Справа № 450/3239/18 Головуючий у 1 інстанції: Данилів Є.О.
Провадження № 22-ц/811/2845/18 Доповідач в 2-й інстанції: Струс Л. Б.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2019 року м. Львів

Справа 450/3239/18

Провадження № 22-ц/811/2845/18

Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів з розгляду цивільних справ:

головуючого Струс Л.Б.,

суддів Крайник Н.П., Шандри М.М.

секретар Бадівська О.О.

за участю: представника апелянта ОСОБА_2, представника позивача ОСОБА_3

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_4

на ухвалу Пустомитівського районного суду Львівської області від 11 жовтня 2018 року в складі судді Данилів Є.О.

у справі

за заявою ОСОБА_5 про вжиття заходів забезпечення позову,

ВСТАНОВИВ :

Ухвалою Пустомитівського районного суду Львівської області від 11 жовтня 2018 року заяву позивача ОСОБА_5 про забезпечення позову, - задоволено

Накладено арешт на земельну ділянку площею 0,3028 га, призначена для будівництва і обслуговування житлового будинку, кадастровий номер НОМЕР_2 і яка знаходиться за адресою АДРЕСА_1.

Заборонено вчинення будь - яких реєстраційних дій щодо переходу права власності на земельну ділянку площею 0,3028 га, призначена для будівництва і обслуговування житлового будинку, кадастровий номер НОМЕР_2, і яка знаходиться за адресою АДРЕСА_1.

Дану ухвалу оскаржив ОСОБА_4.

Вважає, що ухвала постановлена з грубим порушенням норм процесуального законодавства, які регулюють підстави, умови та порядок забезпечення позову.

Вказує, що він є переможцем електронних торгів з продажу предмета іпотеки - земельної ділянки загальною площею 0,3028 га., яка належала ОСОБА_5 згідно протоколу проведення електронних торгів №343675 від 06.07.2018.

Виконавши всі вимоги, які встановлені порядком реалізації арештованого майна, який затверджено Наказом Міністерства юстиції України 29.09.2016 № 2831/5 «Про затвердження Порядку реалізації арештованого майна» (далі Порядок) він взяв участь у електронних торгах, став їх переможцем, підписав протокол торгів та сплатив всю суму за придбане мною нерухоме майно.

На підставі зазначеного, приватним виконавцем виконавчого округу Львівської області - Маковецьким Зоряном Вікторовичем видано Акт про реалізацію предмета іпотеки від 16 липня 2018 року на ім'я ОСОБА_4, ІПН НОМЕР_1 (копія додається).

Як вбачається з позовної заяви Позивача, ним взагалі не заявлено позовної вимоги про визнання недійсним Акту про реалізацію предмета іпотеки від 16 липня 2018 року, як правочину. Не заявлено і позовної вимоги про визнання недійсним протоколу проведення торгів.

Суд одночасно застосовує два способи забезпечення позову - шляхом накладення арешту на майно, яке ще не зареєстровано за відповідачем і шляхом заборони вчинення будь-яких реєстраційних дій щодо переходу права власності на земельну ділянку.

Вважає висновки суду, в частині того, що між сторонами дійсно виник спір спростовуються самою ж позовною заявою. Оскільки позовних вимог про визнання недійсним Акту про реалізацію предмета іпотеки від 16 липня 2018 року, як правочину, не заявлено. Тобто, відсутня позовна вимога матеріально-правового характеру, яка б пред'являлася до нього, як відповідача.

Крім того, судом накладено арешт на майно, яке ще не зареєстровано за відповідачем, а залишається зареєстрованим за позивачем. Зазначене суперечить п.1 ч.1 ст. 150 ЦПК України, адже суд може накласти арешт на майно, яке належить відповідачеві.

Також, з позовної заяви Позивача вбачається, що єдиною правовою підставою заявленого ним позову є те, що приватним виконавцем вчинялися дії з примусового виконання рішення суду, яке до примусового виконання не підлягало. 1 міститься посилання на те, що у Пустомитівському районному суді Львівської області перебуває його заява про визнання виконавчого документа таким, що не пілягає виконанню.

Звертає увагу суду апеляційної інстанції, що ухвалою Пустомитівського районного суду Львівської області від 05.11.2018 року №450/3367/14-ц у задоволенні заяви ОСОБА_5 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню відмовлено (копія ухвали додається).

Важливим у даному випадку є і те, що ОСОБА_5 був достеменно обізнаний з виконавчим провадженням, однак жодних дій приватного виконавця не оскаржував, зокрема з тих підстав, що виконавчий документ, який перебував на примусовому виконанні не підлягає виконанню. А лише після того, як майно було продано, подав даний позов і заяву про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.

Вважає, що суд постановляючи оскаржувану ухвалу, не пересвідчився що між ним та позивачем дійсно виник спір та не обґрунтував, яким чином невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів.

Просить скасувати ухвалу від11 жовтня 2018 року та відмовити у забезпеченні позову ОСОБА_5

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника апелянта ОСОБА_2, представника позивача ОСОБА_3, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з вимогами ч.1, 2 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення;8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Встановлено, що ОСОБА_5 звернувся до суду з позовною заявою до Державного підприємства «СЕТАМ», Приватного виконавця Маковецького Зоряна Вікторовича, ОСОБА_4, третя особа: ПАТ «Державний ощадний банк України», про визнання недійсними електронних торгів (договору купівлі-продажу), що відбулися 06.07.2018 по лоту 284752 - «Предмет іпотеки - земельна ділянка площею 0,3028 га, призначена для будівництва і обслуговування житлового будинку, кадастровий номер НОМЕР_2».

Задовольняючи заяву про забезпечення позову суд першої інстанції взяв до уваги те, що між сторонами дійсно виник спір, що право власності на спірне майно може бути зареєстровано за відповідачем ОСОБА_7, як переможцем торгів, що не вжиття заходів забезпечення позову може в майбутньому утруднити чи зробити неможливим виконання судового рішення у справі та, як вбачається з матеріалів справи, призвести до порушення прав та законних інтересів позивача, прийшов до висновку, що запропонований позивачем у заяві про забезпечення позову вид забезпечення є співмірним із заявленими позовними вимогами та підлягає до задоволення.

Колегія суддів не в повній мірі погоджується з висновком суду першої інстанції.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи, має право вжити передбачених цим Кодексом заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся.

Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (ч.3 ст.150 ЦПК).

Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій по вжиттю судом, на прохання осіб, які беруть участь у справі, передбачених законом заходів, які гарантують в майбутньому реальне виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. По суті забезпечення позову є встановленням судом обмежень суб'єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов'язаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволення претензій позивача (заявника). Інститут забезпечення позову в цивільному процесі дозволяє гарантувати дійсне і ефективне виконання судового рішення, а тим самим і здійснення реального захисту порушених, оспорюваних і невизнаних прав, свобод та інтересів осіб. Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача.

Види забезпечення позову визначено статтею 150 ЦПК України. Види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до змісту п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», у якій судом касаційної інстанції розтлумачено схожі правовідносини, - «забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи після відкриття провадження у ній (за винятком випадку, передбаченого ч.4 ст.151 ЦПК), якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду».

Відповідно до змісту п. 3 Постанови, - згідно з п.1 ч.1 ст. 152 ЦПК України позов майнового характеру дозволяється забезпечувати шляхом накладення арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачу і знаходяться у нього або в інших осіб.

Згідно із роз'ясненням, яке міститься в п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При цьому при вирішенні питання про забезпечення позову, суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів.

Згідно ч. 2 ст. 152 забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

У позовній заяві ОСОБА_5 просить визнати недійсними електронні торги (договору купівлі-продажу), що відбулися 06.07.2018 по лоту 284752 - «Предмет іпотеки - земельна ділянка площею 0,3028 га, призначена для будівництва і обслуговування житлового будинку, кадастровий номер НОМЕР_2».

У порядку забезпечення позову ОСОБА_5 просить накласти арешт та заборонити вчинення будь - яких реєстраційних дій щодо переходу права власності на земельну ділянку площею 0,3028 га, призначена для будівництва і обслуговування житлового будинку, кадастровий номер НОМЕР_2 і яка знаходиться за адресою АДРЕСА_1,

Із позовної заяви вбачається, що між сторонами дійсно виник спір щодо проведення електронних торгів.

Оскільки за результатами електронних торгів ОСОБА_4 був визнаний переможцем та може зареєструвати за собою право власності на спірне майно, відтак побоювання заявника, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову не спростовані.

Забезпечення позову шляхом накладення арешту не завдає шкоди сторонам, оскільки накладення арешту на нерухоме майно тимчасово перешкоджає відчуженню такого майна. Проте це майно залишається у повному віданні та користуванні власника, та у разі відмови у позові види забезпечення позову скасовуються. У разі ж задоволення позову при повному виконанні рішення суду такі заходи забезпечення позову також скасовуються.

Тому колегія суддів приходить до висновку, що ухвала Пустомитівського районного суду Львівської області від 11 жовтня 2018 року в частині заборони вчинення будь - яких реєстраційних дій щодо переходу права власності на земельну ділянку площею 0,3028 га, призначена для будівництва і обслуговування житлового будинку, кадастровий номер НОМЕР_2, і яка знаходиться за адресою АДРЕСА_1 підлягає скасуванню та у задоволенні заяви в тій частині слід відмовити.

Відповідно до ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України Львівський апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4задовольнити частково.

Ухвалу Пустомитівського районного суду Львівської області від 11 жовтня 2018 року скасувати в частині заборони вчинення будь - яких реєстраційних дій щодо переходу права власності на земельну ділянку площею 0,3028 га, призначена для будівництва і обслуговування житлового будинку, кадастровий номер НОМЕР_2, і яка знаходиться за адресою АДРЕСА_1 та відмовити у задоволенні заяви в тій частині.

В решті ухвалу залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повний текст постанови складено 18 березня 2019 року.

Головуючий

Судді