ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/7169/19 Справа № 205/7613/17 Суддя у 1-й інстанції - Остапенко Н. Г. Суддя у 2-й інстанції - Городнича В. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 листопада 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого - Городничої В.С.,

суддів - Варенко О.П., Лаченкової О.В.,

за участю секретаря - Порубай М.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційного банку "ПриватБанк" на заочне рішення Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 18 березня 2019 року у справі за позовом Акціонерного товариства комерційного банку "ПриватБанк" до ОСОБА_1 , який діє в своїх та інтересах неповнолітньої ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , третя особа : Орган опіки та піклування Новокодацької районної у місті Дніпрі ради про виселення,

ВСТАНОВИЛА:

У листопаді 2011 року ПАТ КБ «ПриватБанк» (на теперішній час АТ КБ «ПриватБанк»)звернувся до суду першої інстанції з вищевказаним позовом, в якому просив виселити ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , та інших осіб, які зареєстровані та/або проживають у житловому будинку, розташованому у АДРЕСА_1 . Позовна заява мотивована тим, що рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 17.11.2014р. в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором звернуто стягнення на вказане домоволодіння, проте відповідачі продовжують в ньому проживати та у добровільному порядку його не звільняють.

Заочним рішенням Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 18 березня 2019 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із таким рішенням суду, АТ КБ «ПриватБанк» подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати оскаржуване рішення і ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

В своїй апеляційній скарзі апелянт посилався на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та на неправильне застосування норм матеріального права, а також, на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи.

Інші учасники процесу своїм правом, передбаченим положеннями ст. 360 ЦПК України щодо подання відзиву на апеляційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк», не скористалися.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, заочне рішення суду скасувати та постановити нове, яким задовольнити позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» у повному обсязі, з наступних підстав.

Судом встановлено, що 09.11.2006р. між ПАТ КБ «ПриватБанк» (на теперішній час АТ КБ «ПриватБанк») та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № DNC0GK00000054, відповідно до п.1.1 якого банк зобов`язався надати ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 293 400,00 грн. на купівлю домоволодіння, а ОСОБА_1 зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором.

В забезпечення виконання зобов`язань за Договором ПАТ КБ «ПриватБанк» (на теперішній час АТ КБ «ПриватБанк»)і ОСОБА_1 09.11.2006р. уклали договір іпотеки № DNC0GK00000054, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Повєткіною Н.М. за реєстровим № 2627, згідно з п.7 якого ОСОБА_1 передав в іпотеку нерухоме майно, а саме: домоволодіння, розташоване в АДРЕСА_1 , яке належить іпотекодавцю на підставі договору купівлі-продажу від 09.11.2006р.

У зв`язку з неналежним виконанням позичальником зобов`язань по Договору рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 17.11.2014р. у справі № 205/2283/14-ц, яке набрало законної сили 28.11.2014р., в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_1 за кредитним Договором звернуто стягнення на предмет іпотеки за Договором іпотеки, а саме, на житловий будинок, розташований в АДРЕСА_1 .

Крім того, вирішено реалізувати предмет іпотеки шляхом здійснення процедури продажу предмету іпотеки з укладанням від імені ОСОБА_1 договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з реєстрацією правочину купівлі-продажу предмету іпотеки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, з отриманням кадастрового номеру земельної ділянки. Визначено початкову ціну предмета іпотеки для його подальшої реалізації на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій. Виселено ОСОБА_1 та ОСОБА_8 з житлового будинку, розташованого в АДРЕСА_1 , без надання іншого житлового приміщення.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Суд встановив, що відповідно до довідки № 61, виданої 08.03.2017р. Квартальним комітетом № 46, у вказаному домоволодінні зареєстровані та продовжують мешкати відповідачі.

Також встановлено, що у спірному домоволодінні зареєстрована та проживає неповнолітня ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції посилався на те, що неповнолітня ОСОБА_2 має право користування спірним домоволодінням, а також на відсутність доказів наявності в неї іншого житлового приміщення, та беручи до уваги встановлені державою гарантії захисту прав дітей на належні умови життя та розвиток, суд дійшов висновку про достатність правових підстав для відмови у задоволенні позовних вимог.

Однак, колегія суддів не може погодитися з таким висновком суду першої інстанції, з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, ПАТ КБ ПриватБанк (на теперішній час АТ КБ «ПриватБанк») та ОСОБА_1 09.11.2006 р. уклали кредитний договір № DNC0GK00000054. Відповідно до п. 1.1. кредитного договору Банк зобов`язався надати ОСОБА_1 кредит у вигляді кредитної лінії у розмірі 293400,00 грн. на купівлю домоволодіння строком до 09.11.2026 р., а ОСОБА_1 зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором.

В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором ПАТ КБ «ПриватБанк» (на теперішній час АТ КБ «ПриватБанк») і ОСОБА_1 09.11.2006р. уклали договір іпотеки № DNC0GK00000054. Згідно з п.7 договору іпотеки ОСОБА_1 надав в іпотеку нерухоме майно, а саме: житловий будинок, загальною площею 146,00, житловою площею 60,00 кв.м., який розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Свої зобов`язання за кредитним договором ПАТ КБ «ПриватБанк» (на теперішній час АТ КБ «ПриватБанк») виконав у повному обсязі, надавши ОСОБА_1 кредит в розмірі, передбаченому умовами кредитного договору, однак останній зобов`язання за кредитним договором не виконує.

ПАТ КБ «ПриватБанк» (на теперішній час АТ КБ «ПриватБанк») звернувся до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки та 17.11.2014 року Ленінським районним судом м. Дніпропетровська ухвалено рішення про задоволення позовних вимог Банку та звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме житловий будинок, загальною площею 146,00, житловою площею 60,00 кв.м., який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом продажу вказаного предмета іпотеки ПАТ КБ ПриватБанк.

Відповідно до ч. 1 ст. 40 ЗУ Про іпотеку, звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом.

Згідно з ч. 4 ст. 9 ЖК УРСР, ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Нормою, яка встановлює порядок виселення із займаного житлового приміщення, є ст. 109 ЖК УРСР.

За змістом ч. 2 ст. 40 ЗУ Про іпотеку та ч. 3 ст. 109 ЖК УРСР після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов`язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок чи житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

Відповідно до ч. 2 ст. 109 ЖК УРСР громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду.

Таким чином, ч. 2 ст. 109 ЖК УРСР встановлює загальне правило про неможливість виселення громадян без надання іншого жилого приміщення.

Як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого жилого приміщення при зверненні стягнення на жиле приміщення, що було придбане громадянином за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення.

Як вбачається з матеріалів справи, 10.08.2017 року Банком була направлена відповідачам вимога щодо добровільного звільнення нерухомого майна, а саме: житлового будинку, загальною площею 146,00, житловою площею 60,00 кв.м., який розташований за адресою: АДРЕСА_1 ,разом з усіма незареєстрованими у предметі іпотеки членами сім`ї та іншими мешканцями (а.с. 13). Однак, відповідачі не виконали дану вимогу Банку та не звільнили спірний житловий будинок.

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів дійшла висновку, що ОСОБА_1 та усі інші мешканці підлягають виселенню з житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , без надання іншого жилого приміщення, оскільки вказаний будинок було придбано за рахунок кредиту.

Безпідставними є посилання суду першої інстанції на довідку від 08.03.2017 року про реєстрацію та проживання відповідачів, оскільки на момент ухвалення рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 17.11.2014 р. № 205/2283/14-ц про звернення стягнення на предмет іпотеки у спірному домоволодінні були зареєстровані лише ОСОБА_1 та ОСОБА_8 . Таким чином, колегія суддів звертає увагу на те, що всі інші відповідачі, в тому числі і неповнолітня ОСОБА_2 , були зареєстровані в будинку вже після того, як набрало законної сили рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 17.11.2014 р. про звернення стягнення на предмет іпотеки, що є порушенням умов договору іпотеки від 09.11.2006 р., а саме п.20.14, без письмової згоди Іпотекодержателя (Банку).

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 06 лютого 2019 року у справі № 570/3689/16-ц (провадження № 61-18802св18).

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відмову у задоволенні позовних вимог АТ КБ ПриватБанк.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга АТ КБ "ПриватБанк" підлягає задоволенню, а заочне рішення суду скасуванню, з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог АТ КБ ПриватБанк у повному обсязі.

Водночас, відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне вирішити питання щодо розподілу судових витрат та стягнути з відповідачів на користь АТ КБ ПриватБанк судові витрати по 666 грн. 67 коп., з кожного.

Керуючись ст. ст. 259, 367, 374, 376 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційного банку "ПриватБанк" задовольнити.

Заочне рішення Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 18 березня 2019 року скасувати.

Позовні вимоги Акціонерного товариства комерційного банку "ПриватБанк" до ОСОБА_1 , який діє в своїх та інтересах неповнолітньої ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , третя особа : Орган опіки та піклування Новокодацької районної у місті Дніпрі ради про виселення задовольнити.

Виселити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітньої ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а також ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , які зареєстровані та/або проживають у житловому будинку, розташованому за адресою: АДРЕСА_1 , без надання іншого жилого приміщення.

Стягнути на користь Акціонерного товариства комерційного банку "ПриватБанк" з ОСОБА_1 , який діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітньої ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 судові витрати по 666 грн. 67 коп., з кожного.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: В.С. Городнича

Судді: О.П. Варенко

О.В. Лаченкова