ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 грудня 2019 року

м. Харків

Справа № 2-3726/08/04

Провадження № 22-ц/818/5633/19

Харківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого Хорошевського О.М.

суддів Кіся П.В., Яцини В.Б.

за участю секретаря Брулевича В.В.

Учасники справи:

особа, що оскаржує рішення - Приватне акціонерне товариство «Концерн АВЕК та Ко»

позивач - ОСОБА_1

відповідач Харківської міської рада,

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою особи, яка не приймала участі у справі Приватного акціонерного товариства «Концерн АВЕК та Ко» на рішення Київського районного суду міста Харкова від 05 серпня 2008 року та на ухвалу Київського районного суду міста Харкова від 21 серпня 2008 року, постановлені суддею Донець О.В., за позовом ОСОБА_1 до Харківської міської ради про визнання права власності,

установив :

У липні 2008 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом в якому просив визнати за ним право власності на нежитлову будівлю літ. «А-2» за адресою: АДРЕСА_1 , площею 106, 2 кв м.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що ним за власні кошти за допомогою ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у 2004 році збудовано нежитлове приміщення санітарно-гігієнічного комплексу по АДРЕСА_1 . Хворостян P.A. та ОСОБА_4 , які допомагали йому при будівництві, на нежитлове приміщення не претендують. Роботи було виконано без розробки проекту та отримання відповідного дозволу на початок будівельних робіт, однак з додержанням будівельних та санітарних норм і правил. БТІ видало технічний паспорт на збудоване нежитлове приміщення. Таким чином, ним створено нове майно. Він звертався до відповідача стосовно оформлення правовстановлюючих документів на самочинно збудоване ним приміщення, однак йому в цьому було відмовлено. Посилаючись на викладене просив позов задовольнити.

Рішенням Київського районного суду міста Харкова від 05 серпня 2008 року задоволені.

Визнано за ОСОБА_1 право власності на нежитлову будівлю літ. «А-2» загальною площею 106,2 кв.м., розташовану по АДРЕСА_1 .

19 серпня 2008 року ОСОБА_1 подано заяву про виправлення описки у рішенні від 05 серпня 2008 року.

Ухвалою Київського районного суду міста Харкова від 21 серпня 2008 року внесено виправлення в рішення Київського районного суду м. Харкова від 05.08.2008 р. за позовом ОСОБА_1 до Харківської міської ради про визнання права власності, зазначивши адресу розташування нежитлової будівлі загальною площею 106,2 кв.м. як « АДРЕСА_2 » замість АДРЕСА_3 » з літ. «1А-2» замість літ. «А-2».

В апеляційній скарзі особа, яка не приймала участі у справі- ПАТ «Конценр АВЕК та Ко» просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, якими у задоволенні позовних вимог відмовити.

Зазначено, що на момент винесення оскаржуваних рішень, земельна ділянка на якій розташовано нежитлова будівля літ. «1А-2» знаходилась у користуванні АТ «Концерн АВЕК та Ко».

Таким чином, задоволення позовних вимог стосовно визнання права власності на самовільно збудовану будівлю, без згоди користувача земельної ділянки та навіть без залучення останнього у якості учасника по справі є свавільним порушенням статті 376 Цивільного кодексу України, яка містить пряме посилання на зазначені вимоги.

27.07.2007 року з урахуванням рішення виконавчого комітету Київської районної ради м. Харкова від 19.06.2007 року №127 «Про присвоєння нежитловим будівлям «1А-2», літ. «1Б-1», літ. «1В-1» було зареєстровано право власності на нежитлову будівлю літ. «1А-2», розташованою за адресою АДРЕСА_2 за Акціонерним товариством «КОНЦЕРН АВЕК ТА КО».

У скарзі зазначено, що експлікація приміщень до плану поверхів громадського будинку та план поверхів громадського будинку відповідно технічних паспортів від 04.06.2008 року наданих Буландо I.A ОСОБА_5 є ідентичними до експлікації приміщень до плану поверхів громадського будинку та плану поверхів посадського будинку визначених в технічному паспорті Апелянта від 21.11.2006 року (з урахуванням хнічної похибки - 0,9 м.2).

Вказане рішення суду безпосередньо стосується прав та інтересів Приватного акціонерного товариства «Концерн АВЕК та Ко», у в`язку з чим незалучення останнього до розгляду справи є грубим порушенням вимог процесуального та матеріального законодавства.

Технічний висновок, наданий позивачем в обґрунтування своїх вимог не містить підпису особи, яка є його розробником.

Також, у рішенні суду єдиним посиланням на норми матеріального права є посилання на статтю 331 Цивільного кодексу України, що регулює набуття права власності на новостворену річ. При цьому відсутнє будь-яке посилання на вимоги статті 376 Цивільного кодексу України, що є спеціальною нормою при вирішенні питань пов`язаних із самочинним будівництвом.

При розгляді зазначеної справи Київський районний суд м. Харкова відповідно до вимог статей 214, 215 ЦПК України повинен був вирішити наступні питання: з`ясувати правовий статус земельної ділянки та осіб, прав та інтересів яких торкається цей спір, хто є власником земельної ділянки, на якій правовій підставі позивач нею користується, перевірити наявність документу, що посвідчує право власності чи право користування земельною ділянкою, чи заявлено позивачем позов саме на підставах, передбачених ст. 376 ЦК України, якщо земельна ділянка, на якій здійснено будівництво, знаходиться у власності (користуванні) кількох осіб, чи врахована їхня думка при здійсненні самочинного будівництва, чи не порушуються їхні права цим будівництвом, з`ясувати відповідність чи невідповідність самочинно побудованих будівель державним будівельним, санітарним, протипожежним нормам.

Приписами статті 392 ЦК України (в редакції, що діяла на момент винесення оскаржуваних рішень) передбачають можливість визнання права власності лише у разі, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати документа, який засвідчує право власності.

При цьому, рішенням Київського районного суду м. Харкова від 05.08.2008 року судом була встановлена повна згода та відсутність заперечень відповідача - Харківської міської ради проти визнання права власності на новостворене майно за Буландо I.A ОСОБА_5 , відповідно не зрозуміло, чи мав місце взагалі спір про право й з яких причин позивачі звертаються до суду.

Проте, Київським районним судом м. Харкова не було звернуто уваги на вищезаначені вимоги, не досліджено жодної з вказаних обставин, що призвело до прийняття незаконного та необгрунтованого рішення у справі.

Також, копії накладних на будівельні матеріали, що були надані Позивачем до суду є неналежними доказами в розумінні положень статей 57-60 ЦК України ( в редакції, що діяла на момент винесення оскаржуваного рішення), у зв`язку з тим, що не містять інформацію щодо предмета доказування.

Так з огляду на зміст вказаних накладних, останні підтверджували лише купівлю матеріалів для будівницва, проте в матеріалах справи відсутні будь-які належні та допустимі докази, що ці будівельні матеріали було використано для будівництва спірної нежитлової будівлі.

Що стосується ухвали від 21.08.2008 року про виправлення описки, то зміна адреси та літерації об`єкту самочинного будівництва не є виправленням описки, а є зміною рішення в частині предмету позову, що суперечить самим принципам процесуального законодавства.

Переглядаючи законність та обґрунтованість рішень суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги судова колегія вважає, що скарга підлягає задоволенню, а рішення суду скасуванню з таких підстав.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову і визнаючи за ОСОБА_1 право власності на нежитлову будівлю тіт. «А-2» за адресою: АДРЕСА_1 21-А, площею АДРЕСА_4 , 2 кв м, суд першої інстанції, керувався тим, що спірне самочинно збудоване нерухоме майно відповідає встановленим будівельним технічним санітарним та пожежним нормам, не порушує права інших осіб, які не заперечували проти визнання права власності за ОСОБА_1 , а тому є правомірним.

Однак такого висновку суд дійшов з порушенням норм матеріального та процесуального закону.

Згідно матеріалів справи, крім сторін які приймали участь у справі є й інші особи, зокрема ПАТ «Концерн АВЕК та Ко» думка якого з приводу здійснення позивачем збудови не з`ясовувалась і яке до участі у справі судом не залучалось, хоча зазначений спір стосується їхніх прав і обов`язків, оскільки відповідно до ст. 358 ЦК право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою.

Нежитлова будівля право власності на яке просив визнати ОСОБА_1 на момент звернення до суду було зареєстровано за ПАТ «Концерн АВЕК та Ко», що підтверджується Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від. 27.07.2007 року, рішенням Виконавчого комітету від 19.06.2007 року « 127 та договором оренди землі від 09.03. 2006 року (а.с. 84,85-86, 93-100).

В порушення норм процесуального законодавства, суд прийняв судове рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки осіб, що не були залучені до участі у справі.

Крім того, судом неправильно застосовані норми матеріального права, які регулюють питання самочинного будівництва.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦК житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Цією нормою передбачено загальне правило про те, що особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього (ч. 2 ст. 376 ЦК).

Право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво, лише у випадках, передбачених ст. 376 ЦК, а саме: за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно (ч. 3 ст. 376 ЦК); за особою - власником (користувачем) земельної ділянки, яка здійснила самочинне будівництво на цій ділянці, якщо це не порушує права інших осіб (ч. 5 ст. 376 ЦК).

При розгляді зазначених справ суд відповідно до вимог статей 214, 215 ЦПК повинен вирішити питання та встановити в рішенні, чи заявлено позивачем позов саме на цих підставах, з`ясувати правовий статус земельної ділянки та осіб, прав та інтересів яких торкається цей спір, якщо земельна ділянка, на якій здійснено будівництво, знаходиться у власності (користуванні) кількох осіб, чи врахована їхня думка при здійсненні самочинного будівництва, чи не порушуються їхні права цим будівництвом.

Однак на порушення зазначених норм суд ці питання не дослідив і в рішенні не встановив, чи надавалась у встановленому порядку ОСОБА_1 земельна ділянка, на якій здійснене самочинне будівництво; не з`ясував, хто є власником (користувачем) цієї земельної ділянки та чи не заперечує він проти визнання за позивачем права власності на самочинне будівництво на цій земельній ділянці.

Вирішуючи спір, суд також не врахував, що відповідно до ст. 301 Закону від 20 квітня 2000 р. N 1699-III "Про планування і забудову територій", ст. 18 Закону від 16 листопада 1992 р. N 2780-XII "Про основи містобудування" будівництво об`єктів містобудування незалежно від форм власності здійснюється з дозволу відповідних рад, які можуть делегувати це право відповідним виконавчим органам; закінчені будівництвом об`єкти підлягають прийняттю в експлуатацію в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Згідно з п. 1 Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22 вересня 2004 р. N 1243, прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів полягає у підтвердженні державними приймальними комісіями готовності до експлуатації об`єктів нового будівництва, зокрема, як житлово-громадського, так і виробничого призначення, інженерних мереж та споруд, їх інженерно-технічного оснащення відповідно до проектної документації, нормативних вимог, вихідних даних на проектування.

Доказів того, що позивач звертався до уповноважених органів для прийняття в експлуатацію спірної будівлі у встановленому законом порядку, суду не надано.

Представником ХМР подано заяву про відкладення розгляду справи призначеної на 03.12.2019 року на обґрунтування якої зазначено, що до відповідача не надходили ні ухвали суду про відкриття провадження у справі, ні апеляційна скарга з додатками. Харківською міською радою було отримано лише повістку про виклик до судового засідання на 03.12.2019 року. 02.12.2019 року представник Харківської міської ради ознайомився з матеріалами справи.

Проте підстав для задоволення клопотання про відкладення розгляду справи судова колегія не вбачає виходячи з наступного.

Так, матеріали справи містять супровідний лист про направлення ухвали про відкриття провадження з копією апеляційної скарги для відповідача (а.с. 110).

Крім того, твердження представника ХМР про отримання лише судової повістки про виклик у судове засідання на 03.12.2019 рік спростовується матеріалами справи, оскільки аркуш справи 119 містить зворотнє повідомлення про отримання 08.11.2019 року Харківською міською радою судової повістки з викликом у судове засідання на 19.11.2019 року в яке представник не з`явилась. Повістку у судове засідання призначене на 03.12.2019 року, отримано 22. 11.2019 року. (а.с. 128).

Таким чином, звертаючи увагу на те, що судом апеляційної інстанції виконані всі дії по належному повідомленню осіб про час та місце розгляду справи, зокрема і Харківську міську раду, а у представника останньої було достатньо часу для ознайомлення з матеріалами справи, підстав для відкладення розгляду справи не вбачається.

За правилами п. 4 ч. 1, п. 4 ч. 3 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо суд прийняв судове рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки осіб, що не були залучені до участі у справі.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, п. 4 ч. 1, п. 4 ч. 3 ст. 376, 381 - 384 ЦПК України суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу особи, яка не приймала участі у справі Приватного акціонерного товариства «Концерн АВЕК та Ко» задовольнити.

Рішення Київського районного суду міста Харкова від 05 серпня 2008 року та на ухвалу Київського районного суду міста Харкова від 21 серпня 2008 року скасувати.

Позовні вимоги ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Стягнути з ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) на користь Приватного акціонерного товариства «Концерн АВЕК та Ко» (Код , адреса: вул. Сумська, 70, м. Харків) судові витрати за подання апеляційної скарги у сумі 2371 (дві тисячі триста сімдесят одна) грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня прийняття, і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий О.М. Хорошевський

В.Б. Яцина

Судді П.В. Кісь

Повний текст постанови складено 06 грудня 2019 року.