Справа № 325/1834/19
Номер провадження 2/325/392/2019
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

06.12.2019 року Приазовський районний суд Запорізької області

у складі:

головуючого судді: Апалькової О.М.

при секретарі : Цукановій Л.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Приазовське цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог: Служба у справах дітей по Приморському району управління Служби у справах дітей Маріупольської міської ради, Управління служби у справах дітей Маріупольської міської ради, про надання дозволу на багаторазовий виїзд дитини за кордон та на тимчасово окуповану територію України без письмового дозволу батька, в супроводі матері,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2019 року позивач ОСОБА_1 звернулася до Приазовського районного суду Запорізької області з вказаним вище позовом (з урахуванням його уточнення).

Позовна заява вмотивована тим, що вона була у шлюбі з ОСОБА_2 з 21.08.2010 року, зареєстрованим відділом РАЦС Новоазовського районного управління юстиції Донецької області, актовий запис № 67. Рішенням Новоазовського районного суду Донецької області від 01.10.2012 року їх шлюб було розірвано та було стягнено аліменти на утримання дитини.

Від шлюбу мають дитину, яка проживає з нею, а саме: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується Свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 від 09.11.2010 року.

Враховуючи те, що вони є внутрішньо-переміщеними особами, вона не в змозі вивести дитину за межі свого населеного пункту, не може поїхати з донькою до родичів, а саме, до своєї матері та батька, які проживають за адресою: АДРЕСА_1 . Дочка хоче поїхати до бабусі та дідуся, але не має змоги, через відсутність письмового дозволу її батька. Тобто, мета виїзду, провідати родичів строком на три роки. Відповідно до рішення Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 07.12.2015 року вона вже отримувала дозвіл на виїзд дитини за кордон в тому числі на тимчасово окуповану територію України строком на 3 роки до 07.12.2018 року, який вже закінчився.

Відповідач, батько дитини, крім того, що ніяким чином не приймає участі у вихованні доньки, матеріально її не забезпечує, аліменти не сплачує, але ще й перешкоджає їй у виконанні батьківських обов`язків у повному обсязі, оскільки знаходиться на тимчасово окупованій території України та не підтримує з нею та дочкою зв`язку, не може надати згоду на вивіз дитини за кордон та на тимчасово окуповану територію України, а тому в досудовому порядку вирішення цього питання не є можливим.

Вона має намір забезпечити повноцінний відпочинок дочці в країнах ближнього та дальнього зарубіжжя, задля підвищення рівня світогляду дитини, покращення стану її здоров`я, фізичного, духовного та морального розвитку, що є забезпеченням інтересів дитини в межах здійснення батьківських прав та обов`язків. Хоче вивести дитину за кордон для відпочинку та оздоровлення.

Виходячи з вищенаведеного, вона вимушена звернутися до суду з вимогою дозволити виїзд її дочки, ОСОБА_3 , за межі України та на тимчасово окуповану територію без письмового дозволу її батька ОСОБА_2 , у її супроводі строком на 3 (три) роки.

Позивачка ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_4 в судове засідання не прибули. На адресу суду надійшли заяви позивача та її представника про розгляд справи в їх відсутність, позов підтримують та просять задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, будучи повідомленим про день, час і місце розгляду справи через оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України - http://court.gov.ua/sud0821/. З заявами щодо відкладення розгляду справи до суду не звертався.

Представник 3-ї особи - Служби у справах дітей по Приморському району управління Служби у справах дітей Маріупольської міської ради у судове засідання не з`явився, належним чином був повідомлений про день розгляду справи, не повідомив суд про причину своєї неявки.

Представник 3-ї особи - Управління служби у справах дітей Маріупольської міської ради в судове засідання не прибула, надавши лист, у відповідності до якого просить розглянути справу без участі їх представника на підставі зібраних доказів, відповідно до чинного законодавства України, та з якнайкращим врахуванням інтересів малолітньої дитини.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

На підставі ст. 280 ЦПК України суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи за відсутності відповідача і за наявними у справі доказами.

Із матеріалів справи вбачається.

Позивачка ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження дитини, серія НОМЕР_1 , виданим виконкомом Розівської сільської ради Новоазовського району Донецької області, актовий запис №18 (а.с. 9).

Згідно рішення Новоазовського районного суду Донецької області від 01.10.2012 року, яке набуло законної сили, шлюб між сторонами розірваний та стягнуті аліменти як на дитину так і на матір ( а.с.10).

Батьками позивачки ОСОБА_1 в графі «Батьки» зазначені: батько - ОСОБА_5 , мати ОСОБА_6 , що підтверджується свідоцтвом про народження ОСОБА_1 , серія НОМЕР_2 , виданим 23.01.1988 року виконкомом Безіменської сільської ради Новоазоського району Донецької області, актовий запис № 04 ( а.с.22).

Згідно із довідкою від 07.09.2019 року, яка видана ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , остання дійсно проживає без реєстрації в АДРЕСА_2 , разом із малолітньою дитиною, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.25).

Згідно із довідкою від 02.07.2019 року №1411-, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянка України, взята на облік як внутрішньо-переміщена особа, зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , фактичне місце проживання - перебування: АДРЕСА_2 (а.с. 8).

Згідно із пунктом 5.1.1 Тимчасового порядку контролю за переміщенням осіб, транспортних засобів та вантажів (товарів) через лінію зіткнення у межах Донецької та Луганської областей, затвердженого Наказом №415ог від 12 червня 2015 року в`їзд на неконтрольовану територію дітей, які не досягли 16-річного віку, здійснюється з дотриманням вимог передбачених для таких осіб Правилами перетинання державного кордону громадянами України, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року №57.

Частиною 3 статті 313 ЦК України фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними.

Згідно зі статтею 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» та постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року №57 «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України» виїзд за межі України громадянина, який не досяг 16-річного віку, і без згоди та супроводу другого з батьків може бути дозволено на підставі рішення суду.

Пунктом 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України передбачено, що виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється:

1) за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску;

2) без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків:

рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків.

Згідно із частинами 1 і 3 статті 151 Сімейного Кодексу України батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Батьки мають право обирати форми та методи виховання, крім тих, які суперечать закону, моральним засадам суспільства.

Згідно з частиною 1 статті 154 Сімейного Кодексу України батьки мають право на самозахист своєї дитини.

Позивачка просила надати дозвіл її малолітній дитині ОСОБА_3 на виїзд на тимчасово окуповану територію України без згоди батька ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в її супроводі для відвідування близьких родичів.

Виходячи із встановлених фактів, позивачка, як матір дитини, має переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини і на самозахист своєї дитини.

Вирішуючи питання щодо надання дозволу на виїзд дитини на тимчасово окуповану територію України без згоди батька, суд враховує те, що на території, яка тимчасово непідконтрольна державі Україна, проживають батьки позивачки (Новоазовський район Донецької області) і вони не можуть бути позбавлені права на підтримання родинних відносин з ними, тому за таких обставин, суд вважає за можливе надати дозвіл на виїзд на тимчасово окуповану територію України її неповнолітній дитині ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 без дозволу батька, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у супроводі матері для відвідування близьких родичів строком на три роки, як і просить позивачка. Тому в цій частині позов підлягає задоволенню.

Розглядаючи позовні вимогиОСОБА_1 про надання дозволу на виїзд дитини за межі України, саме за кордон, суд не вбачає підстав для задоволення вимог у цій частині, виходячи з наступного.

Частинами 2, 3 статті 313 ЦК України визначено, що фізична особа, яка не досягла чотирнадцяти років, має право пересуватися по території України лише за згодою батьків (усиновлювачів), опікунів та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними.

Згідно зі ст. 4 Закону України "Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України" та постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57 "Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України" виїзд за межі України громадянина, який не досяг 16-річного віку, і без згоди та супроводу другого з батьків може бути дозволено на підставі рішення суду.

Пунктами 2, 4, 18 Правил оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 31 березня 1995 року № 231, передбачено оформлення проїзного документа дитини на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей. За наявності заперечень одного з батьків документ може бути оформлено на підставі рішення суду.

Відповідно до ст.ст.7,155 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, які встановлені Конституцією України та Конвенцією про права дитини, а батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Позивач посилається на те, що вона як мати займається вихованням своєї доньки, а батько дитини, ОСОБА_2 , ніяким чином не приймає участі у вихованні доньки і не підтримує з дочкою зв`язку.

Даний довід не має правового значення при вирішенні питання про дозвіл на виїзд за кордон спільної дитини без згоди батька.

Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Отже, виходячи з положень зазначених норм матеріального права дозвіл на виїзд малолітньої дитини за межі України в супроводі одного з батьків за відсутності згоди другого з батьків на підставі рішення суду може бути наданий на конкретний одноразовий виїзд з визначенням його початку й закінчення.

Враховуючи наведене, у разі відсутності згоди одного з батьків питання про виїзд неповнолітнього(малолітнього) за кордон, спір вирішується судом за позовом іншого з батьків зі з`ясуванням питання про державу прямування та відповідний часовий проміжок перебування дитини у цій державі, строку та мети виїзду.

Дозвіл на виїзд дитини за межі України саме за кордон без згоди батька не позбавленого батьківських прав надається кожного разу окремо (тобто на кожен виїзд), при цьому в дозволі зазначається країна, місце перебування та строк, який дитина буде знаходитись за кордоном.

Доводи позивача про те, що закордонні поїздки мають метою оздоровлення та відпочинок є неспроможними, оскільки відповідно до ст. 313 ЦК України та п. 22 Правил перетинання державного кордону громадянами України, виїзд за межі України у супроводі одного із батьків слід зазначити державу прямування, часовий проміжок перебування у цій державі. Таких відомостей та доказів позивачем не надано.

Посилання позивача на необхідність виїзду для оздоровлення не підтверджено жодними доказами щодо необхідності оздоровлення саме за межами України, за кордоном.

Крім того, дозвіл на перебування дитини за кордоном без вказівки строку перебування призведе до порушення прав батька дитини.

Крім того, суд враховуючи, що позивачем не доведено мету поїздок за межі України, саме за кордон з дитиною у строки, що визначені в позовних вимогах, суд вважає, що зазначене суперечить її інтересам і позбавляє можливості батька бути обізнаним про мету, строк та виїзд його доньки, а отже порушить права відповідача як батька дитини. Також, в матеріалах справи відсутні докази відмови батька на виїзд дитини за межі України.

Враховуючи зазначене, підстави для задоволення позовних вимог в цій частині відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 4, 7, 12, 13, 263-265, 268 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог: Служба у справах дітей по Приморському району управління Служби у справах дітей Маріупольської міської ради, Управління служби у справах дітей Маріупольської міської ради, про надання дозволу на багаторазовий виїзд дитини за кордон та на тимчасово окуповану територію України без письмового дозволу батька, в супроводі матері задовольнити частково.

Надати дозвіл ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянці України, на виїзд на тимчасово окуповану територію України у супроводі матері ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_3 ), без дозволу батька ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , для відвідування близьких родичів строком на три роки до 06.12.2022 року включно.

В решті позивних вимог відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 30 днів з дня його складення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Позивач має право оскаржити заочне рішення шляхом подачі апеляційної скарги до Запорізького апеляційного суду через Приазовський районний суд Запорізької області протягом тридцяти днів з дня складення судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повний текст рішення суду складено 06.12.2019 року.

Суддя: О.М.Апалькова