ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Справа № 685/1687/18
Провадження № 22-ц/4820/510/19
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 березня 2019 року м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Хмельницького апеляційного суду

в складі: головуючого судді - Гринчука Р.С.,

суддів: Костенка А.М., Спірідонової Т.В.,

розглянула без повідомлення учасників справи справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Теофіпольського районного суду Хмельницької області від 26 грудня 2018 року, судя Бурлак Г.І., у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа без самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - приватний нотаріус Теофіпольського районного нотаріального округу Сурма Галина Францівна про визнання свідоцтв про право на спадщину недійсними та скасування державної реєстрації права власності на земельні ділянки,

встановила:

У грудні 2018 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_3 про визнання свідоцтв про право на спадщину недійсними та скасування державної реєстрації права власності на земельні ділянки.

В обґрунтування позову зазначив, що його баба, ОСОБА_5, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року, заповіла своє майно відповідачу, на підставі чого спадкова справа була відкрита 28.08.2016 року приватним нотаріусом Теофіпольського районного нотаріального округу. Однак померла ОСОБА_5 до дня сметрі проживала у селі Васьківчики Красилівського району, що на думку позивача, є порушенням Закону України «Про нотаріат», адже відкриття спадщини мало б здійснюватись в Красилівському нотаріальному окрузі за останнім місцем проживання ОСОБА_5

Зазначив, що ІНФОРМАЦІЯ_2 року помер його дід, ОСОБА_6, який також на день смерті проживав у селі Васьківчики Красилівського району, однак спадкова справа теж була відкрита на території Теофіпольського районного нотаріального округу через 19 років після смерті, що на думку позивача, є порушенням законодавства України і його законних прав на отримання спадщини.

Вказав, що відповідач ОСОБА_3, який вступив у спадщину після смерті ОСОБА_5 та ОСОБА_6, надав нотаріусу Теофіпольського районного нотаріального округу Сурмі Г.Ф. недостовірну інформацію про останнє місце проживання баби і діда на день їх смерті.

Просив суд визнати недійсними та скасувати свідоцтва про право на спадщину № НОМЕР_5 та № НОМЕР_6, які видані 28.09.2016 року приватним нотаріусом Теофіпольського районного нотаріального округу Сурмою Г.Ф., та скасувати державну реєстрацію права власності на земельні ділянки за кадастровими номерами НОМЕР_1, НОМЕР_2, НОМЕР_3, НОМЕР_4.

Ухвалою Теофіпольського районного суду Хмельницької області від 26 грудня 2018 року позовну заяву було повернуто заявнику.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив ухвалу скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

В обґрунтування скарги зазначив, що суд належним чином не дослідив обставини, які мають значення для справи, не надав оцінки доказам, які містяться в матеріалах справи, а тому оскаржувана ухвала є необґрунтованою та незаконною, що тягне за собою її скасування.

Розгляд справи колегією апеляційного суду проведений в порядку ч. 2 ст. 369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 п. 6 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

За змістом п. 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції, є порушення норм матеріального та процесуального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції порушив норми процесуального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що ухвалою Теофіпольського районного суду Хмельницької області від 06 грудня 2018 року позовну заяву було залишено без руху, надано строк для виправлення недоліків - десять днів з дня отримання копії ухвали.

Ухвалу суду було направлено позивачу до виконання, однак до суду повернувся поштовий конверт із відміткою «за закінченням встановленого терміну зберігання».

12 грудня 2018 року позивач звернувся до суду із клопотанням про усунення недоліків та подав виправлену позовну заяву.

Повертаючи позовну заяву, суд дійшов висновку, що позивач не зазначив які саме його права чи законні інтереси підлягають захисту та до позовної заяви позивач не подав обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, тобто не зазначив доказів, що він звертався до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини у встановленому законом порядку, а тому вимоги ухвали про залишення позовної заяви без руху ОСОБА_1 були не виконанні.

Висновки суду першої інстанції є помилковими з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Кожна людина має можливість безперешкодного звернення до суду за захистом своїх прав. Це право гарантується частиною 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, в якій зазначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.

Так, у рішенні ЄСПЛ у справі «Белле проти Франції» суд зазначив, що «частина 1 статті 6 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права» (Bellet v. France, 04/12/1995, Series A № 333-B, crop. 42, пункт 36).

У справі ЄСПЛ «Ґолдер проти Сполученого Королівства» від 21.02.1975 року суд встановив, що одним із аспектів права на звернення до суду є право доступу, тобто право розпочати провадження у судах з цивільних питань (серія А № 18, п.п. 25, 34).

Як свідчить позиція Суду у зазначених справах, основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання.

Отже, колегія суддів дійшла висновку, що особі, яка звернулася до суду за захистом свого права, повинна бути забезпечена можливість реалізувати таке право без будь-яких перепон чи ускладнень.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Висновок суду про те, що незазначення позивачем його прав чи законних інтересів, які підлягають захисту, є підставою для залишення позовної заяви без руху, і в подальшому її повернення - є хибним.

Вказана позиція суду першої інстанції не узгоджується з гарантованим кожному правом на доступ до суду для захисту прав, свобод чи законних інтересів, яке повинно бути реалізоване відповідно до порядку встановленого цивільним процесуальним законодавством України.

Відповідно до ч. 1,3 ст. 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п'яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Колегія суддів приходить до висновку, що позовна заява ОСОБА_1 про визнання свідоцтв про право на спадщину недійсними та скасування державної реєстрації права власності на земельні ділянки відповідає статтям 175 і 177 ЦПК України.

Так, ОСОБА_1 у позовній заяві виклав свої вимоги щодо предмета спору, яким є спадкове майно, а також обґрунтував з приводу чого у нього виник спір з відповідачем. Виклавши обставини, якими ОСОБА_1 обґрунтовував свої вимоги, він також зазначив докази, що підтверджують вказані обставини, а саме: заповіт, свідоцтва про смерть, довідки про місце проживання, відповідь нотаріуса на запит представника позивача тощо.

Вказані докази (їх копії), на яких грунтуються позовні вимоги ОСОБА_1, були додані до позовної заяви в порядку ч. 5 ст. 177 ЦПК України.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 1 ст. 81 ЦПК України).

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили (ч.2 ст. 89 ЦПК України).

На підставі вище вказаного, суд першої інстанції безпідствно визначив однією з причин повернення позовної заяви - неподання ОСОБА_1 обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії та незазначення доказів звернення до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини.

Відповідно до ч. 3 ст. 89 ЦПК України суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З частини 1 статті 229 ЦПК України можна зробити висновок, що суд повинен безпосередньо дослідити докази при розгляді справи по суті.

Зазначене свідчить про те, що суд першої інстанції порушив норми процесуального права, оскільки суд не проводить оцінки та дослідження доказів на стадії залишення позовної заяви без руху або її повернення.

З цих підстав ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до Теофіпольського районного суду Хмельницької області.

Керуючись ст.ст. 374, 379, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів,

постановила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Теофіпольського районного суду Хмельницької області від 26 грудня 2018 року скасувати.

Справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа без самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - приватний нотаріус Сурма Галина Францівна про визнання свідоцтв про право на спадщину недійсними та скасування державної реєстрації права власності на земельні ділянки, направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Головуючий Судді: