Справа № 567/1030/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 листопада 2019 року м. Острог

Острозький районний суд Рівненської області у складі:

головуючий суддя - Назарук В.А.

при секретарі - Гічиновська Я.В.

за участю

позивача ОСОБА_1

предстанвика позивача - Бойко В.Ф.

представника відповідача Державної казначейської служби України - Цуман І.В.

представника відповідача ГУНП в Рівненській області - Вінничук В.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до держави Україна в особі Державної казначейської служби України, Головного управління Національної поліції в Рівненській області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: начальник СРПП №3 Острозького відділу поліції Головного управління Національної поліції в Рівненській області ОСОБА_5, поліцейський СРПП №2 Острозького відділу поліції Головного управління Національної поліції в Рівненській області ОСОБА_3 , поліцейський СРПП №3 Острозького відділу поліції Головного управління Національної поліції в Рівненській області ОСОБА_4, про відшкодування матеріальної та моральної шкоди

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся з позовом в суд до держави Україна в особі Державної казначейської служби України, Головного управління Національної поліції в Рівненській області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: начальник СРПП №3 Острозького відділу поліції Головного управління Національної поліції в Рівненській області ОСОБА_5, поліцейський СРПП №2 Острозького відділу поліції Головного управління Національної поліції в Рівненській області ОСОБА_3 , поліцейський СРПП №3 Острозького відділу поліції Головного управління Національної поліції в Рівненській області ОСОБА_4 , про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового слідства, прокуратури і суду.

Свої вимоги мотивує тим, що неодноразово незаконно під час керування транспортними засобами його зупиняли працівники поліції, які складали щодо нього протоколи про адміністративні правопорушення, передбачені ст.130 КУпАП, справи по чотирьох з яких в подальшому було закрито Острозьким районним судом, а по одній на нього було накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 10200 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік та при цьому в подальшому, за його апеляційною скаргою постанова суду була скасована та справа про адміністративне правопорушення була закрита за відсутністю в діях складу адміністративного правопорушення.

Зокрема зазначив, що 8 травня 2018 року біля 18 год. 05 хв. під час керування автомобілем ВАЗ 2108 був зупинений працівниками поліції, які обшукали його та автомобіль та працівник поліції ОСОБА_5 повідомив його про те, що він перебуває в стані наркотичного сп`яніння і пред`явив вимогу проїхати в наркологічний диспансер м.Рівне для огляду на стан наркотичного сп`яніння, яку він виконав, але перебуваючи в стресовому стані, з фізіологічних причин, не зміг здати аналіз сечі під наглядом поліцейського, у зв`язку з чим поліцейським ОСОБА_3 щодо нього було складено протокол про адміністративне правопорушення за відмову від проходження огляду на стан сп`яніння.

Зазначив, що поліцейський ОСОБА_5 погрожував йому систематичними перевірками на стан наркотичного сп`яніння, принижував його гідність, обзиваючи наркоманом.

Пояснив, що 11 травня 2018 р. добровільно пройшов огляд на стан наркотичного сп`яніння в Острозькій обласній психіатричній лікарні Рівненської області, під час якого ознак наркотичного сп`яніння виявлено не було.

Постановою Острозького районного суду від 06 липня 2018 р. справу №567/632/18 про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП, щодо нього закрито за відсутністю в діях складу адміністративного правопорушення.

Зазначив, що у зв`язку з незаконними діями поліцейських понад два місяці (з 08 травня до 16 липня 2018 року) перебував під судом.

Пояснив, що 14 травня 2018 року біля 18 год. 35 хв. поліцейський ОСОБА_5 знову зупинив його під час керування автомобілем ВАЗ 2108 та вчинив аналогічні дії і незважаючи на те, що він пред`явив йому довідку лікаря-нарколога від 11 травня 2018 р., вимагав від нього пройти в м.Рівне огляд на стан сп`яніння, на що він заперечив та запропонував пройти такий огляд в Острозькій ОПЛ, на що поліцейський не відреагував та склав щодо нього протокол про адміністративне правопорушення за порушення ч.1 ст.130 КУпАП.

Постановою Острозького районного суду від 05.09.2018 р. справу №567/654/18 про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП щодо нього закрито за відсутністю в діях складу адміністративного правопорушення.

Зазначаючи, що вказана постанова суду набула чинності 15.09.2018 року вважає, що понад два місяці (з 14 травня до 15 вересня 2018 року) перебував під судом.

Пояснив, що 17.05.2018 року працівники поліції ОСОБА_7 та ОСОБА_5 , продовжуючи його приниження та безпідставне переслідування, на автомобільній стоянці в м.Острог звинуватили його у керуванні автомобілем в стані наркотичного сп`яніння, затримали і доставили його в КЗ «Рівненський обласний центр психічного здоров`я населення» для проведення огляду на стан алкогольного та наркотичного сп`яніння. В результаті проведеного огляду було встановлено, що він в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції не перебував.

Пояснив, що 23.11.2018 р. продовжуючи свій намір його приниження та безпідставне переслідування, ті ж працівники поліції безпідставно зупинили його під час керування автомобілем, затримали і доставили до КЗ «Рівненський обласний центр психічного здоров`я населення» для проведення огляду на стан алкогольного та наркотичного сп`яніння, під час проведення якого було встановлено, що він в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння не перебував.

Зазначив, що у зв`язку з систематичним переслідуванням працівниками Острозького ВП ГУНП в Рівненській області припинив користуватися автомобілем і переїхав на постійне місце проживання з АДРЕСА_5 .

Пояснив, що 04.04.2019 року біля 21 години керував мопедом по провулку Садовому м.Острог і коли не зміг проїхати із-за того, що проїзд до будинку був загороджений легковими автомобілями, то протягнув мопед під шлагбаумом, а коли в подальшому вів його в руках, то на нього накинувся поліцейський і застосував сльозогінний спеціальний засіб. Після цього поліцейські надягнули на нього кайданки та з застосуванням насильства посадили в автомобіль поліції, доставили його в Острозьку обласну психіатричну лікарню, де за направленням поліцейського було проведено огляд на стан алкогольного і наркотичного сп`яніння за результатами якого щодо нього було складено протокол про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП.

Також щодо нього було складено протокол про адміністративне правопорушення за незупинку транспортного засобу на вимогу працівника поліції по ст.122-2 КУпАП.

Зазначив, що постановою Острозького районного суду від 26.06.2019 р. його було визнано таким, що вчинив правопорушення, передбачені ст.122-2 і ч.1 ст.130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 10200 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік, але постановою Рівненського апеляційного суду від 02.08.2019 року зазначена постанова була скасована та прийнято нову постанову, якою справу про адміністративні правопорушення, передбачені ст.122-2, ч.1 ст.130 КУпАП щодо нього закрито за відсутністю в діях складу адміністративного правопорушення.

У зв`язку з цим вважає, що біля чотирьох місяців (з 04 квітня до 02 серпня 2019 року) перебував під судом.

Зазначаючи про те, що в період часу з 08.05.2018 року по 02.08.2019 року п`ять разів безпідставно був підданий незаконному переслідуванню з боку працівників Острозького ВП ГУНП, які застосовували щодо нього фізичне насильство, вважає, що в нього виникло право на відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконним діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду, зважаючи на нервові стреси, відчуття тривоги, у тому числі за своє здоров`я, сильні душевні переживання та моральні страждання, приниження, розгубленість, інші негативні наслідки притягнення до адміністративної відповідальності.

Окрім того, вказує на те, що є особою з обмеженими фізичними можливостями і його пенсія була єдиним джерелом сімейного бюджету, а після складання щодо нього протоколів про адміністративні правопорушення був змушений звертатися за фінансовою підтримкою до рідних для відновлення здоров`я і оплати послуг захисника.

Пояснив, що участь у судових засіданнях руйнувала його душевний спокій, завдавала моральних переживань, змушувала нервувати, створювала дискомфорт, порушувала звичайний ритм життя та призводила до порушення нормальних життєвих зв`язків.

З врахуванням зазначених обставин вважає, що йому було спричинено моральну шкоду, розмір якої у грошовому розмірі оцінив в 35000 гривень.

Окрім того, вказує, що внаслідок неправомірних дій працівників поліції загострювалися наявні у нього хвороби, через що був змушений звертатися за медичною допомогою до Острозької центральної районної лікарні, в якій тричі в зазначений період переслідування перебував на стаціонарному лікуванні.

Крім того зазначив, що незаконними діями поліцейських йому заподіяна матеріальна шкода у вигляді сум, сплачених адвокату, у зв`язку із наданням ним правничої професійної допомоги у розмірі 20000 грн.

Ухвалою Острозького районного суду від 03.09.2019 року відкрито спрощене позовне провадження у справі, зобов`язано Державну казначейську службу України та Головне управління Національної поліції України в Рівненській області в п`ятнадцятиденний строк з дня отримання цієї ухвали подати відзив на позовну заяву, який має відповідати вимогам ст.178 ЦПК України.

Цією ж ухвалою було встановлено позивачу строк п`ять днів з дня отримання копії відзиву, протягом якого він мав право подати суду відповідь на відзив, передбачений ст.179 ЦПК України. Одночасно з поданням суду відповіді на відзив позивач був зобов`язаний її копію надіслати іншим учасникам справи.

Скориставшись своїм правом, відповідачами було подано відзив на позовну заяву, в якому відповідачі позов не визнали.

В обґрунтування заперечень проти позову ГУНП в Рівненській області зазначило, що позивачем не надано рішення суду, яким було визнано незаконними дії чи бездіяльність посадових чи службових осіб органу дізнання, досудового слідства, прокуратури або суду, що було б передумовою настання відповідальності за ст.1176 ЦК України.

Окрім того, вказуючи на те, що інспектори поліції, які складали матеріали по справах про адміністративні правопорушення щодо позивача, відповідно до ст.1, 5 Закону України «Про оперативно-розшукову діяльність», Закону України «Про Національну поліції», Положення про Головне управління Національної поліції в Рівненській області не є органом, що здійснює оперативно-розшукову діяльність або досудове розслідування, то спір щодо відшкодування моральної шкоди за позовними вимогами ОСОБА_1 не регулюється Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».

Одночасно, зазначаючи про те, що позивач на доведення позову в частині стягнення матеріальної шкоди по оплаті професійної правничої допомоги надав лише свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю, просить відмовити в позові і в цій частині.

В обґрунтування заперечень проти позову Державна казначейська служба України в відзиві зазначила, що не вступала у будь-які правовідносини з позивачем та своїми діями чи бездіяльністю не завдала позивачу шкоди.

В обґрунтування заперечень проти позову зазначила, що позивачем не надано рішення суду, яким було визнано незаконними дії чи бездіяльність посадових чи службових осіб органу дізнання, досудового слідства, прокуратури або суду щодо нього, що було б передумовою настання відповідальності за ст.1176 ЦК України.

Вважає, що позивачем жодним доказом не підтверджено те, що він зазнавав приниження, зневагу, а також те, що було порушено його нормальні життєві зв`язки та його перебування, у зв`язку з цим, на лікуванні.

Одночасно, зазначаючи про те, що позивач на доведення позову в частині стягнення матеріальної шкоди по оплаті професійної правничої допомоги не надав належних доказів, просить відмовити в позові і в цій частині.

Відзив ГУНП в Рівненській області на позовну заяву отримано позивачем 23.09.2019 року. Отже, з врахуванням ухвали суду від 03.09.2019 року, якою позивачу було встановлено строк п`ять днів з дня отримання копії відзиву, протягом якого він мав право подати суду відповідь на відзив, передбачений ст.179 ЦПК України, строк на подання відповіді на відзив у позивача закінчився 28.09.2019 року.

Відзив Державної казначейської служби України на позовну заяву отримано позивачем 27.09.2019 року. Отже, з врахуванням ухвали суду від 03.09.2019 року, якою позивачу було встановлено строк п`ять днів з дня отримання копії відзиву, протягом якого він мав право подати суду відповідь на відзив, передбачений ст.179 ЦПК України, строк на подання відповіді на відзив у позивача закінчився 02.10.2019 року.

09.10.2019 року позивач надіслав відповідачам заперечення на відзив, який по формі відповідає відповіді на відзив. Того ж дня зазначене заперечення, яке не підписано позивачем та датоване 10.10.2019 року, було надано суду.

Відповідно до ч.4 ст.179 ЦПК України, відповідь на відзив подається в строк, встановлений судом, а відповідно до частини 2 зазначеної статті, відповідь на відзив підписується позивачем або його представником.

Оскільки заперечення на відзив було не підписане позивачем та подано з пропуском встановленого судом строку, а заяв про поновлення чи продовження такого строку позивач не подавав, то на підставі ст.126, 127, ч.2, 4 ст.183 ЦПК України, суд ухвалив залишити заперечення позивача на відзив без розгляду.

Окрім того, в судовому засіданні 09.10.2019 року позивач подав суду письмове клопотання про долучення доказів, за яким просив долучити до матеріалів справи договір про надання послуг захисника від 04.06.2018, додаткову угоду від 04.06.2018, договір про надання послуг захисника від 14.06.2018, додаткову угоду від 14.06.2018, договір про надання послуг захисника від 24.05.2019, додаткову угоду від 24.05.2019, а 28.10.2019 року на адресу суду надійшло письмове клопотання про долучення документів, за яким представник позивача просив долучити до матеріалів справи копію постанови Острозького районного суду Рівненської області від 26.06.2019 року та копію постанови Рівненського апеляційного суду від 02.08.2019 року у справі №567/463/19.

В судовому засіданні 09.10.2019 року позивач подав суду письмове клопотання про витребування доказів за яким просив витребувати з Острозького районного суду справи про адміністративні правопорушення щодо ОСОБА_1 за ч.1 ст.130 КУпАП №567/632/18, №567/645/18 та №567/463/19. За іншим письмовим клопотанням, яке було подано в судовому засіданні 09.10.2019 року, позивач просив допитати в якості свідків по даній справі ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_1 .

Того ж дня, в судовому засіданні позивач та його представник заявили усне клопотання про долучення до матеріалів справи копій епікризів щодо ОСОБА_1 від 24.05.2019 року та 25.06.2019 року.

Відповідно до ч.2 ст.83 ЦПК України, позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви. Частиною 4 зазначеної статті визначено, що якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу, а частиною 5 цієї ж статті визначено, що у випадку визнання поважними причин неподання учасником справи доказів у встановлений законом строк суд може встановити додатковий строк для подання вказаних доказів.

Звертаючись до суду з зазначеними клопотаннями, позивач всупереч ч.4 ст.83 ЦПК України письмово не повідомляв суд про неможливість їх подання у встановлений законом строк, всупереч ч.9 ст.83 ЦПК України заздалегідь не надсилав їх учасникам справи та в судовому засіданні не обгрунтував неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від нього, а тому за правилами ч.8 ст.83 ЦПК України зазначені докази до розгляду судом не прийняті.

11.11.2019 року позивач звернувся до суду з заявою про залишення його позовної заяви про відшкодування матеріальної та моральної шкоди без розгляду.

Ухвалою суду від 11.11.2019 року в задоволенні заяви ОСОБА_1 про залишення без розгляду поданого ним позову до Державної казначейської служби України, Головного управління Національної поліції України в Рівненській області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: начальник СРПП №3 Острозького відділу поліції Головного управління Національної поліції в Рівненській області ОСОБА_5., поліцейський СРПП №2 Острозького відділу поліції Головного управління Національної поліції в Рівненській області ОСОБА_3, поліцейський СРПП №3 Острозького відділу поліції Головного управління Національної поліції в Рівненській області ОСОБА_4, про відшкодування матеріальної та моральної шкоди було відмовлено на підставі п.5 ч.1 ст.257 ЦПК України, зважаючи на те, що зазначена заява була подана після початку розгляду справи по суті.

В судовому засіданні позивач позов підтримав з підстав викладених в позовній заяві, просив суд позов задовольнити.

В судовому засіданні представники відповідачів позов не визнали, посилаючись на обставини викладені у відзивах на позов та просили суд відмовити в його задоволенні за безпідставністю та недоведеністю.

Треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору начальник СРПП №3 Острозького відділу поліції Головного управління Національної поліції в Рівненській області ОСОБА_5., поліцейський СРПП №2 Острозького відділу поліції Головного управління Національної поліції в Рівненській області ОСОБА_3, поліцейський СРПП №3 Острозького відділу поліції Головного управління Національної поліції в Рівненській області ОСОБА_4 про час та місце розгляду справи були повідомлені у встановленому законом порядку, в судове засідання не з`явились, про причини неявки суд не повідомляли.

Від імені третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору пояснень по суті спору на адресу суду не надходило.

Суд, визначивши юридичну природу правовідносин і закон який їх регулює, заслухавши пояснення сторін, дослідивши подані письмові докази в їх сукупності та взаємозв`язку, вважає, встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Звертаючись до суду з позовом до держави Україна в особі Державної казначейської служби України, Головного управління Національної поліції в Рівненській області про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового слідства, прокуратури і суду, позивач зазначає, що неодноразово під час керування транспортними засобами його зупиняли працівники поліції, які складали щодо нього протоколи про адміністративні правопорушення, передбачені ст.130 КУпАП, справи по чотирьох з яких в подальшому було закрито Острозьким районним судом, а по одній на нього було накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 10200 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік та при цьому, в подальшому, за його апеляційною скаргою постанова суду була скасована та справа про адміністративне правопорушення була закрита за відсутністю в діях складу адміністративного правопорушення.

При цьому, зазначає, що 8 травня 2018 року біля 18 год. 05 хв. працівники поліції незаконно обшукали його і автомобіль та поліцейський ОСОБА_5 погрожував йому систематичними перевірками на стан наркотичного сп`яніння, принижуючи його гідність, обзиваючи наркоманом, 14 травня 2018 року біля 18 год. 35 хв. поліцейський ОСОБА_5 вчинив щодо нього аналогічні дії, 17.05.2018 року працівники поліції ОСОБА_7 та ОСОБА_5 , продовжуючи його приниження та безпідставне переслідування, на автомобільній стоянці в м.Острог знову звинуватили його у керуванні автомобілем в стані наркотичного сп`яніння, затримали і доставили його в КЗ «Рівненський обласний центр психічного здоров`я населення» для проведення огляду на стан алкогольного та наркотичного сп`яніння, 23.11.2018 р. продовжуючи його приниження та безпідставне переслідування, ті ж працівники поліції безпідставно зупинили його під час керування автомобілем, затримали і доставили до КЗ «Рівненський обласний центр психічного здоров`я населення» для проведення огляду на стан алкогольного та наркотичного сп`яніння, під час проведення якого було встановлено, що він в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння не перебував, а 04.04.2019 року біля 21 години щодо нього працівниками поліції було застосовано сльозогінний спеціальний засіб, кайданки та фізичне насильство.

Зазначаючи про те, що в період часу з 08.05.2018 року по 02.08.2019 року п`ять разів безпідставно був підданий незаконному переслідуванню з боку працівників Острозького ВП ГУНП, вважає, що в нього виникло право на відшкодування шкоди, завданої незаконним діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду, а також право на відшкодування матеріальної шкоди.

Окрім того, вказує, що внаслідок неправомірних дій працівників поліції загострювалися наявні у нього хвороби, через що був змушений звертатися за медичною допомогою до Острозької центральної районної лікарні, в якій тричі в зазначений період переслідування перебував на стаціонарному лікуванні.

Крім того зазначив, що незаконними діями поліцейських йому заподіяна матеріальна шкода у вигляді сум, сплачених адвокату, у зв`язку із наданням ним правничої професійної допомоги у розмірі 20000 грн.

Положеннями статті 56 Конституції України визначено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до ч.2 ст.1176 ЦК України, право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом.

В даних спірних правовідносинах таким законом є Закон України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».

Відповідно до ч.1, 2 ст.1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» шкода, завдана громадянинові внаслідок: 1) незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян; 2) незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу; 3) незаконного проведення оперативно-розшукових заходів, передбачених законами України "Про оперативно-розшукову діяльність", "Про організаційно-правові основи боротьби з організованою злочинністю" та іншими актами законодавства.

У випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду.

Згідно із п.4 ч.1 ст.2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку закриття справи про адміністративне правопорушення.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме: у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 ЦК України).

Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі статті 1174 ЦК України.

Відповідно до цієї норми обов`язок відшкодувати завдану шкоду потерпілому покладається не на посадову особу, незаконним рішенням, дією чи бездіяльністю якої завдано шкоду, а на державу Україна.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Вирішуючи позов в частині позовної вимоги про відшкодування моральної шкоди, суд виходить із наступного.

Відповідно до ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода, зокрема, може полягати у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Отже, моральну шкоду розуміють як втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до пунктів 4, 5 статті 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», громадянинові відшкодовується моральна шкода та суми, сплачені громадянином у зв`язку з поданням йому юридичної допомоги у наведених в статті 1 цього Закону випадках, зокрема, у разі незаконного накладення штрафу.

Відповідно до ч.2 ст.83 ЦПК України, позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви.

Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які данні, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Частиною 2 зазначеної статті визначено, що ці данні встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків.

Вирішуючи спір, суд керується положеннями ч.1 ст.13 ЦПК України, якою визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках та частиною 3 статті 12, частиною 1 статті 81 ЦПК України, якими передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, установлених цим Кодексом.

Звертаючись до суду з позовом про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, позивач в якості доказів надав суду копії пенсійного посвідчення на своє ім`я з якого встановлено, що позивач отримує пенсію по інвалідності 3 групи з 18.07.2018 року, постанову Острозького районного суду Рівненської області від 06.07.2018 року у справі №567/632/18, якою закрито справу про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП щодо ОСОБА_1 за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення щодо подій, які мали місце 08.05.2018 року, виписку з протоколу №71 медичного освідчення на стан сп`яніння від 11.05.2018 року з якої вбачається, що під час його освідчення ознак наркотичного сп`яніння встановлено не було, постанову Острозького районного суду Рівненської області від 05.09.2018 року (короткий текст постанови, яка містить запис про те, що вона не набрала законної сили) у справі №567/632/18, якою закрито справу про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП щодо ОСОБА_1 за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, постанову Рівненського апеляційного суду від 02.08.2019 року (витяг з ЄДСР) у справі №567/463/19, якою скасовано постанову Острозького районного суду Рівненської області від 26.06.2019 року щодо ОСОБА_1, а провадження у справі закрито за відсутністю події та складу адміністративних правопорушень, передбачених ст.122-2 КУпАП, ч.1 ст.130 КУпАП, довідку Острозької ЦРЛ від 24.07.2018 року на ім`я ОСОБА_1 про перебування на лікуванні в кардіологічному відділенні 24.07.2018 року, висновок щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 17.05.2018 року щодо ОСОБА_1 в якій міститься запис про те, що під час огляду в РОЦПЗН в нього ознак сп`яніння не виявлено та аналогічний висновок від 23.11.2018 року, а також надав копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю №212, видане на ім`я Бойка В.Ф. і оригінал приходного касового ордеру №15/18 від 15.06.2018 року адвоката Бойко В.Ф. про отримання від ОСОБА_1 5000 грн. за надання послуг захисника у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП, оригінал приходного касового ордеру №29/18 від 05.09.2018 року адвоката Бойко В.Ф. про отримання від ОСОБА_1 6000 грн. за надання послуг захисника у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП та оригінал приходного касового ордеру №33/19 від 02.08.2019 року адвоката Бойко В.Ф. про отримання від ОСОБА_1 9000 грн. за надання послуг захисника у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП.

Відповідно до ч.1 ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування, а відповідно до ст.79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Вирішуючи спір, суд виходить з того, що позивач не довів належними доказами факт незаконного накладення на нього штрафу у зв`язку з розглядом справ про адміністративні правопорушення щодо нього, оскільки з наданих ним доказів вбачається, що справа про адміністративне правопорушення №567/632/18 за ч.1 ст.130 КУпАП була закрита Острозьким районним судом 06.07.2018 року за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення. Водночас, суд виходить з того, що ОСОБА_1 не надав належних доказів притягнення його до адміністративної відповідальності по справі про адміністративне правопорушення №567/654/18, оскільки надана ним копія постанови по даній справі містить запис про те, що вона не набрала законної сили, а надана ним копія постанови по справі 567/463/19 не містить відомостей щодо якої саме особи вона складена.

При цьому, суд бере до уваги і те, що ОСОБА_1 , як учасник зазначених справ (як він сам на те вказує), не був обмежений в можливості отримати відповідні документи в судах для подання їх до суду в якості доказів, відповідно до ч.2 ст.83 ЦПК України.

Аналізуючи при цьому, подані позивачам в якості доказів копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю №212, видане на ім`я Бойка В.Ф. , оригінал приходного касового ордеру №15/18 від 15.06.2018 року адвоката Бойко В.Ф. про отримання від ОСОБА_1 5000 грн. за надання послуг захисника у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП, оригінал приходного касового ордеру №29/18 від 05.09.2018 року адвоката Бойко В.Ф. про отримання від ОСОБА_1 6000 грн. за надання послуг захисника у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП та оригінал приходного касового ордеру №33/19 від 02.08.2019 року адвоката Бойко В.Ф. про отримання від ОСОБА_1 9000 грн. за надання послуг захисника у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП, суд виходить з того, що вони не містять інформацію щодо того, що послуги захисника адвокатом Бойко В.Ф. для ОСОБА_1 надавались саме з приводу справ про адміністративні правопорушення про які він вказує в своєму позові.

Вирішуючи спір, суд виходить і з того, що позивачем не надано рішення суду, яким було визнано незаконними дії чи бездіяльність посадових чи службових осіб органу поліції щодо нього, що було б передумовою настання відповідальності за ст.1176 ЦК України, а тому у позові слід відмовити.

Одночасно суд вважає безпідставними доводи Державної казначейської служби України про те, що оскільки Державна казначейська служба України не допускала протиправної поведінки щодо позивача, то вона є неналежним відповідачем у справі.

Згідно зі ст.23, 48 Бюджетного кодексу України в Україні застосовується казначейська форма обслуговування Державного бюджету України, яка передбачає здійснення Державним казначейством України операцій з коштами державного бюджету шляхом їх списання з відповідного казначейського рахунку.

Пунктами 1, 35, 38 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2011 р. № 845, у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 30 січня 2013 № 45 передбачено, що цей Порядок визначає механізм виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів, прийнятих судами.

Зокрема, Казначейство здійснює безспірне списання коштів державного бюджету для відшкодування (компенсації): 1) шкоди, заподіяної громадянинові незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що провадить оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, органу прокуратури або суду; 2) шкоди, заподіяної фізичним та юридичним особам внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, їх посадових чи службових осіб під час здійснення ними своїх повноважень; 3) шкоди, заподіяної органом державної влади у сфері нормотворчої діяльності; 4) різниці між сумою коштів, що надійшли до державного бюджету від реалізації конфіскованого або зверненого судом у дохід держави майна, іншого майна, у тому числі валютних цінностей, що переходять у власність держави, та сумою, встановленою у судовому рішенні; 5) шкоди, заподіяної фізичній особі внаслідок кримінального правопорушення (п.35 Порядку).

Для забезпечення безспірного списання коштів державного бюджету згідно з пунктом 35 цього Порядку в Казначействі відкривається в установленому порядку відповідний рахунок.

Відповідно до п.п.3 п.4 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 квітня 2015 року № 215, казначейство відповідно до покладених на нього завдань та в установленому законом порядку здійснює безспірне списання коштів державного та місцевих бюджетів або боржників на підставі рішення суду.

Аналогічна позиція зазначена і в ч.1 ст.3 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», за якою виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень, за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Керуючись ст. ст. 4, 10, 12, 18, 19, 42, 81, 82, 141, 200, 206, 263-265 ЦПК України, ст. ст. 1167, 1176 ЦК України,

в и р і ш и в:

в позові ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до держави Україна в особі Державної казначейської служби України (місцезнаходження: м.Київ, вул.Бастіонна, 6, ), Головного управління Національної поліції в Рівненській області (місцезнаходження: м.Рівне, вул.Хвильового, 2, ), треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: начальник СРПП №3 Острозького відділу поліції Головного управління Національної поліції в Рівненській області ОСОБА_5 (місцезнаходження: м.Острог, пр-кт Незалежності, 89 Рівненської області), поліцейський СРПП №2 Острозького відділу поліції Головного управління Національної поліції в Рівненській області ОСОБА_3 (місцезнаходження: м . Острог, пр-кт Незалежності, 89 Рівненської області), поліцейський СРПП №3 Острозького відділу поліції Головного управління Національної поліції в Рівненській області ОСОБА_4 (місцезнаходження: м . Острог, пр-кт Незалежності, 89 Рівненської області), про відшкодування матеріальної та моральної шкоди відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Рівненського апеляційного суду через Острозький районний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 26.11.2019.

Суддя Острозького районного судуНазарук В.А.