Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05.12.2019 року м. Бар

Барський районний суд Вінницької області

в складі: головуючого, судді Хитрука В.М.

за участі секретаря судового засідання Ходи Д.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Бар Вінницької області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування моральної шкоди завданої внаслідок вчинення дорожньо-транспортної пригоди

ВСТАНОВИВ:

Позивачі звернулися до суду з позовом до ОСОБА_3 про відшкодування моральної шкоди завданої внаслідок вчинення дорожньо-транспортної пригоди, який мотивували тим, що ОСОБА_3 18.12.2015 о 23.30 год. керуючи автомобілем «ВАЗ-2121», державний номерний знак НОМЕР_1 , рухаючись автодорогою сполученням с. Шипинки - ст. «Копай» Барського району Вінницької області, виїхав на зустрічне узбіччя де допустив зіткнення із мотоблоком «Вітязь» у складі причепа, під керуванням ОСОБА_1 , який рухався в зустрічному напрямку. Внаслідок даної ДТП водій мотоблоку ОСОБА_1 та його пасажир ОСОБА_2 отримали численні тілесні ушкодження, тривалий час перебували на лікуванні, їм були проведенні хірургічні операції.

Ухвалою Барського районного суду від 18.03.2019 ОСОБА_3 визнано винним та звільнено від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 286, ч. 1 ст. 135 КК України у зв`язку з закінчення строків давності. Кримінальне провадження № 0000653 від 19.12.2015 про обвинувачення ОСОБА_3 закрито.

Позивачам завдано моральну шкоду. Добровільно відповідач не бажає відшкодувати заподіяну шкоду. Тому, позивачі просили суд стягнути з ОСОБА_3 на їх користь завдану моральну шкоду у розмірі по 100 000 тисяч гривень кожному, а також процесуальні витрати по наданню правової допомоги в сумі 10 000 гривень.

Представник позивачів адвокат Неволчук С.П. у судове засідання не з`явився, надав суду письмову заяву, в якій зазначив, що позовні вимоги підтримує повністю та наполягає на їх задоволенні, просить справу розглянути без його участі.

Відповідач ОСОБА_3 та його представники адвокати Панасюк І.І. та Кургаєв Д.М. були належно повідомлені про день та час розгляду справи у суді, викликався повісткою під розпис, але в судове засідання не з`явилися без поважної причини. У відзиві представник відповідача адвокат Кургаєв Д.М. зазначив, що позов не визнає та просить відмовити у його задоволенні в повному обсязі з наступних підстав, що позовні вимоги жодним доказом не підтвердженні, обґрунтовуються лише словами на папері.

Суд, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази, вважає, що позов доведений та обґрунтований i його слід задовольнити частково. До такого висновку суд дійшов з наступного.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

ОСОБА_3 18.12.2015 о 23.30 год., керуючи автомобілем «ВАЗ-2121», державний номерний знак НОМЕР_1 , рухаючись автодорогою сполученням с. Шипинки - ст. «Копай» Барського району Вінницької області, виїхав на зустрічне узбіччя де допустив зіткнення із мотоблоком «Вітязь» у складі причепа, під керуванням ОСОБА_1 , який рухався в зустрічному напрямку. Внаслідок даної ДТП водій мотоблоку ОСОБА_1 та його пасажир ОСОБА_2 , отримали тілесні ушкодження.

Згідно висновку судово-медичної експертизи № 30 від 11.04.2017 року, ОСОБА_1 , в результаті ДТП, отримав тілесні ушкодження у вигляді забою передньої черевної стінки, численних переломів кісток тазу зліва, з вивихом лівого стегна, перелому зовнішньої кісточки лівої гомілки, перелому 2-го ребра зліва та множинних саден обличчя, які належать до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості.

Відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 31 від 11.04.2017 року, ОСОБА_2 , в результаті ДТП, отримала тілесні ушкодження у вигляді закритого багато-уламкового, внутрішньо-суглобового перелому нижньої третини лівого стегна, зі зміщенням уламків, відкритого ( з наявністю рани ) перелому зовнішнього виростку лівої великогомілкової кістки, які належать до ушкоджень середнього ступеня тяжкості.

Відповідно до висновку комісійної авто-технічної транспортно - трасологічної експертизи № 3948/3949/17-21/460А від 28.07.2017, в даній дорожній обстановці водій автомобіля ОСОБА_3 повинен був керуватися технічними нормами вимог п. 12.1, а водій мотоблока ОСОБА_1 технічними нормами вимог п. 12.3 Правил дорожнього руху України. Місце зіткнення автомобіля та мотоблока розташовувалось на правому, по ходу руху мотоблока, узбіччі. З технічної точки зору, причиною виникнення дорожньо-транспортної пригоди стала невідповідність дій водія ОСОБА_3 технічним нормам п. 12.1 ПДР України. Водій ОСОБА_3 порушив вимоги п. 12.1 Правил дорожнього руху України. Порушення водієм ОСОБА_3 вимог п.12.1 Правил дорожнього руху України знаходяться у причинному зв`язку з наслідками дорожньо- транспортної пригоди.

Ухвалою Барського районного суду від 18.03.2019 ОСОБА_3 звільнено від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 286, ч. 1 ст. 135 КК України у зв`язку з закінчення строків давності. Кримінальне провадження № 0000653 від 19.12.2015 про обвинувачення ОСОБА_3 закрито.

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини,якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Згідно ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням транспортних засобів, а згідно з ч. 2 цієї статті, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій основі володіє транспортним засобом, використання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

В результаті ДТП позивачі отримали середньої тяжкості тілесні ушкодження, зокрема у виді переломів кісток тазу, переломів кінцівок. ОСОБА_1 провели хірургічну операцію на тазі, яка тривала 9 годин. Під час проведення операції, кістки тазу були скріплені металевими пластинами. Як наслідок, він не може ходити без допомоги палиці. Крім того, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 за наслідками перенесених травм отримали негативні психосоматичні та психоемоційні зміни, а саме порушення сну, швидку втомлюваність, знижений настрій, пригніченість, нервозність, дратівливість, образливість, чутливість, реакції замикання, емоційну напругу, насторогу.

Моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, на підставі ч.1 ст. 1167 ЦК України, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Верховний Суд України в Постанові Пленуму «Про судову практику справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року за № 4 звернув увагу судів на те, що встановлене Конституцією та законами України право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди є важливою гарантією захисту прав і свобод громадян та законних інтересів юридичних осіб. Тому суди винні забезпечити своєчасне, у повній відповідності із законом, вирішення справ, пов`язаних з відшкодуванням такої шкоди. Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до ч. 3 ст. 23 ЦК України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди, визначається судом, залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначеності розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Таким чином, виходячи із засад розумності та справедливості, суд вважає за необхідне та можливе відшкодувати кожному позивачу моральну шкоду у розмірі 70000 грн., що є обґрунтованою компенсацією (справедливою сатисфакцією) за страждання, яких вони зазнали у зв`язку з ушкодженням здоров`я.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також смертю фізичної особи.

В силу ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Тому, з відповідача ОСОБА_3 підлягає до стягнення на користь держави судовий збір у розмірі 1536,80 грн. (768,40 + 768,40 грн.), оскільки кожен з позивачів звільнений від сплати судового збору на підставі п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір».

Оскільки позивачі не надали до суду доказів понесених судових витрат на правову допомогу у розмірі 10 000 грн. тому вимога про їх стягнення з відповідачу задоволенню не підлягає.

На підставі ст. 23, ст. 1167 ЦК України, керуючись ст. 12, 13, 229, 264, 265, 273, 268 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 завдану внаслідок вчинення дорожньо-транспортної пригоди моральну шкоду в сумі 70 000 (сімдесят тисяч) гривень.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 завдану внаслідок вчинення дорожньо-транспортної пригоди моральну шкоду в сумі 70 000 (сімдесят тисяч) гривень.

Рішення може бути оскаржене у апеляційному порядку до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги через Барський районний суд. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення (ч.1 ст.354, ст.355 ЦПК України).

Суддя:

Повне судове рішення складено 09.12.2019