П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 березня 2019 року місто Київ

Єдиний унікальний номер справи 361/6078/17

Номер провадження № 22-ц/824/3302/2019

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Вербової І.М., суддів Саліхова В.В., Соколової В.В.,

за участю секретаря судового засідання - Іваницької О. В.,

вивчивши апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 21 листопада 2018 року, ухвалене під головуванням судді Сердинського В. С., у справі за позовом ОСОБА_2, який діє в своїх інтересах та інтересах малолітнього ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, в інтересах якої діє ОСОБА_7, третя особа: Броварський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області, про визначення розміру часток у приватній спільній сумісній власності подружжя та членів сім`ї, визнання права власності та зняття арешту з майна,

в с т а н о в и в :

У жовтні 2017 року ОСОБА_2, який діє в своїх інтересах та інтересах малолітнього ОСОБА_3, звернувся до Броварського міськрайонного суду Київської області з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, в інтересах якої діє ОСОБА_7, третя особа: Броварський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області, про визнання за ОСОБА_2 права власності на 1/3 частину будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 та земельної ділянки, на який розташований будинок, кадастровий номер НОМЕР_1, про визнання за малолітнім ОСОБА_3 права власності на 1/3 частину будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 та земельної ділянки, на який розташований будинок, кадастровий номер НОМЕР_1. Крім того, просив зняти арешт із зазначеного будинку та земельної ділянки.

Позовні вимоги обґрунтовував тим, що 20 липня 2002 року між ним та ОСОБА_4 було укладено шлюбу, який є чинним і на даний час. В шлюбі ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народився син - ОСОБА_3. 15 лютого 2006 року, у зв'язку з народженням дитини, вони спільно із дружиною придбали будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1, який було оформлено на ім'я дружини (відповідача) за його письмової згоди. Позивач, ОСОБА_2, його дружина ОСОБА_4 та спільний син ОСОБА_3 зареєстровані за вказаною адресою та спільно проживають у зазначеному будинку.

19 грудня 2008 року в межах кримінальної справи №70/107-08 (в подальшому номер змінено на 69-0084) на все нерухоме майно, як позивача, так і його дружини, постановою б/н слідчого СВ ПМ ДПА України було накладено арешт, який тривав до серпня 2017 року. На даний час, кримінальну справу було перереєстровано за вимогами КПК України 2012 року, внесено відомості до ЄРДР за номером 0003606, підозри ні позивачу, ні відповідачу ОСОБА_4 пред'явлено не було, що слугувало підставою для скасування арешту на нерухоме майно, у тому числі на будинок, відповідно до ухвали Шевченківського районного суду міста Києва (справа №761/25732/17) від 28 серпня 2017 року.

В той же час, з 06 грудня 2008 року позивач та його дружина ОСОБА_4 перебували під вартою в межах зазначеної кримінальної справи, до 19 грудня 2012 року - ОСОБА_4 та до 25 січня 2013 року - позивач. Після зміни запобіжного заходу, відповідач ОСОБА_4 звернулась до Відділу державної виконавчої служби Броварського міськрайонного управління юстиції у Київській області, ознайомилась з матеріалами виконавчого провадження, відкритого на підставі рішення суду у справі за позовом ОСОБА_5 та ОСОБА_6 до ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої пожежею в орендованому приміщенні.

За час перебування під вартою, позивач та відповідач ОСОБА_4 не отримували жодних повідомлень про обтяження на будь-яких підставах з боку Броварського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області.

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва у справі №2-1447/2009 позов ОСОБА_5 та ОСОБА_6 задоволено, стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 суму в розмірі 44 476 грн. 76 коп. та на користь ОСОБА_6 - 85 398 грн. 97 коп., на підставі якого видано виконавчі листи від 17 квітня 2009 року.

18 вересня 2015 року державний виконавець прийняв постанову про арешт майна боржника та оголосив заборону на його відчуження.

У 2016 році позивач та його дружина ОСОБА_4 вирішили укласти шлюбний договір. Разом з тим, на дату звернення до суду з даним позовом, позивач ОСОБА_2 позбавлений права на укладення з ОСОБА_4 шлюбного договору, добровільного розподілу нерухомого майна, придбаного у шлюбі, визначення частки позивача та сина, оскільки у травні 2016 року позивач дізнався про те, що на все майно, що було придбано сторонами в шлюбі та оформлено на ім'я дружини, накладено арешт та оголошено заборона на його відчуження, крім арешту, накладеного в межах кримінальної справи.

Таким чином, накладення арешту на все майно ОСОБА_4 без його опису та визначення вартості не лише порушує вимоги діючого законодавства, а й права співвласників такого майна.

Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 25 травня 2018 року залучено до участі у справі в якості співвідповідача ОСОБА_6, в інтересах якої діє ОСОБА_7 (том І а.с.188-189).

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 21 листопада 2018 року (том ІІ а.с.28-34) в задоволенні позову - відмовлено.

Не погоджуючись з вищевказаним рішенням суду, ОСОБА_2 31 грудня 2018 року надіслав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 21 листопада 2018 року та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги позивача 1 задовольнити та визнати за ним право власності у спільному майні подружжя в розмірі 1/3 частини, скасувати арешт на нерухоме майно (будинок), накладений постановою державного виконавця Державної виконавчої служби в межах наявних виконавчих проваджень, що є спільною сумісною власністю подружжя.

Апеляційну скаргу мотивував, зокрема, тим, що право власності на спірний будинок та земельну ділянку, на якій розташований будинок, виникло в 2006 році в зареєстрованому шлюбі. У січні 2009 року рішенням Шевченківського районного суду міста Києва у справі №2-1447/2009 задоволено позов ОСОБА_5 та ОСОБА_6, стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 суму в розмірі 44 476 грн. 76 коп. та на користь ОСОБА_6 суму в розмірі 85 398 грн. 97 коп. На підставі вказаного рішення суду видано виконавчі листи, на підставі яких відкрито виконавче провадження, крім того, постановою державного виконавця накладено арешт.

ОСОБА_2 не є стороною в зазначених провадженнях, участі у справі не приймав, відомостей про рух справи не отримував. Виявивши бажання реалізувати своє право на визначення частки у спільному набутому майні шляхом укладення шлюбного договору, ОСОБА_2 позбавлений такого права через наявне обтяження спірного нерухомого майна. Суд першої інстанції дійшов безпідставного висновку про незаконні вимоги позивача, що спрямовані на порушення прав стягувачів у виконавчих провадженнях з метою унеможливити звернення стягнення на спірне нерухоме майно і порядку виконання судового рішення.

Висновки суду першої інстанції не відповідають дійсним обставинам справи, ухваленим рішенням суд фактично визнав позивачів відповідальними за виконання відповідачем 1 її зобов'язань.

Крім того, судом не взято до уваги пояснення позивача 1, що зняття арешту з майна є похідною вимогою після визначення часток у спільному набутому майні подружжя.

У оскаржуваному рішенні судом не наведено мотивів та підстав, з яких відмовлено у застосуванні вимог статті 60 СК України. Також, судом не враховано джерела на придбання майна.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 28 січня 2019 року відкрито апеляційне провадження, надано строк для подачі відзиву.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 06 лютого 2019 року закінчено проведення підготовчих дій, справу призначено до розгляду в судове засідання з повідомленням учасників справи.

11 лютого 2019 року до Київського апеляційного суду надійшов відзив ОСОБА_7, яка діє в інтересах ОСОБА_6, та відзив ОСОБА_5, з підтвердженням направлення їх копій учасникам справи, з яких вбачається, зокрема, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, оскільки під час розгляду справи у суді першої інстанції відповідачем 2 та відповідачем 3 наголошувалось про відсутність взаємозв'язку між підставами та предметом позову, позивачами не наведено жодного обґрунтування обраному способу захисту порушеного права. Намагання укласти шлюбний договір, а також позовні вимоги є заздалегідь незаконними та протиправними, оскільки вони спрямовані на свідоме порушення прав стягувачів у виконавчому провадженні. Крім того, ОСОБА_4, яка є боржником у виконавчому провадженні, не оскаржувала дії державного виконавця, що підтверджує відсутніть порушення прав чи свобод боржника у виконавчому провадженні.

У судовому засіданні ОСОБА_2 підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити, з підстав, викладених у ній.

Відповідач ОСОБА_4 підтримала доводи апеляційної скарги та просила її задовольнити, з підстав, викладених у ній.

Відповідач ОСОБА_5 та його представник - адвокат Каращенко Ю.В. заперечували проти доводів скаржника, просили залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін, як таке, що є законним і обґрунтованим.

ОСОБА_7, яка діє в інтересах ОСОБА_6, а також представник Броварського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області в судове засідання не з'явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, ОСОБА_7 виклала письмово свою позицію у відзиві на апеляційну скаргу, у зв'язку з чим колегія суддів вважала за можливе на підставі ч.2 ст.372 ЦПК України розглянути справу за відсутності нез'явившихся учасників справи (їх представників).

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вислухавши доводи та заперечення ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5 та його представника - адвоката Каращенко Ю.В., з урахуванням відзивів на апеляційну скаргу, з'ясувавши обставини справи, дослідивши матеріали справи у їх сукупності та співставленні, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для її задоволення, виходячи з наступного.

В ході розгляду справи судом першої інстанції встановлено, що 20 липня 2002 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 було зареєстровано шлюб у Відділі реєстрації актів громадянського стану Баглійського районного управління юстиції м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області (том І а.с.23).

У шлюбі у ОСОБА_2 та ОСОБА_4 народився син - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 (том І а.с.24).

Згідно договору купівлі-продажу житлового будинку від 15 лютого 2006 року, посвідченого приватним нотаріусом Броварського міського нотаріального округу Київської області Іваненком О.В., зареєстрованого в реєстрі за №701, відповідач ОСОБА_4 є власником житлового будинку, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, а також земельної ділянки площею 0,0600 га, на якій розташований вказаний житловий будинок, що підтверджується договором купівлі-продажу земельної ділянки від 15 лютого 2006 року, посвідченого приватним нотаріусом Броварського міського нотаріального округу Київської області Іваненком О.В., зареєстрованого в реєстрі за №698 (том І а.с.25-28).

Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна, на вищевказаний житловий будинок та земельну ділянку накладено арешт, підстава: постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, видана 24 липня 2009 року ВДВС Броварського МРУЮ (а.с.29-32).

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 17 квітня 2009 року стягнуто з ОСОБА_4 суму у розмірі 44 476 (сорок чотири тисячі чотириста сімдесят шість) грн. 73 коп. на користь ОСОБА_5 та 85 398 (вісімдесят п'ять тисяч триста дев'яносто вісім) грн. 97 коп. на користь ОСОБА_6. На виконання вказаного рішення, 05 червня 2009 року судом видано відповідні виконавчі листи (том І а.с.38, 39).

Постановою головного державного виконавця відділу державної виконавчої служби Броварського міськрайонного управління юстиції Лопатинської Н.О. від 12 червня 2009 року відкрито виконавче провадження № 13286264 з примусового виконання виконавчого листа №2-1447, виданого 05 червня 2009 року Шевченківським районним судом міста Києва про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_6 боргу в розмірі 85 398 грн. 97 коп. (том І а.с.111).

Постановою головного державного виконавця відділу державної виконавчої служби Броварського міськрайонного управління юстиції Лопатинської Н.О. від 12 червня 2009 року відкрито виконавче провадження № 13285998 з примусового виконання виконавчого листа №2-1447, виданого 05 червня 2009 року Шевченківським районним судом міста Києва про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 боргу в розмірі 44 476 грн. 73 коп. (том І а.с.115).

24 липня 2009 року державним виконавцем Лопатинською Н.О., в ході виконання вищевказаного виконавчого листа №2-1447, виданого 05 червня 2009 року про стягнення з ОСОБА_4 боргу на користь ОСОБА_6 у розмірі 85 398 грн. 97 коп., винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження (том І а.с.133).

18 вересня 2015 року старшим державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Броварського міськрайонного управління юстиції Шкред І.Ю., в ході примусового виконання виконавчого листа №2-1447, виданого 05 червня 2009 року Шевченківським районним судом міста Києва про стягнення з ОСОБА_4 боргу на користь ОСОБА_5 в розмірі 44 476 грн. 73 коп., винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження в межах ВП № 13285998 (том І а.с.42).

Крім того, як вбачається з матеріалів справи, постановою головного державного виконавця відділу державної виконавчої служби Броварського міськрайонного управління юстиції Лопатинської Н.О. від 20 серпня 2010 року відкрито виконавче провадження № 21185311 з примусового виконання виконавчого листа №2-3681, виданого 11 червня 2010 року Печерським районним судом міста Києва про стягнення з ОСОБА_4 боргу на користь ПАТ «Банк «Демарк» у розмірі 226 368 грн. 18 коп. (том І а.с.113).

Згідно заперечень Броварського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області, на виконанні у відділі перебувають: - виконавче провадження № 13286264 (виконавець Шкред І.Ю.) по виконанню виконавчого листа №2-4477/09 від 05 червня 2009 року, виданого Шевченківським районний судом міста Києва про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_6 боргу в сумі 85 398 грн. 97 коп. 10 червня 2009 року, керуючись Законом України «Про виконавче провадження», державним виконавцем відділу було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 13286264; - виконавче провадження №13285998 (виконавець Шкред І.Ю.) по виконанню виконавчого листа №2-4477/09 від 05 червня 2009 року, виданого Шевченківським районний судом міста Києва про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 боргу в сумі 444 766 грн. 73 коп. 10 червня 2009 року, керуючись Законом України «Про виконавче провадження», державним виконавцем відділу було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 13285998; - виконавче провадження №21185311 (виконавець Лопатинська Н.О.) по виконанню виконавчого листа №2-3681, виданого 11 червня 2010 року Печерським районним судом міста Києва про стягнення з ОСОБА_4 боргу в розмірі 226 368 грн. 18 коп. на користь ПАТ «Банк «Демарк», код 19357516. 20 серпня 2010 року, керуючись Законом України «Про виконавче провадження», державним виконавцем відділу було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження. Станом на 06 вересня 2018 року боржник не сплатив суми боргу за виконавчими документами (том І а.с.236-237).

У судовому засіданні в суді апеляційної інстанції ОСОБА_4 підтвердила, що заборгованість нею не сплачена, рішення суду не виконувались.

В ході розгляду справи встановлено, що у 2016 році подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_4 вирішили укласти шлюбний договір, який стосувався б розподілу нерухомого майна, однак, через накладення арешту на спірне нерухоме майно у сторін відсутня така можливість.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що намагання укласти шлюбний договір, а також позовні вимоги є заздалегідь незаконними та протиправними, оскільки спрямовані на свідоме порушення прав стягувачів у виконавчих провадженнях і ускладнення ходу виконавчих проваджень, з метою унеможливити звернення стягнення на спірне нерухоме майно в порядку виконання судових рішень. Крім того, в ході розгляду справи не доведено право власності позивачів на спірне нерухоме майно, наявність підстав його виникнення або факт невизнання чи оспорювання права співвласником, не наведено жодних доводів щодо порушення майнових прав малолітнього ОСОБА_3

Виходячи зі змісту частин 1-5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Так, згідно ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на такі обставини.

Так, відповідно до положень норм ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України власник вправі звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, який ураховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право.

Однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України) і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними. Тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

Разом з тим, поділ спільного майна подружжя не може використовуватися учасниками цивільного обороту для уникнення сплати боргу боржником або виконання судового рішення про стягнення боргу. Боржник, проти якого ухвалене судове рішення про стягнення боргу та накладено арешт на його майно, та його дружина, які здійснюють поділ майна, діють очевидно недобросовісно та зловживають правами стосовно кредитора, оскільки поділ майна порушує майнові інтереси кредитора і направлений на недопущення звернення стягнення на майно боржника. Тому правопорядок не може залишати поза реакцією такі дії, які хоч і не порушують конкретних імперативних норм, але є очевидно недобросовісними та зводяться до зловживання правом (правова позиція Верховного Суду, викладена в постанові від 06 березня 2019 року у справі №61-156св17).

У даному випадку, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що намагання укласти шлюбний договір, а також позовні вимоги ОСОБА_2, є очевидно недобросовісними та зводяться до зловживання правом, оскільки спрямовані на свідоме порушення прав стягувачів у виконавчих провадженнях та можливе ускладнення ходу виконавчих проваджень, з метою унеможливити звернення стягнення на спірне нерухоме майно в порядку виконання судового рішення.

Зняття арешту зі спірного нерухомого майна порушить законні права та інтереси не лише сторін у справі, а й третіх осіб, в інтересах яких накладено арешт.

Крім того, відповідач ОСОБА_4, як боржник у виконавчих провадженнях, не оскаржувала дій державних виконавців, що підтверджує відсутніть порушення прав чи свобод боржника у виконавчому провадженні та зводиться до зловживанням правом ОСОБА_2

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог.

Доводи скаржника висновків суду першої інстанції не спростовують, на законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду не впливають.

До того ж, у апеляційній скарзі ОСОБА_2 зменшив розмір позовних вимог та фактично змінив предмет позову, що на стадії перегляду судом апеляційної інстанції оскаржуваного судового рішення є недопустимим.

Крім того, ОСОБА_2 у своїх доводах посилався на те, що судом першої інстанції не застосовано ст.60 СК України, частина перша якої визначає, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Разом з тим, згідно ч.2 ст.73 СК України стягнення може бути накладено на майно, яке є спільною сумісною власністю подружжя, якщо судом встановлено, що договір був укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї і те, що було одержане за договором, використано на її потреби.

У даному випадку, в ході розгляду справи не встановлено та позивачем ОСОБА_2 не доведено, що його дружина ОСОБА_4, орендуючи приміщення у третіх осіб та займаючись підприємницькою діяльністю, використовувала грошові кошти не в інтересах сім'ї.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

За наведених вище обставин, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 21 листопада 2018 року, - залишити без змін, як таке, що ухвалене з дотриманням норм процесуального права, вірним застосуванням норм матеріального права, є законним та обґрунтованим.

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 21 листопада 2018 року, - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повне судове рішення складене 21 березня 2019 року.

Суддя-доповідач: І.М.Вербова

Судді: В.В. Саліхов

В.В.Соколова