Справа № 135/120/19
Провадження № 2/135/130/19
РІШЕННЯ

Іменем України

15.03.2019 м. Ладижин Вінницька область

Ладижинський міський суд Вінницької області у складі: головуючого судді Волошиної Т.В., за участі секретаря судового засідання Ступак Ю.О., розглянувши у спрощеному позовному провадженні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про позбавлення права користування житловим приміщенням,

ВСТАНОВИВ:

28 січня 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду із указаним вище позовом, у якому просить позбавити ОСОБА_2 права користування житловим приміщенням, а саме: квартирою №38 в буд.4-а по вул. Процишина в м. Ладижин Вінницької області, який зареєстрований у зазначеній квартирі, але з 07 січня 2018 року в ній не проживає. Добровільно з реєстрації знятись відмовляється, чим створює значні незручності та перешкоди у використанні квартирою для проживання та розпоряджання.

У судове засідання сторони не з'явилися. До суду надійшла заяви від позивача ОСОБА_1 про розгляд справи в її відсутності у спрощеному позовному провадженні. Позивач позовні вимоги підтримує, щодо заочного розгляду справи не заперечує.

Відповідач ОСОБА_2 відзив на позовну заяву не подав, у судове засідання не з'явився.

На підставі частини другої статті 247 ЦПК України, у звязку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу судом не здійснювалось.

Розглянувши документи та матеріали справи, дослідивши письмові докази, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги позивача, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд установив наступні обставини.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 являється власником квартири АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу квартири від 29.03.2017, що підтверджується копією вказаного договору та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 29.03.2017.

У зазначеній квартирі зареєстрований відповідач ОСОБА_2І, що підтверджується листом №2-38-320 від 24.01.2019 виконавчого комітету Ладижинської міської радиВінницької області.

З часу вибуття, відповідача з реєстрації у належній позивачеві квартирі добровільно не знімається, що створює для позивача значні незручності та перешкоди у використанні власної квартири для проживання та вчинення певних правочинів щодо квартири для забезпечення її цілісності та недоторканості.

Перешкод для пред`явлення позову про визнання таким, що втратив право на користування житлом, судом не встановлено.

Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю… Право приватної власності є непорушним.

Згідно із ст.55 Конституції України, кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обовязків... має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Захист цивільних прав це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Під способами захисту цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника.

За змістом ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого порушеного права та інтересу, зокрема, з позовом про припинення дії, яка порушує право, та відновлення становища, яке існувало до порушення права. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, припинення дії, яка порушує право.

Основною метою ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод є попередження свавільного захоплення власності, конфіскації, експропріації та інших порушень безперешкодного користування своїм майном.

При цьому в своїх рішенням Європейський суд з прав людини вказує на необхідність дотримання справедливої рівноваги між інтересами суспільства та необхідністю дотримання фундаментальних прав окремої людини (наприклад, рішення у справі "Спорронгі Льоннрот проти Швеції" від 23 вересня 1982року, "Новоселецький проти України" від 11 березня 2003 року, "Федоренко проти України" від 1 червня 2006 року). Необхідність забезпечення такої рівноваги відображено в структурі статті 1. Зокрема, необхідно щоб була дотримана обґрунтована пропорційність між застосованими заходами та переслідуваною метою, якої намагаються досягти шляхом позбавлення особи її власності.

Статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен має право на повагу до його приватного і сімейного життя, до житла і до таємниці кореспонденції.

Згідно ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (ст.317 ЦК України).

Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд (ст.319 ЦК України).

Статтею 321 ЦК України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них (ст.379 ЦК України).

Житловим будинком є будівля капітального типу, споруджена з дотриманням вимог, встановлених законом, іншими нормативно-правовими актами, і призначена для постійного у ній проживання (ст.380 ЦК України).

Частинами 4 та 5 ст.9 ЖК України встановлено, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій.

Статтею 391 ЦК України встановлено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

За таких обставин, враховуючи фактичні взаємини сторін, причини позову про визнання особи такою, що втратила право на користування житлом та інші обставини справи, суд вбачає підстави для задоволення позову і приходить до висновку, що оскільки позивачу на праві власності належить будинок, а відповідач права власності на будь-яку частину будинку не має, іншої домовленості між сторонами не існує, реєстрація відповідача у будинку чинить позивачу перешкоди у вільному користуванні та розпорядженні належним їй на праві власності майном, то відповідач повинен бути визнаний таким, що втратив право користування житловим будинком.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.7,12,13, 19,77- 81, 89, 141, ч.2 ст.247,259, 263-265, ч. 4 ст.268,273,280-282,352,354 ЦПК України, на підставі ст. 41,55 Конституції України, ст.ст.1,8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим,4листопада 1950р.,ратифікована Україною 17 липня 1997р.), ст. 16,316,317,319,321,379,380,391,405 ЦК України, ст.ст. 9, 72 ЖК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про позбавлення права користування житловим приміщенням - задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право на користування житловим приміщенням в квартирі АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 768 грн 40 коп судових витрат та 1200 грн витрат за надання правничої допомоги.

Згідно зі статтями 273, 354, 355 ЦПК України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Вінницького апеляційного суду через Ладижинський суд Вінницької області.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя