ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3836/19 Справа № 171/1211/18 Суддя у 1-й інстанції - Хоруженко Н. В. Суддя у 2-й інстанції - Бондар Я. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 березня 2019 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Бондар Я.М.,

суддів: Барильської А.П., Зубакової В.П.

сторони:

позивач - ОСОБА_1,

відповідачі - Апостолівський районний відділ ДВС ГТУЮ у Дніпропетровській області, Держава України в особі Державного казначейства України,-

розглянувши у спрощеному позовному провадженні, у порядку ч.13 ст.7, ч.1 ст.369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 на рішення Апостолівського районного Дніпропетровської області від 10 грудня 2018 року, яке ухвалено суддею Хоруженко Н.В. у м.Апостолове Дніпропетровської області (відомості про складення повного тексту судового рішення відсутні), -

В С Т А Н О В И В:

У червні 2018 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до Апостолівського районного відділу ДВС ГТУЮ у Дніпропетровській області про визнання бездіяльності протиправною, зобов'язання вчинити певні дії, відшкодування моральної шкоди. У судовому засіданні за клопотанням позивача залучено до участі у справі у якості співвідповідача Державу Україна в особі Державного казначейства України.

В обґрунтування позову зазначив, що рішенням суду з Апостолівського державного професійно-технічного центру підготовки та перепідготовки робітничих кадрів в Апостолівському районі на його користь стягнуто грошові кошти. Він отримав виконавчий лист, 10.05.2018 року та пред'явив його до ДВС для примусового виконання, але отримав повідомлення державного виконавця про начебто добровільне виконання рішення суду боржником. Однак, рішення суду виконано не було, тому вважає бездіяльність державного виконавця протиправною, просить зобов'язати державного виконавця виконати свій обов'язок, стягнути завдану йому моральну шкоду у розмірі 10000 грн.

Рішенням Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 10 грудня 2018 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2, відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1, посилаючись на незаконність і необґрунтованість судового рішення, порушення судом норм матеріального і процесуального права, ставить питання про його скасування та ухвалення нового рішення, яким у повному обсязі задовольнити його позовні вимоги.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги позивач, посилається на рішення ЄСПЛ, рішення Конституційного суду України, Конституцію України, вказує на порушення судом його конституційного права на судовий захист. При цьому зазначає, що у рішенні суд свідомо перекрутив обставини на користь відповідача. Вказує, що 10.05.2018 року ним повторно був поданий до виконавчої служби виконавчий лист від 08.05.2018 року з виправленими описками, оскільки попередньо виданий виконавчий лист від 23.04.2018 був йому повернутий виконавчою службою без прийняття його до виконання. Також позивач зазначає, що він не отримував від державного виконавця жодної постанови про відкриття провадження. При повторній подачі виправленого виконавчого листа у своїй заяві від 10 травня 2018 року він зазначив реквізити банку та номер рахунку на якій слід перевести стягнуті за рішенням суду кошти на його користь, оскільки при подачі у квітні виконавчого листа ним вказувалися інші реквізити і інший банк, однак через крадіжку картки у нього змінилися персональні дані, які він і зазначив у заяві, на що державним виконавцем і судом не було звернуто уваги. Позивач вважає, що підтвердження тому, що відповідач добровільно перерахував йому призначенні судовим рішенням кошти не містять матеріали справи, а отже він їх не отримував, тому державна виконавча служба на його думку не вживала ніяких заходів із примусового виконання виконавчого документу, що свідчить про її бездіяльність.

Позивач вважає, що суд відверто проігнорував вимоги закону, не зберіг об'єктивності та неупередженості, висновок суду є передчасним, без належного проведення перевірки, що є підставою для скасування судового рішення.

Відзив на апеляційну скаргу відповідача не подано.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч.13 ст.7, ч.1 ст.369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, за наявними у справі матеріалами, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 10.05.2018 року до ВДВС Апостолівського РУЮ надійшла заява ОСОБА_1 про відкриття виконавчого провадження на підставі виконавчого листа №171/51/15-ц від 08.05.2018 року, виданого Апостолівським районним судом про стягнення з ДПТНЗ «Апостолівський ЦППРК» на користь 6801,33 грн., до якої додано оригінал виконавчого листа від 08.05.2018 року, довідка за реквізитами ТВБВ №10003/0331, копія паспорта та ідентифікаційного номера

Постановою державного виконавця від 10.05.2018 року відкрито виконавче провадження АСВП: 56369918 про стягнення грошових коштів на загальну суму 6801,33 грн.

10.05.2018 року копія вказаної постанови направлена сторонам.

Також, 10.05.2018 року державним виконавцем направлено виклик боржнику та зобов'язано боржника з'явитись до державного виконавця щодо сплати боргу або надання підтверджуючих документів про сплату.

24.05.2018 року на адресу ДВС надано повідомлення Державного ПТНЗ «Апстолівський ЦППРК» про сплату заборгованості на користь стягувача у повному розмірі.

Згідно платіжного доручення від 02.05.2018 року №575, 578 боржником на розрахунковий рахунок стягувача сплачено 1000,00 грн. та 5801,33 грн.

30.05.2018 року на адресу стягувача ОСОБА_1 надіслано вимогу державного виконавця про надання письмового підтвердження чи спростування заяви боржника про повне виконання рішення суду до пред'явлення виконавчого листа до виконання шляхом перерахування грошових коштів на рахунок ОСОБА_1 в ПАТ КБ «Приватбанк».

04.06.2018 року на адресу відділу ДВС надійшло заперечення ОСОБА_1 про отримання коштів, до якого додано виписку по рахунку у ТВБВ № 10003/0331 про відсутність надходжень за період з 01.05.2018 року по 02.06.2018 року, у той же час виписки по рахунку в ПАТ КБ «Приватбанк», на який за твердженням боржника перераховано кошти, до заперечення не додано, зазначено, що йому невідомо про відкриття рахунку на його ім'я в ПАТ КБ «Приват банк», дозволу на використання його персональних даних він не надавав.

Листом від 14.06.2018 року стягувачу вдруге запропоновано надати до відділу підтвердження чи спростування інформації про отримання коштів на розрахунковий рахунок в КБ «ПриватБанк».

Листом управління Державної казначейської служби від 18.05.2018 року повідомлено про проведення вказаних платіжних доручень від 07.05.2018 року №575, 578.

Листом від 27.06.2018 року ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовив державному виконавцю у наданні відомостей щодо підтвердження зарахування коштів за платіжними дорученнями від 02.05.2018 року №575, 578 з підстав віднесення цих відомостей до банківської таємниці.

Матеріалами виконавчого провадження АСВП 56274870 встановлено, що позивач ОСОБА_1 звертався до ДВС з заявою про відкриття виконавчого провадження 25.04.2018 року, додавав до заяви довідку за реквізитами від 24.04.2018 року для поповнення у відділенні ПАТ КБ «ПриватБанк» рахунок НОМЕР_1, у якій зазначено номер рахунку для поповнення.

Номер даного рахунку співпадає з номером рахунку на який стягувачем Державним ПТНЗ «Апостолівський ЦППРК» переведено грошові кошти згідно платіжного доручення від 02.05.18 року за №575,578.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1, суд, першої інстанції виходив з того, що позивач звернувся з заявою про примусове виконання судового рішення, а боржником Державним ПТНЗ «Апостолівський ЦППРК», повідомлено державного виконавця про самостійне виконання рішення суду та додано письмові докази на підтвердження факту перерахування коштів на рахунок, який відкривався на ім'я позивача і станом на час розгляду справи дане повідомлення не спростовано належними доказами, зокрема випискою з рахунку позивача в ПАТ КБ «ПриватБанк», а також з того, що державним виконавцем вживаються заходи щодо отримання даних відомостей, судового рішення про визнання бездіяльності незаконною в порядку судового контролю за виконанням судового рішення не приймалось, тому позовні вимоги про визнання бездіяльності незаконною не можуть бути задоволені, як передчасні. Позовні вимоги щодо зобов'язання вчинити певні дії, відшкодування моральної шкоди є похідними від вимог про визнання бездіяльності незаконною, тому, також задоволенню не підлягають.

Колегія суддів погоджується з даним висновком суду з огляду на наступне.

За нормами ст.18 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

За ч.1 ст.5 ЗУ «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Згідно ст.19 ЗУ «Провиконавче провадження», виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право, зокрема , проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону; з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі конфіденційну; викликати фізичних осіб, посадових осіб з приводу виконавчих документів, що перебувають у виконавчому провадженні. Вимоги виконавця щодо виконання рішень є обов'язковими на всій території України. Невиконання законних вимог виконавця тягне за собою відповідальність, передбачену законом.

За положеннями ст.19 ЗУ «Про виконавче провадження» сторони зобов'язані невідкладно, не пізніше наступного робочого дня після настання відповідних обставин, письмово повідомити виконавцю про повне чи часткове самостійне виконання рішення боржником. Особи, які беруть участь у виконавчому провадженні, зобов'язані сумлінно користуватися усіма наданими їм правами з метою забезпечення своєчасного та в повному обсязі вчинення виконавчих дій.

За положеннями ст.1 ЗУ «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Судом першої інстанції встановлено, а апеляційним переглядом перевірено, що дійсно 25.04.2018 року ОСОБА_1 звертався до Апостолівського районного відділу ДВС з заявою про відкриття виконавчого провадження, до якої додав довідку за реквізитами від 24.04.2018 року для поповнення у відділенні ПАТ КБ «ПриватБанк» рахунку НОМЕР_1, що підтверджено матеріалами виконавчого провадження АСВП 56274870, такі ж реквізити зазначені і у заяві (а.с.154 - зворот, 157).

З повідомлення державного виконавця від 27.04.2018 року видно, що виконавчий лист №171/51/15-ц виданий 23.04.2018 був повернутий стягувачу ОСОБА_1 без прийняття до виконання на підставі п.6 ч.4 ЗУ «Про виконавче провадження», у зв'язку з розбіжностями найменування боржника (а.с.158), цього факту не заперечує і позивач.

Окрім того, судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 10.05.2018 року до ВДВС Апостолівського РУЮ надійшла заява ОСОБА_1 про відкриття виконавчого провадження на підставі виконавчого листа №171/51/15-ц від 08.05.2018 року, виданого Апостолівським районним судом про стягнення з ДПТНЗ «Апостолівський ЦППРК» на користь 6801,33 грн., до якої додано оригінал виконавчого листа від 08.05.2018 року, довідка за реквізитами ТВБВ №10003/0331, копія паспорта та ідентифікаційного кода (а.с.59-60, 63).

Постановою державного виконавця від 10.05.2018 року відкрито виконавче провадження про стягнення грошових коштів на загальну суму 6801,33 грн. (а.с.66), в цей же день, копія вказаної постанови направлена сторонам (а.с.68) та в цей же день направлено виклик боржнику і його зобов'язано з'явитись до державного виконавця щодо сплати боргу або надання підтверджуючих документів про сплату (а.с.75-77).

З вказаного виконавчого провадження, також видно, що 24.05.2018 року на адресу ДВС надано повідомлення Державного ПТНЗ «Апостолівський ЦППРК» про сплату заборгованості на користь стягувача у повному розмірі (а.с.82) та на підтвердження сплати заборгованості боржником додано два платіжних доручення №575 на 1000 грн., №578 на 5801,33 грн. від 02.05.2018 року про перерахування на рахунок НОМЕР_1, який вказувався позивачем 25.04.2018 року ОСОБА_1 при подачі заяви про відкриття виконавчого провадження та який був, також зазначений у довідці за реквізитами від 24.04.2018 року для поповнення у відділенні ПАТ КБ «ПриватБанк» рахунку, доданої до цієї заяви (а.с.83).

Листом управління Державної казначейської служби від 18.05.2018 року, встановлено, що 03.05.2018 року були проведені платіжні доручення від 02.05.2018 року №575 на суму -1000 грн. та №578 на суму - 5801,33 грн. (а.с.93), та також додані копії зазначених платіжних доручень (а.с.94).

Отже, наведене свідчить про те, що 02 травня 2018 року підприємство боржник, виконуючи судове рішення про яке йому було відомо, оскільки представник відповідача ходив в судові засідання, у добровільному порядку виконало рішення суду, перерахувавши на рахунок позивача, присуджені грошові кошти.

Доводи позивача про те, що він не отримав перераховані кошти, не підтверджені належними і допустимими доказами, зокрема ним не надано виписки по рахунку в ПАТ КБ «Приватбанк», окрім того ніде позивачем не зазначено коли саме у нього була викрадена картка на яку перераховувалися кошти, чи порушено за його заявою кримінальне провадження щодо здійснення крадіжки, тоді, як боржником, факт здійснення перерахування коштів, доведено, наведеними вище належними та допустимими доказами, про, що також у відповідності з вимогами закону повідомлено державного виконавця.

Слід зазначити, що в судовому засіданні суду першої інстанції була допитана свідок ОСОБА_4, яка пояснила, що працює на посаді юриста Державного ПТНЗ «Апостолівський ЦППРК», що вона здійснювала представництво інтересів установи під час судових розглядів за позовами ОСОБА_1 Вона особисто телефонувала позивачу пропонувала повідомити номер картки, куди перераховувати гроші для виконання рішення суду. Кошти були перераховані на вказаний позивачем рахунок, казначейством підтверджено перерахування коштів, та кошти їм не повертались.

Доводи апелянта щодо невжиття державним виконавцем передбачених Законом заходів щодо примусового виконання рішень, не відповідають дійсності.

Як встановлено судом, після отримання 10 травня 2018 року заяви ОСОБА_1 про відкриття виконавчого провадження на підставі виконавчого листа №171/51/15-ц від 08.05.2018 року, виданого Апостолівським районним судом про стягнення з ДПТНЗ «Апостолівський ЦППРК» на користь 6801,33 грн., державним виконавцем в цей же день відкрито виконавче провадження і виконані дії передбачені законом щодо примусового виконання рішення суду, що підтверджено наявними у справі доказами, дослідженими судом першої інстанції, а саме матеріалами виконавчого провадження АСВП: 56369918.

Окрім того, державний виконавець, намагаючись перевірити твердження ОСОБА_1 про неотримання ним перерахованих боржником коштів надсилав запит на адресу ПАТ КБ «ПриватБанк», та листом від 27.06.2018 року від отримав відмову у наданні відомостей щодо підтвердження зарахування коштів за платіжними дорученнями від 02.05.2018 року №575, 578 з підстав віднесення цих відомостей до банківської таємниці (а.с.96).

Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках.

У відповідності до ч.3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч.6 ст.81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Колегія суддів повністю погоджується з висновком суду про те, що позивачем, належними та допустимими доказами не доведено, що державним виконавцем допускається протиправна бездіяльність щодо невиконання судового рішення, а отже підстави для задоволення його позовних вимог відсутні.

Інші доводи, викладені в апеляційній скарзі, не можуть бути взяті до уваги колегією суддів, оскільки вони фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте відповідно до вимог ст.89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів учасниками справи діючим законодавством не передбачена.

На думку колегії суддів, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов'язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв'язку із чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст.367, ч.1 ст.369, ст.ст.374, 375, 381, 382 ЦПК України, Дніпровський апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 10 грудня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Повне судове рішення складено 21 березня 2019 року.

Головуючий:

Судді: