Справа № 306/2413/16-ц
П О С Т А Н О В А

Іменем України

28 листопада 2019 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в складі:

головуючого судді : Джуги С.Д.

суддів: Куштана Б.П., Собослоя Г.Г.

з участю секретаря : Балаж Н.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Свалявського районного суду Закарпатської області від 29 березня 2017 року, ухваленого у складі судді Василихи Ж.В. у справі за позовом ОСОБА_1 до Тибавської сільської ради Свалявського району, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визнання частково недійсним рішення органу місцевого самоврядування та визнання незаконним і скасування державного акту на право приватної власності на землю, -

встановив:

У листопаді 2016 року позивач ОСОБА_1 звернувся в суд із зазначеним позовом. Позовні вимоги мотивує тим, що рішенням п`ятої сесії ХХІІ скликання Тибавської сільської ради народних депутатів Свалявського району від 16 червня 1995 року ОСОБА_4 надано дозвіл на приватизацію земельної ділянки згідно даних земельно-кадастрової книги за № 31 на ім`я ОСОБА_4 , мешканки АДРЕСА_1 ), в розмірі 0,1650 га для будівництва та обслуговування житлового будинку. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 померла, але на момент смерті документа, що посвідчував би право власності на земельну ділянку остання не одержувала, відсутнє рішення про передачу земельної ділянки у власність ОСОБА_4 ; висновок про передачу земельної ділянки у приватну власність; рішення про надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою. Після смерті спадкодавця ОСОБА_4 , а саме 21 листопада 1996 року Тибавська сільська рада видала державний акт на право приватної власності на землю на прізвище ОСОБА_4 сторонній особі, чим саме порушено Інструкцію про виготовлення та видачу державний актів, якими посвідчується право власності на землю. Також відсутній акт відведення земельної ділянки, погодження меж із суміжними землекористувачами (власниками) земельних ділянок, акт встановлення меж тощо. Вказаний державний акт порушує його права як власника суміжної земельної ділянки. Оскільки ОСОБА_4 не провела приватизації у встановленому законом порядку та обсягах, не отримала державного акту на землю, то державний акт виданий після її смерті є незаконним і підлягає скасуванню в судовому порядку. А тому просила визнати частково недійсним рішення Тибавської сільської ради п`ятої сесії двадцять другого скликання від 16 червня 1995 року «Про надання дозволу громадянам сіл Тибава та ОСОБА_5 Мартинка на приватизацію земельних ділянок» на підставі якого ОСОБА_4 , мешканці АДРЕСА_2 . М.Мартинка, 33 було оформлено державний акт ІІІ-ЗК № 028636 на право приватної власності на землю 21 листопада 1996 року площею 0,30 га, яким ОСОБА_4 надано дозвіл на приватизацію земельної ділянки в розмірі 0,1650 га для будівництва та обслуговування житлового будинку та визнати незаконним і скасувати державний акт на право приватної власності на землю серії ІІІ-ЗК № 028636, виданий Тибавською сільською радою народних депутатів на ім`я ОСОБА_4 21 листопада 1996 року, зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 23.

Рішення Свалявського районного суду Закарпатської області від 29 березня 2017 року у задоволенні ОСОБА_1 відмовлено.

ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу на дане рішення, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити заявлений позов, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що суд першої інстанції не врахував обставини, які ним наведені в позовній заяві, не дав їм належної правової оцінки та неправомірно відмовив у заявленому первісному позові. Окрім того, зазначає, що розмір земельної ділянки зазначеної у дозволі на приватизацію земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку та розмір земельної ділянки зазначеної у державному акті є різними, однак суд не звернув на це увагу. Також зазначає, що державний акт підлягає скасуванню оскільки був виданий із численними порушеннями. Указує, що відповідачі претендують на частину земельної ділянки, яка належить позивачу на праві власності та на яку виданий державний акт, цим самим відповідачі порушують права позивача на користування належної йому земельної ділянки.

В судовому засіданні представник апелянта ОСОБА_6 підтримала подану апеляцію, просить її задовольнити.

Відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 заперечили подану апеляцію, просять залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін, посилаючись на його законність та обґрунтованість.

Представник Тибавської сільської ради в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи належним чином повідомлений. Справа на підставі ч. 2 ст.372 ЦПК України розглянута у його відсутності.

Апеляційний суд, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що вона підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до п. 9 Перехідних положень ЦПК України (в редакції, чинній з 15.12.2017 року), справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції перевіряє справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відмовляючи в задоволенні заявленого позову суд першої інстанції виходив з його необґрунтованості та недоведеності.

З такими висновками суду не погоджується апеляційний суд, оскільки вони не відповідають фактичним обставинам справи та нормам матеріального і процесуального права.

Згідно зі ст. 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частиною 1 ст.4 ЦПК україни передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Матеріалами справи встановлено, що рішенням п`ятої сесії ХХІІ скликання Тибавської сільської ради народних депутатів Свалявського району від 16 червня 1995 року Мішко Гафії Федорівні, мешканці с. М.Мартинка, АДРЕСА_1 ),надано дозвіл на приватизацію земельної ділянки згідно даних земельно-кадастрової книги за № 31 в розмірі 0,1650 га для будівництва та обслуговування житлового будинку.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 померла.

21 листопада 1996 року Тибавською сільською радою на підставі рішення 5 сесії Тибавської сільської ради народних депутатів від 16 червня 1995 року видано державний акт на право приватної власності на землю на ім`я ОСОБА_4 серії НОМЕР_1 площею 0,30 га для обслуговування житлового будинку та ведення особистого підсобного господарства на території Тибавської сільської ради.

З даного державного акту вбачається, що земельна ділянка площею 0,30га. складається з двох земельних ділянок : одна площею 0,165га., друга 0,135га.

Спадкоємцями за померлою ОСОБА_4 відносно будинку, який розташований на спірній земельній ділянці згідно заповіту є син ОСОБА_3 та онук ОСОБА_7 (а.с. 10).

Позивач ОСОБА_1 є власником суміжної земельної ділянки згідно з державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯК № 328763 від 17.07.2012 року (а.с. 11).

Правові підстави набуття права власності на земельну ділянку до 01 січня 2002 року визначалися ЗК України 1990 року.

Згідно із ст. 17 ЗК України 1990 року (в редакції, яка була чинною на час прийняття оспорюваного рішення ) передача земельних ділянок у приватну власність провадилась Радами народних депутатів, на території яких розташовані земельні ділянки. Громадяни, заінтересовані у передачі їм у власність земельних ділянок із земель запасу, подають заяву про це до сільської, селищної, міської, а у разі відмови до районної, міської, в адміністративному підпорядкуванні якої є район, Ради народних депутатів за місцем розташування земельної ділянки. У заяві зазначаються бажані розмір і місце розташування ділянки, мета її використання і склад сім`ї. Відповідна Рада народних депутатів розглядає заяву і у разі згоди передати земельну ділянку у власність громадянину замовляє землевпорядній організації розробку проекту її відведення. Проект відведення земельної ділянки погоджується з сільською (селищною) Радою народних депутатів, з районними (міськими) землевпорядним, природоохоронним і санітарним органами, органом архітектури і подається до районної (міської) Ради народних депутатів для прийняття рішення про передачу громадянину земельної ділянки у власність.

Передача у власність земельної ділянки, що була раніше надана громадянину, зокрема, для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель (присадибна ділянка), провадиться сільськими, селищними, міськими Радами народних депутатів за місцем розташування цієї ділянки. Ради народних депутатів розглядають у місячний строк зазначені заяви і матеріали та приймають відповідні рішення.

Зазначені земельні ділянки передаються у власність на підставі заяви громадянина і матеріалів, що підтверджують її розмір (земельно кадастрова документація, дані бюро технічної інвентаризації, правлінь товариств і кооперативів, тощо).

Відповідно до статті 22 ЗК України 1990 року (в редакції, яка була чинною на час видачі спірного державного акта) право власності на землю виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право.

Право власності на земельну ділянку посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів (стаття 23 ЗК України 1990 року в редакції, яка була чинною на час видачі спірного державного акта), та виникає з моменту державної реєстрації цього права.

Матеріалами справи доведено відсутність будь якої документації із землеустрою на земельну ділянку щодо якої видано державний акт на право приватної власності на землю на ім`я ОСОБА_4 , а також відсутні дані про відведення та встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).

З оскаржуваного рішення сільської ради від 16 червня 1995 року вбачається, що ОСОБА_4 надано дозвіл на приватизацію земельної ділянки в розмірі 0,1650 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, натомість з державного акту на право приватної власності на землю, виданого на ім`я ОСОБА_4 вбачається, що на підставі вказаного рішення земельну ділянку їй передано у приватну власність, і в розмірі 0,30 га для обслуговування житлового будинку та ведення особистого підсобного господарства.

Крім того, матеріалами справи стверджено, що державний акт на право приватної власності на землю на ім`я ОСОБА_4 виготовлено та зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю 21 листопада 1996 року, в той час як ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 померла і її цивільна правоздатність (здатність мати цивільні права та обов`язки) згідно з ч.4 ст. 30 ЦК України у момент смерті припинилася.

Суд першої інстанції при розгляді справи на вище вказані обставини справи і вимоги закону уваги не звернув і не дав їм жодної правової оцінки.

Висновком судової земельно технічної експертизи № 319/03-19 від 20.05.2019 року, проведеної на підставі ухвали апеляційного суду Закарпатської області від 20.12.2017 року, стверджено, що площа земельної ділянки ОСОБА_4 , яка перебуває у фактичному користуванні, становить 1650 м.кв., що відповідає державному акту на право власності на землю від 21 листопада 1996 року. Конфігурація земельної ділянки ОСОБА_4 , яка перебуває у фактичному користуванні, не відповідає конфігурації по державному акту на право власності на землю від 21 листопада 1996 року та наявні розбіжності; при накресленні земельної ділянки ОСОБА_4 за параметрами , зазначеними в державному акті на право власності на землю від 21 листопада 1996 року, площа цієї земельної ділянки складає 1684 м.кв., тоді як в цьому державному акті площу земельної ділянки зазначено величиною 1650,0 м.кв.; земельна ділянка ОСОБА_4 на даний час не є належним чином сформованою і відомості про неї в Державний земельний кадастр не внесено. Площа та конфігурація фактичної земельної ділянки ОСОБА_1 відповідає державному акту на право приватної власності на земельну ділянку від 12 травня 2012 року. Мають місце накладки земельної ділянки площею 0,165га за адресою : АДРЕСА_3 згідно з державним актом на право приватної власності на землю, виданого на ім`я ОСОБА_4 , на земельну ділянку площею 0,112га. за адресою: АДРЕСА_4 згідно з державним актом виданого на ім`я ОСОБА_1 (а.с.31-59 т.2).

Таким чином, матеріалами справи доведено, що сільською радою оскаржуване рішення та державний акт на право приватної власності на землю на ім`я ОСОБА_4 видані неправомірно, з порушенням встановленого законом порядку та порушують законні права позивача, як власника земельної ділянки.

Згідно з положеннями ст. 152 ч.2, ч.3 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою.

Захист прав на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів.

Відповідно до ч.1 ст. 155 ЗК України, у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.

Суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. (ст. 21 ЦК України)

З врахуванням наведеного рішення Тибавської сільської ради п`ятої сесії двадцять другого скликання від 16 червня 1995 року «Про надання дозволу громадянам сіл Тибава та ОСОБА_8 на приватизацію земельних ділянок» в оскаржуваній частині є незаконним і підлягає скасуванню, а виданий на ім`я ОСОБА_4 державний акт на право приватної власності на землю визнанню недійсним.

Зважаючи на викладене, рішення суду першої інстанції, відповідно до пунктів 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про задоволення позову з вищенаведених підстав.

Згідно ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача. Якщо суд апеляційної або касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

За подачу позову позивачем сплачено судовий збір у розмірі 551,21грн, за подачу апеляційної скарги - 606,32 грн., за проведення експертизи 15203,16 грн., всього позивачем сплачено 16360,69 грн.

Дана сума підлягає стягненню з відповідачів в рівних частинах на користь позивача.

Виходячи з наведеного та керуючись приписами статей 141, 374, 376, 382 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

постановив :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити .

Рішення Свалявського районного суду Закарпатської області від 29 березня 2017 року скасувати та ухвалити у даній справі нове рішення, яким позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати частково недійсним рішення Тибавської сільської ради п`ятої сесії двадцять другого скликання від 16 червня 1995 року «Про надання дозволу громадянам сіл Тибава та ОСОБА_5 Мартинка на приватизацію земельних ділянок» на підставі якого ОСОБА_4 , мешканці АДРЕСА_2 . М.Мартинка, 33 було оформлено державний акт ІІІ-ЗК № 028636 на право приватної власності на землю 21 листопада 1996 року площею 0,30 га, яким ОСОБА_4 надано дозвіл на приватизацію земельної ділянки в розмірі 0,1650 га для будівництва та обслуговування житлового будинку та визнати незаконним і скасувати державний акт на право приватної власності на землю серії ІІІ-ЗК № 028636, виданий Тибавською сільською радою народних депутатів на ім`я ОСОБА_4 21 листопада 1996 року, зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 23.

Стягнути з Тибавської сільської ради Свалявського району, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати в розмірі по 5453 (п`ять тисяч чотириста п`ятдесят три) грн., 56 (п`ятдесят шість) копійок з кожного.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складено 06 грудня 2019 року.

Головуючий :

Судді: