РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 листопада 2019 року Київський районний суд м. Харкова в складі:

головуючого - судді Губської Я.В.,

при секретарях Балан Т.В., Савицької М.В.,

за участі представника позивача ОСОБА_1 ,

відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

представника відповідачів ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_8 в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_9 до ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_6 , ОСОБА_10 , третя особа: Служба у справах дітей по Київському району Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики про поновлення порушеного права шляхом вселення

ВСТАНОВИВ:

15.08.2017 року ОСОБА_8 в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_9 звернулась до суду з позовом до відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_6 , ОСОБА_10 , третя особа: служба у справах дітей по Київському району Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики про поновлення порушеного права шляхом вселення.

Ухвалою від 17.08.2017 року позовна заява була залишена без руху для усунення недоліків.

30.08.2017 року подана заява позивача про виконання вимог суду та усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою судді Київського районного суду м. Харкова від 21.09.2017 року відкрито провадження за позовом ОСОБА_8 в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_9 та призначено судове засідання.

Згідно ухвали Київського районного суду м. Харкова від 22.01.2018 року призначено підготовче судове засідання (з врахуванням змін в ЦПК України з 15.12.2017 року) в порядку загального позовного провадження.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_8 вказує, що вона мешкає в квартирі АДРЕСА_1 з січня 2005 року, після реєстрації шлюбу із ОСОБА_12 28 січня 2005 року . Вона була зареєстрована та оселилися в спірній квартирі зі згоди усіх повнолітніх членів сім`ї, після реєстрації шлюбу з ОСОБА_13 , а після народження ІНФОРМАЦІЯ_3 їх сина ОСОБА_9 він також був зареєстрований та проживав в цій квартирі.

Зазначає, що у свій час, за листом № 4299-кв від 8 жовтня 1984 року батьку відповідачки ОСОБА_2 - ОСОБА_14 (нині померлому) було дозволено проживати в кімнаті 7,8 м2 в квартирі АДРЕСА_1 без відкриття особистого рахунку. Рішенням Київського РВК м. Харкова № 91-13 від 4 квітня 2000 року відповідач ОСОБА_2 була визнання наймачем однієї кімнати, площею 25,6 м2 в квартирі АДРЕСА_1 (зі складом сім`ї 7 осіб). В квартирі було зареєстровано, разом з нею та її сином ( ОСОБА_8 та ОСОБА_9 ) 9 осіб: ОСОБА_2 , сестра чоловіка, наймач квартири; ОСОБА_5 , чоловік ОСОБА_2 ; ОСОБА_3 , син ОСОБА_2 та ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , дочка ОСОБА_2 ; ОСОБА_6 , мати ОСОБА_2 та її чоловіка; ОСОБА_10 , чоловік ОСОБА_6 ; ОСОБА_13 , її чоловік. Усі, вище перелічені (9 осіб) перебували на квартирному обліку у Київському РВК м. Харкова по загальній черзі та за списком першочерговиків, як «мешканці старезних будинків», бо будинок АДРЕСА_1 , було визнано непридатним для подальшого проживання.

Рішенням № 182-3 від 18 серпня 2009 року виконавчого комітету Київської районної у місті Харкові ради після отримання технічного висновку про стан квартири від компетентних органів, всім членам сім`ї (9 осіб) було надано дозвіл на мешкання у чотирьох кімнатах квартири АДРЕСА_1 , а саме: кімнатах площею 10,1 м2, площею 22 м2, площею 25,6 м2 та площею 14,3 м2 (усього житловою площею 64,2 м2) та проведення ремонтних робіт у квартирі. На протязі усього часу проживання вона та її чоловік ОСОБА_13 приймали участь у проведенні ремонтних робіт для підтримання нормального стану квартири. Між ними всіма проживаючими склався відповідний порядок проживання: вона із чоловіком та сином користувалися кімнатами 22 м2 та 10,1 м2, в цих кімнатах знаходяться їх особисті речі, меблі та інші предмети домашнього вжитку. За час її проживання в квартирі наймач квартири ОСОБА_2 з чоловіком та дітьми не проживали (мешкають на Салтівці), як і мати чоловіка ОСОБА_6 та її чоловік на теперішній час (мешкають за містом с. Пащеновка). Після свого повноліття в квартирі стала проживати ОСОБА_4 .

ІНФОРМАЦІЯ_4 помер її чоловік ОСОБА_13 і порядок користування житлом не змінився. Вказує, що вона має на утриманні непрацездатних батьків, і це потребує додаткових заходів щодо підтримання їх життєдіяльності, а вона має можливість таку допомогу надавати, оскільки є медичним працівником. А тому час від часу вона доглядає батька, та залишається у батьків на ніч. Гроші за комунальні послуги вона передає наймачу ОСОБА_2 особисто, яка і сплачує платежі за всю квартиру. Після смерті чоловіка вона зверталася до ОСОБА_2 та інших членів сім`ї з проханням відкрити на своє ім`я окремий рахунок на кімнати, однак це питання було залишено відкритим, оскільки їй відмовили, і в квартирі почався капітальний ремонт, в якому всі приймають участь, і на час ремонту в кімнатах, які вони займають з сином перенесли будівельні матеріали та меблі.

Також, вказує, що 2 серпня 2017 року після роботи та тимчасової відсутності вона не змогла попасти у квартиру, оскільки не змогла відкрити квартиру, і зрозуміла, що був встановлений новий замок. Після звернення до відповідачів, вони їй повідомили, що ані вона, ані її дитина не мають ніякого відношення до квартири. Вона звернулася до правоохоронних органів та органів опіки та піклування в інтересах неповнолітньої дитини, де їй було рекомендовано звертатися до суду, що вона і зробила.

24.10.2018 року до суду поданий відзив на позов, в якому відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_6 просять відмовити в задоволенні позовних вимог. В обґрунтування заперечень вказують, що ОСОБА_8 разом з сином не вселялася фактично до квартири АДРЕСА_1 , ніколи в ній не проживала, а тому і підстав для задоволення її вимог немає.

01.02.2018 року до суду надійшла відповідь на відзив позивача. (а.с. 172-177 т.1).

12.02.2018 року до суду наданий висновок Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради про доцільність поновлення порушеного права шляхом вселення малолітньої дитини ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в житлове приміщення в квартирі АДРЕСА_1 (а.с. 201-203 т.1).

12.02.2018 року також подані заперечення відповідачів (а.с. 218-221 т.1), а 19.04.2018 року пояснення на заперечення позивача. (а.с. 31-38 т.2).

Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 23.07.2018 року закрито підготовче провадження по даній справі та призначено до судового розгляду по суті позовних вимог.

Ухвалою суду від 04.04.2019 року відмовлено у задоволенні клопотання про об*єднання в одне провадження справ. (а.с. 150 т.2).

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_8 позовні вимоги про поновлення порушеного права шляхом вселення підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити з підстав, які позивач зазначає в позові.

Відповідачі та їх представник в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечували, просили відмовити у позові з підстав, викладених у запереченнях.

Третя особи в судове засідання не заявилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена завчасно належним чином, представник подав до суду заяву про розгляд справи у їх відсутність, надавши до суду висновок про доцільність поновлення порушеного права шляхом вселення малолітньої дитини.

Заслухавши учасників процесу, які присутні в судовому засіданні, свідків, дослідивши матеріали справи та надані суду докази, суд приходить до наступного.

Згідно з ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Вимогами ч.3 ст.12, ч.1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Статтею 47 Конституції України передбачено, що кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду.

Відповідно до ст.9 ЖК Української РСР ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користуватися ним інакше як з підстав і в порядку, передбачених законодавством.

Відповідно до ст.65 ЖК Української РСР, особи, що вселились в жиле приміщення як члени наймача, набувають рівного права з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням.

Згідно з вимогами ст.64 ЖК Української РСР, до членів сім`ї наймача належать дружина (чоловік) наймача, їх діти і батьки. Членами сім*ї наймача може бути визнано ї інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

Судом встановлено під час розгляду даної справи, що рішенням Київського РВК м. Харкова № 91-13 від 4 квітня 2000 року відповідач ОСОБА_2 визнана наймачем однієї кімнати, площею 25,6 м2 в квартирі АДРЕСА_1 (зі складом сім`ї 7 осіб).

Згідно представлених суду доказів, що не оспорюється і відповідачами позивач ОСОБА_8 28 січня 2005 року одружилася зі ОСОБА_13 (а.с. 8) та зі згоди мешканців квартири АДРЕСА_1 була зареєстрована в даному приміщенні в квітні 2005 року. (а.с. 7).

Згідно представленого суду свідоцтва про народження ОСОБА_9 (син ОСОБА_17 та ОСОБА_13 ) народився ІНФОРМАЦІЯ_3 . (а.с. 9) та був зареєстрований в квартирі АДРЕСА_1 29.08.2006 року. (а.с. 7).

Також, судом встановлено і сторонами не заперечується, що за рішенням Київського РВК № 155-2 від 16.05.1979 житловий будинок АДРЕСА_1 був визнаний непридатним для подальшого проживання з фізичним зносом - 72 %.

Згідно з висновком про технічний стан будівельних конструкцій приміщень квартири АДРЕСА_1 , виконаним ЗАТ ПНДІ «Харківський Промбундіпроект» (ліцензія серії АБ № 209931), передбачається виконання наступних робіт: затирання тріщин в стінах з цементополімерним розчином; виконання внутрішнього оздоблення приміщень.

Судом також встановлено, що після звернення ОСОБА_2 до виконкому рішенням виконавчого комітету Київської районної у місті Харкові ради №182-3 від 18.08.2009 року було дозволено ОСОБА_2 з сім"єю 9 осіб (вона, її чоловік ОСОБА_5 , дочка ОСОБА_4 , син ОСОБА_3 , мати ОСОБА_6 , чоловік матері ОСОБА_10 , брат ОСОБА_13 , невістка ОСОБА_8 , племінник ОСОБА_9 ) мешкати у 4 кімнатах житловою площею 64,2 кв.м. та здійснити за власний рахунок ремонт у комунальній квартирі АДРЕСА_4 згідно з технічним висновком, діючими будівельними нормами та правилами, інструкцією про порядок ремонтних робіт у державних житлових будинках. (а.с. 11 т.1).

Також, за представленими доказами, чоловік ОСОБА_8 - ОСОБА_13 помер ІНФОРМАЦІЯ_4 . (а.с. 10 т.1).

Звертаючись до суду з позовом ОСОБА_8 стверджує, що вона, її чоловік і син були зареєстровані і мешкали у спірній квартирі АДРЕСА_1 , був встановлений відповідний порядок проживання і вони мешкали у двох кімнатах (22 кв .м . та 10,1 кв.м.), після смерті чоловіка у 2014 році вона зверталась до інших членів сім*ї відкрити на неї особовий рахунок, однак це питання не було вирішено і 02.08.2017 року вона не змогла зайти до квартири, оскільки був змінений замок і їй було повідомлено, що вона і її дитина не мають відношення до цього житла. Просить поновити її та сина порушене право та вселити у спірну квартиру.

При вирішенні даного спору судом під час розгляду справи встановлено та підтверджується дослідженими доказами і показаннями свідків, що дійсно 02.08.2017 року між ОСОБА_8 та ОСОБА_2 виникла конфліктна ситуація з приводу входження ОСОБА_8 до квартири АДРЕСА_1 .

Згідно висновку ДОП Київського ВП ГУ НП у Харківській області від 17.08.2017 року (а.с. 78 т.1) ОСОБА_8 03.08.2017 року звернулась з заявою до поліції та повідомила, що 02.08.2017 року не змогла потрапити до квартири АДРЕСА_1 , оскільки ОСОБА_2 змінила замки вхідних дверей та перешкоджає її мешканню у квартирі. В цьому висновку також зазначено, що дільничним неодноразово здійснювався вихід за вищевказаною адресою, однак двері ніхто не відчинив, однак в телефонній розмові ОСОБА_2 пояснила, що на теперішній час вона подала до суду заяву про визнання права власності на дану квартиру за нею та примусовому виселенню ОСОБА_8 .

Також, судом надана оцінка і тим обставинам, що за довідкою Обласної психіатричної лікарні № 1 (а.с. 116 т.1) ОСОБА_8 перебувала у відпустці з 02.06.2017 року по 22.07.2017 року, що підтверджує її доводи про те, що вона деякий час влітку у відпустці не проживала в спірній квартирі, а після повернення з відпустки 02.08.2017 року не змогла потрапити до житла.

Згідно зі статтею 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожен має право на повагу до свого приватного та сімейного життя, до свого житла та кореспонденції.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Кривіцька і Кривіцький проти України» («Kryvitska and Kryvitskyy v. Ukraine», заява № 30856/03) поняття «житло» не обмежується приміщенням, в якому особа проживає на законних підставах або яке було у законному порядку встановлено, а залежить від фактичних обставин, а саме існування достатніх і тривалих зв`язків з конкретним місцем. Втрата житла будь-якою особою є крайньою формою втручання у право на житло.

Суд, дослідивши всі надані сторонами докази в обґрунтування своїх доводів та заперечень, приходить до висновку, що порушене право позивача ОСОБА_8 та її малолітнього сина підлягає задоволенню шляхом вселення їх у квартиру АДРЕСА_1 .

При вирішенні даного питання суд керується тим, що кожен має право на житло і ніхто не може бути примусово позбавлений житла або виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користуватися ним інакше як з підстав і в порядку, передбачених законодавством. ( ст. 47 Конституції України, ст. 9 ЖК УРСР).

При цьому, суд враховує, що позивачка ОСОБА_8 з сином з 2006 року зареєстровані в спірному приміщенні зі згоди всіх інших мешканців, що не оспорюється відповідачами, і до 02.08.2017 року питання про виселення ОСОБА_8 з сином відповідачами не піднімалося, хоча вони і надають показання, що позивачка в спірному приміщенні не мешкала.

Також, судом враховано, що позов Спанціреті про виселення ОСОБА_8 поданий лише після звернення ОСОБА_8 з позовом про вселення і станом на теперішній час рішення суду про визнання ОСОБА_8 з сином такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 немає.

Досліджуючи обставини справи, суд вважає, що конфлікті ситуації між позивачем та відповідачами виникли після початку проведення ремонтних робіт у спірній квартирі та розподілу грошових коштів на ремонт з майбутньою можливістю оформлення права власності на дану квартиру, однак це не є предметом позову та лише оцінюється судом як погіршення стосунків між сторонами та перешкодами у користуванні квартирою відповідачами позивачу.

При цьому, судом враховано, що за рішенням виконкому Київської районної у місті Харкові ради від 18.08.2009 року було дозволено сім*ї ОСОБА_2 зі складом 9 осіб, в тому числі і з врахуванням ОСОБА_8 з сином мешкати у всіх 4 кімнатах квартири та здійснити ремонт і після 2009 року ніяких питань щодо виселення позивача не піднімалося.

Також, судом надана оцінка довідкам на підтвердження проживання позивача в м. Харкові за спірною адресою та суд зазначає, що ОСОБА_8 доведено, що вона мала тісний зв*язок з квартирою АДРЕСА_1 , оскільки за цією адресою отримувала кореспонденцію, медичну допомогу у лікарнях, вказувала дану адресу в особових картах на роботі, за цією адресою отримувала допомогу по догляду за дитиною, була оформлена субсидія на оплату комунальних послуг, в тому числі і з врахуванням ОСОБА_8 , та інше.

Не спростовані відповідачами і доводи позивача про те, що грошові кошти за комунальні послуги Гур*янова віддавала ОСОБА_2 , оскільки та була основним наймачем та проведення частково ремонту і силами позивача.

Доводи відповідачів про те, що ОСОБА_8 працювала у с. Стрілече Харківської області, а тому не мала можливості проживати у м. Харкові є безпідставними та не спростовують висновків суду про тісний зв*язок зі спірною квартирою та працею медичною сестрою за графіком у с. Стрілече Харківської області.

Судом надана оцінка і показанням свідків, допитаних в судовому засіданні за клопотанням як сторони позивача, так і зі сторони відповідачів, і суд зазначає, що показання свідків не спростовують висновків суду про порушене право позивача на проживання у спірній квартирі та необхідності його поновлення шляхом вселення позивача з дитиною у житлове приміщення.

Також, судом надана оцінка і доказам про те, що малолітній ОСОБА_9 , 2006 р.н. з 01.09.2012 року відвідує Стрілечанську загальноосвітню школу Харківської районної ради Харківської області, навчається в класі за індивідуальною формою навчання учнів загальноосвітніх навчальних закладів, як учень класу, де у сільській місцевості навчається менше 5 осіб, що вважається як порушенням права дитини на отримання якісної освіти.

Також, в довідці від 15.05.2019 року Стрілечанської загальноосвітньої школи Харківської районної ради Харківської області вказано про наявність в особової справи ОСОБА_9 , 2006 р.н. адреси проживання, як в с. Стрілече, так і в м. Харкові за адресою : АДРЕСА_1 .

Надана оцінка і представленим суду довідками про те, що ОСОБА_9 отримував медичну допомогу як у с. Стрілече Харківської області, так і в м. Харкові за місцем реєстрації.

При цьому, суду надана і довідка з Харківського технологічного ліцею № 9 Харківської міської ради від 02.08.2017 року (а.с. 97 т.1), що ОСОБА_9 буде зарахований до 6-А класу даного ліцею при наявності документів.

Суд приймає до уваги пояснення позивача в тій частині, що в молодшій школі, з врахуванням графіку роботи позивача медсестрою та віком дитини, конфліктними стосунками з відповідачами, смерті чоловіка позивача у 2014 році та відсутністю можливістю нагляду за дитиною у той час, коли позивачка на чергуванні, про неможливість навчання малолітнього ОСОБА_9 у м. Харкові. Також, суд враховує і неможливість переводу ОСОБА_9 у 2017 році для навчання у ліцей міста Харкова за наявності конфлікту проживання в спірній квартирі та судового спору між сторонами.

Всі ці обставини та досліджені докази судом в черговий раз підтверджують про наявність перешкод відповідачами у проживанні та користуванні позивачу з сином квартирою АДРЕСА_1 .

Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року установлено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування (пункт 1 статті 18 цієї Конвенції).

У принципі 6 Декларації прав дитини проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості.

Дитині законом та іншими засобами має бути забезпечений спеціальний захист і надані можливості та сприятливі умови, що дадуть їй змогу розвиватися фізично, розумово, морально, духовно та соціально, здоровим і нормальним шляхом, в умовах свободи та гідності. При ухваленні з цією метою законів основною метою має бути найкраще забезпечення інтересів дитини (принцип 2 цієї Декларації).

Частиною першою статті 18 Закону «Про охорону дитинства» передбачено, що держава забезпечує право дитини на проживання в таких санітарно-гігієнічних та побутових умовах, що не завдають шкоди її фізичному та розумовому розвитку.

Згідно із частиною четвертою статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.

За змістом статті 11 Закону «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків.

Правова позиція Європейського суду з прав людини, відповідно до п. І ст.8 Європейської Конвенції з прав людини і основоположних свобод, яка гарантує кожній особі, окрім інших прав, право на повагу до її життя.

Вона охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеною чи примусово позбавленою свого житла або визнаною такою, що втратила право користування жилим приміщенням. У разі порушення цих прав передбачено право на судовий захист. Це покладає на Україну в особі її державних органі зобов`язання «вживати розумних і адекватних заходів для захисту прав» (рішення від 21.02.1990р.). Такий загальний захист поширюється як на власника квартири ( рішення у справ від 24.11.1986р.), так і на наймача ( рішення у справі від 18.02.1999р.).

За висновком Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради від 12.02.2018 року (а.с. 201-203 т.1) визнано доцільним поновлення порушеного права шляхом вселення малолітньої дитини ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в житлове приміщення в квартирі АДРЕСА_1 .

Під час надання даного висновку спеціалістами ССД по Київському району 02.02.2018 було проведено обстеження за адресою: АДРЕСА_1 та встановлено, що квартира перебуває у стадії ремонту. За місцем теперішнього проживання дитини: Харківська обл., Харківський район, с. Стрілече умови проживання визнані незадовільними відповідно до акту обстеження умов проживання від 01.11.2017, наданого Службою у справах дітей Харківського району та депутатом Глубоківської сільської ради від 15.11.2017.

Також, встановлено, що інформації про наявність у малолітнього ОСОБА_9 іншого житла, яке б належало йому на праві власності або на праві користування, немає.

Відповідно до довідки Обласної дитячої клінічної лікарні №1 від 15.12.2017 та консультативного висновку спеціаліста КЗОЗ «Обласна клінічна лікарня - центр екстреної допомоги та медичних катастроф» від 14.08.2017 малолітній ОСОБА_9 обслуговується в медичних закладах м. Харкова. А навчання у сільській місцевості, де навчається менше 5 осіб, визнано спеціалістами Департаменту служби у справах дітей порушенням права дитини на отримання якісної освіти.

Право дитини на житло є одним з основних прав, адже без мінімальної забезпеченості житлом або правом користування ним, нормальне існування дитини неможливе.

Згідно зі ст. 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Конституційним правом кожної дитини є право на житло.

Стаття 18 Закону України «Про охорону дитинства» забезпечує право дитини на проживання в житлових умовах, що не завдають шкоди її фізичному та розумовому розвитку.

Відповідно до статті 18 Закону України «Про охорону дитинства» діти - члени сім`ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Обмеження прав дитини є незаконним.

Частиною 1 статті 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Таким чином, враховуючи викладені обставини, оцінюючи належність, допустимість кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, розглянувши справу в межах заявлених вимог, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_8 , яка діє в своїх інтересах та інтересах малолітнього сина ОСОБА_9 , 2006 р.н. підлягають задоволенню в повному обсязі щодо усунення порушень користування житловим приміщенням в квартирі АДРЕСА_1 шляхом вселення їх в дану квартирі, оскільки їх доводи позовної заяви знайшли своє повне підтвердження під час судового розгляду, є обґрунтованими та спрямовані на захист інтересів позивача та її малолітнього сина.

Доказів, які б спростували доводи позивача та впливали на висновки суду відповідачами під час розгляду справи надано не було.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 76-81, 89, 160, 256, 259, 263,264,265,268, 352, 354 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_8 в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_9 - задовольнити.

Поновити порушене право позивачі шляхом вселення ОСОБА_8 та ОСОБА_9 до квартири АДРЕСА_1 .

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

На рішення суду першої інстанції протягом 30 днів з дня його проголошення, може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Харківського апеляційного суду. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення, а у випадку проголошення в судовому засіданні лише вступної та резолютивної частини судового рішення строк для апеляційного оскарження обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Відповідно до вимог п.15 Перехідних положень ЦПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справи витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя: