Справа № 682/3350/18
Провадження № 2/682/203/2019
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22 січня 2019 року Славутський міськрайонний суд Хмельницької області в складі:
головуючого судді Шевчука В.В.,
за участю секретаря Придачук Г.Л.,
позивача ОСОБА_1,
представника позивача ОСОБА_2
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Славутського міськрайонного суду Хмельницької області цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення боргу за договорами позики,
Позивач та її представник в судовому засіданні підтримали позовні вимоги з підстав, викладених у позовній заяві.
Відповідач, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи в судове засідання не зявився, про причини неявки суд не повідомив.
Заслухавши доводи позивача та її представника, дослідивши матеріали справи суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що 24.09.2015 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 укладено договір позики, відповідно до якого відповідач ОСОБА_4 отримав від ОСОБА_5 грошові кошти на суму 64 000 гривень, які зобовязувався повернути на вимогу позикодавця. Отримання цієї суми підтверджується розпискою відповідача про отримання коштів від 24.09.2015 року (а.с.5).
Однак, отримавши 04.04.2016 від ОСОБА_3 вимогу повернення позики, відповідач не виконав своє грошове зобовязання та добровільно не повернув позивачу борг.
Надаючи правову оцінку спірним відносинам суд враховує наступне.
Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ст.527 ЦК України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.
Зобовязання припиняється з підстав передбачених ст.ст. 599, 600, 604609 ЦК України.
За змістом статей 524 та 533 ЦК України грошовим є зобовязання, яке виражається в грошовій одиниці України (або грошовому еквіваленті в іноземній валюті).
Відповідно до статті 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальнику) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої якості.
Частина друга статті 1047 ЦК України вказує на те, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
У відповідності до статті 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.
Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми,що позичалася,на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві.
Дослідивши подані докази, суд враховує, що наявність розписки про передачу ОСОБА_3 коштів ОСОБА_4 є доказом не лише факту укладення договору, а й факту передачі грошової суми позичальнику. Суд встановив, що наявність між сторонами позикових відносин підтверджується наявним у позивача оригіналом розписки відповідача, яка підтверджує як факт отримання ним коштів за договором позики, так і зобов'язання повернути ці кошти ОСОБА_3 на її першу вимогу.
Оскільки позичені кошти відповідачем повернуті не були, у позивача були підстави для звернення з даним позовом.
Щодо стягнення з відповідача 3% річних від простроченої суми заборгованості, суд приходить до наступного висновку.
Згідно із частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Частиною першої статті 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
Розрахунок слід здійснити за наступні періоди: з 4 квітня 2016 року по 31 грудня 2016 року, з 1 січня 2017 року по 31 грудня 2017 року, з 1 січня 2018 року по 19 листопада 2018 року (по 19.11.2018 просить позивач).
Таким чином всього за весь період з 4 квітня 2016 року по 19 листопада 2018 року 3 % річних становить 5035 грн 81 коп.
Проте, позивач наполягає на стягненні суми вказаної у позовній заяві, а саме 3730 грн 89 коп., що на її думку становить три відсотки річних від простроченої суми заборгованості, суд приходить до висновку, що така вимога підлягає задоволенню, оскільки заявити її у вказаному розмірі є правом позивача.
Враховуючи наведене, суд приходить до висновку про обґрунтованість позову позивачем, а відтак про наявність підстав для його задоволення.
Щодо відшкодування розміру витрат на надання професійної правничої допомоги, суд враховує наступне.
Відповідно до ст.137 ЦПК України витрати, повязані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу позивач долучила акт про надання юридичних послуг та розрахунок їх вартості від 19.11.2018 та квитанцію до прибуткового касового ордеру від 19.11.2018 №05, відповідно до якого позивач понесла витрати на вказану послугу в розмірі 1500 грн. та ордер про надання правової допомоги від 16.11.2018, виданий адвокатом ОСОБА_2
Виходячи з принципу пропорційності відшкодування витрат, повязаних з розглядом справи, беручи до уваги складність справи, обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, суд приходить до висновку про відшкодування позивачу витрат на правову професійну допомогу в розмірі 1500 грн.
Судові витрати підлягають розподілу у порядку визначеному ст. 141 ЦПК України.
Керуючись ст.ст.527, 625, 1046-1050 ЦК України, ст.ст. 12, 76, 81, 141, 263-265, 273, 354, 355 ЦПК України, суд
Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 704 грн 80 коп. судового збору.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку, шляхом подачі апеляційної скарги до Хмельницького апеляційного суду через Славутський міськрайонний суд.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Шевчук В. В.