було звільнено від кримінальної відповідальності, а кримінальне провадження закрито у зв`язку із примиренням обвинуваченого з потерпілою ОСОБА_2 .

В матеріалах справи міститься копія розписки від 02.08.2018 року в якій зазначено, що ОСОБА_2 отримала від ОСОБА_1 в рахунок відшкодування шкоди 10 000 грн та претензій до нього не має ( а.с. 46).

Відповідно до копії розписки від 30.05.2018 року вбачається, що ОСОБА_2 претензій матеріального чи морального характеру до ОСОБА_1 у зв`язку з кримінальним провадженням № 120180800 не має, шкода відшкодована ( а. с. 47).

Водночас, із зазначених документів не можна зробити беззаперечний висновок про те, що ОСОБА_2 отримала від ОСОБА_1 відповідну суму коштів саме в рахунок відшкодування моральної шкоди у зв`язку з ушкодженням здоров`я в результаті ДТП, яке сталося 21.05.2018 року.

Позов про стягнення з ОСОБА_1 моральної шкоди у зв`язку з ушкодженням здоров`я спричиненого в результаті ДТП в кримінальному провадженні позивачкою не заявлявся.

Отже, доводи ОСОБА_1 щодо повторного стягнення з нього моральної шкоди, яка була спричинена потерпілій внаслідок скоєного ДТП з його вини, не підтверджено належними та допустимими доказами.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що на час закриття кримінального провадження відносно ОСОБА_1 (02 серпня 2018 року) позивачка була лише один раз прооперована та мала добрий прогноз на одужання. Проте, у подальшому її стан здоров`я погіршився, перелом належно не загоївся та 13.09.2018 року вона була знову прооперована, і саме після цього зазнала багато страждань внаслідок ушкодження здоров`я, оскільки позбавлена можливості вільно рухатися, пересувається лише за допомогою милиць або палиці.

Доводи апеляційної скарги про те, що інвалідність та погіршення стану здоров`я повторна операція не були пов`язані з ДТП, яке сталося 21.05.2018 року не заслуговують на увагу, оскільки спростовуються матеріалами справи, в тому й числі, випискою із медичної карти хворого ОСОБА_2 № 1672, № 4104, якій судом першої інстанції дана належна оцінка.

Посилання представника відповідача про те, що ПрАТ « СК « Арсенал Страхування» виплатила позивачці моральну шкоду в розмірі 3626.63 грн згідно зі ст. 26-1 Закону України « Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", а тому вона не має права на відшкодування моральної шкоди з відповідача не заслуговують на увагу.

Статтею 26-1 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено, що страховиком (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю.

При цьому згідно зі статтею 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Такий правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 07 березня 2018 року у справі № 157/353/16-ц (касаційне провадження 61-5265св18), у постанові Верховного Суду від 05 березня 2018 року у справі № 687/1585/16-ц (касаційне провадження 61-3469св18).

Як вбачається з позовної заяви позивачка оцінила моральну шкоду, яка спричинена їй внаслідок ДТП у зв`язку з ушкодженням здоров`я, в розмірі 80000 грн. та просила стягнути її з відповідача, як винної особи в скоєнні ДТП, яка сталася 21.05.2018 року, що узгоджується з положеннями ст. 1194 ЦК України.

Інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновком суду щодо їх оцінки.

Порушень норм процесуального права, що призвели до неправильного вирішення справи, а також обставин, які є обов`язковими підставами для скасування судового рішення, апеляційний суд не встановив.

Згідно із статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права і відсутні підстави для їх скасування. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції, правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідивши наявні у справі докази і надавши їм належну оцінку та дійшов правильного висновку про, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 10 вересня 2019 року без змін.

Згідно з п. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної інстанції чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення, відсутні підстави для нового розподілу судових витрат.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 10 вересня 2019 року у цій справі залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст постанови складено 06 грудня 2019 року.

Головуючий суддяСуддяСуддя
Подліянова Г.С.Гончар М.С.Кримська О.М.