Справа № 133/1262/18
Провадження № 22-ц/801/2051/2019
Головуючий у суді 1-ї інстанції Воронюк В. А.
Доповідач:Войтко Ю. Б.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 листопада 2019 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з цивільних справ:

головуючого (судді-доповідача): Войтка Ю.Б.,

суддів Міхасішина І.В., Стадника І.М.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

третя особа без самостійних вимог на предмет спору Служба у справах дітей Козятинської міської ради Вінницької області,

розглянув в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи

апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 26 липня 2019 року, ухвалене під головуванням судді Воронюк В.А. в місті Козятині Вінницької області, зі складенням його повного тексту 30 липня 2019 року

у цивільній справі № 133/1262/18 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на дитину,

встановив:

ОСОБА_1 звернулася в міськрайонний суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на дитину, в обґрунтування якого посилалась на те, що вона перебувала з відповідачем в зареєстрованому шлюбі, який було розірвано відповідно до рішення Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 16 березня 2011 року. Від шлюбу з відповідачем у них народилася донька - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає разом з нею.

Рішенням Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 26 травня 2017 визначено місце проживання доньки разом з матір`ю та стягнуто з ОСОБА_2 на її користь аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , в твердій грошовій сумі в розмірі 800 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття.

Зазначає, що окрім сплати аліментів, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину.

В березні 2018 року вона звернулась в стоматологічний центр «Вінінтермед ЛТД» для вирівнювання зубів її доньки ОСОБА_3 , якій було поставлено діагноз: скелетний тип II, денто-альвеолярний - II, тенденція до відкритого прикусу, адентія первина 15, 35, 31, 41, 45 зубів.

В результаті наданих її доньці послуг, нею було понесено витрати у розмірі 18 310,00 грн, що підтверджується актом виконаних робіт, наданих стоматологічним центорм «Віннінтермед ЛТД».

Відповідно до акту виконаних робіт за № 29 від 22.06.2018 були виконані наступні роботи: консультація ортодонта - 200 грн.; стерильний пакет - 60 грн.; оформлення медичної картки - 50 грн.; зняття зліпків та виготовлення моделі - 400 грн.; ортодонтична діагностика - 600 грн.; лабораторне позиціонування - 5000 грн.; брекети металеві - 12 000 грн. Всього було виконано робіт на суму 18 310 грн.

Вважає, що половину вартості за встановлення брекетів повинен нести батько доньки - ОСОБА_2 , тому просила стягнути з відповідача на її користь половину вартості понесених додаткових витрат в розмірі 9 155 грн.

Рішенням Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 26 липня 2019 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 половину вартості додаткових витрат, понесених позивачем у зв`язку з хворобою доньки ОСОБА_3 у розмірі 9 155 грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 в рахунок держави судовий збір в розмірі 704,80 грн.

Вирішуючи питання про стягнення додаткових витрат на утримання дитини у вигляді плати за лікування доньки в стоматологічному центрі «Вінінтермед ЛТД», суд застосував до цих правовідносин положення статті 185 СК України та стягнув з відповідача 1/2 частину понесених позивачем витрат.

Не погодившись із рішенням, відповідач ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просить його скасувати та ухвалити нове про відмову в задоволенні позову.

Доводи апеляційної скарги полягають в тому, що задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 , суд першої інстанції, посилаючись на вимоги статей 180, 181, 185 СК України не взяв до уваги: 1) факт відсутності наявності спору щодо участі відповідача у додаткових витратах на дитину, що визначено частиною другою статті 185 СК України, як першопричину для участі суду у вирішенні питання щодо стягнення додаткових витрат на дитину, до того ж судом не було встановлено факт відмови відповідача від участі у таких витратах; 2) в матеріалах справи відсутні, а судом ця відсутність проігнорована, висновок експерта щодо наявності хронічної хвороби у дитини; 3) позивачем до суду не надано жодного належного доказу щодо наявності хронічного захворювання дитини, а вказано лише про факт проведення процедури вирівнювання зубів; 4) суд проігнорував порушення позивачем прав відповідача на безперешкодне спілкування з дитиною, визначених статтями 141, 153, 157 СК України; 5) судом проігноровано наявні в матеріалах справи преюдиційні та належні докази щодо матеріального стану відповідача - зменшення доходу від підприємницької діяльності, наявність утриманців, користування житловою субсидією тощо; 6) судом не взято до уваги факт відсутності в матеріалах справи доказів щодо доходу позивача, а значить є підстави стверджувати, що матір не виконуючи свого обов`язку щодо утримання дитини, визначеного статтею 180 СК України, використовує для життєдіяльності дитини лише аліменти, які сплачує батько, частину з яких відповідач витратила на процедуру вирівнювання зубів дитини.

Позивач ОСОБА_1 та третя особа Служба у справах дітей Козятинської міської ради Вінницької області своїм правом на подання відзиву не скористались.

Згідно з частиною першою статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Частиною дев`ятою статті 19 ЦПК України встановлено, що для цілей цього Кодексу розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення. Прожитковий мінімум для працездатних осіб станом на 1 січня 2019 року встановлено в розмірі 1921 грн.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 176 ЦПК України ціна позову в даній справі визначається сукупністю всіх виплат, але не більше ніж за шість місяців, що є менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (192 100 грн.), спір у ній не належить до категорій, що не можуть бути розглянуті в порядку спрощеного позовного провадження (частина четверта статті 274 ЦПК України), а тому справа з урахуванням її конкретних обставин може бути розглянута без повідомлення учасників справи.

Відповідно до частини тринадцятої статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Відповідно до вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим; законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права; обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції вищевказаним вимогам закону відповідає.

Частинами першою, другою статті 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

По справі встановлено, що сторони по справі перебували в шлюбі, який було розірвано рішенням Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 16 березня 2011 року (а.с.3).

Від шлюбу у них народилася донька - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає разом з матір`ю (а.с. 4, 9).

Рішенням Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 26 травня 2017 року визначено місце проживання доньки ОСОБА_3 разом з матір`ю ОСОБА_1 та стягнуто з ОСОБА_2 на користь останньої аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , в твердій грошовій сумі в розмірі 800 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття (а.с.5-8, 44-54).

В березні 2018 року позивач звернулась в стоматологічний центр «Вінінтермед ЛТД» для вирівнювання зубів доньки ОСОБА_3 , якій було поставлено діагноз: скелетний тип II, денто-альвеолярний - II, тенденція до відкритого прикусу, адентія первина 15, 35, 31,41, 45 зубів.

В результаті наданих ОСОБА_3 послуг, ОСОБА_1 понесено витрати у розмірі 18 310,00 грн., що підтверджується актом виконаних робіт, наданих стоматологічним центром «Віннінтермед ЛТД» та квитанцією про оплату коштів (а.с.10-11).

Відповідно до акту виконаних робіт за № 29 від 22.06.2018 були виконані наступні роботи: консультація ортодонта - 200 грн.; стерильний пакет - 60 грн.; оформлення медичної картки - 50 грн.; зняття зліпків та виготовлення моделі - 400 грн.; ортодонтична діагностика - 600 грн.; лабораторне позиціонування - 5000 грн.; брекети металеві - 12 000 грн. Всього було виконано робіт на суму 18 310 грн. (а.с.11).

Згідно з повідомленням служби у справах дітей Козятинської міської ради № 41 від 17.02.2019 ОСОБА_1 всі отримані від відповідача кошти витрачала на утримання доньки ОСОБА_3 , а саме: на приватні уроки (українська, англійська, німецька мови та вокал), повноцінне харчування, якісне оздоровлення, одяг та взуття, лікування та установку брекетів, послуги косметолога в приватній клініці. Таким чином, витрати ОСОБА_1 на доньку ОСОБА_3 з інформації звіту становлять 7 200 грн. (а.с.62-63).

Відповідно до акту обстеження житлово-побутових умов від 15.02.2019 неповнолітня ОСОБА_3 в родині матері почуває себе комфортно, забезпечена всім приладдям, оргтехнікою, одягом, взуттям відповідно до віку, часу та стилю (а.с.64-65).

З розрахунку заборгованості зі сплати аліментів з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 відповідно до виконавчого листа № 133/3413/15-ц від 22.11.2017 у розмірі 800 грн., починаючи з 23.12.2015 щомісячно і до повноліття дитини вбачається, що станом на 30.06.2019 заборгованість зі сплати аліментів відсутня (а.с.111).

Між позивачем та відповідачем виник спір з приводу стягнення коштів (частини додаткових витрат) у зв`язку з лікуванням неповнолітньої дитини.

Відповідно до статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення.

Це положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається цією статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат. Визначення таких особливих обставин належить до компетенції суду, і вони є індивідуальними в кожному конкретному випадку. Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які одержуються одним з батьків на утримання дитини (постанова Верховного Суду від 21.02.2018 р. у справі №127/16614/15-ц ).

Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті).

Згідно з частиною другою статті 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

В підтвердження заявлених позовних вимог ОСОБА_1 надала акт виконаних робіт, наданих стоматологічним центром «Віннінтермед ЛТД» та квитанцію про оплату коштів.

Суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що лікування дитини у стоматологічному центрі «Вінінтермед ЛТД» є особливими обставинами, зумовленими її хворобою, та правильно відніс ці витрати до додаткових витрат і стягнув з відповідача половину понесених позивачем додаткових витрат на лікування дочки у розмірі 9 155 грн.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Згідно з положеннями статей 1-3 Конвенції ООН «Про права дитини», в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Зокрема, передбачено, що дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживаються всі відповідні законодавчі і адміністративні заходи.

Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України, статті 180 Сімейного кодексу України - батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до їх повноліття.

Доводи апеляційної скарги щодо відсутності спору стосовно участі відповідача у додаткових витратах на дитину, оскільки в матеріалах справи відсутній лист-пропозиція позивача щодо попереднього погодження витрат з батьком про намір понести такі додаткові витрати, та порушення позивачем прав відповідача на безперешкодне спілкування з дитиною, визначених статтями 141, 153, 157 СК України, не можуть бути прийняті до уваги судом апеляційної інстанції, оскільки у справі йдеться про стягнення витрат, фактично понесених позивачем.

За частиною другою статті 185 СК України розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення.

Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

Сімейний Кодекс України виходить з принципу рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону брати участь у додаткових витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає дитина. При визначенні розміру стягнення з одного з батьків суд відносить частину витрат на іншого.

Відповідач ОСОБА_2 не спростував належними та допустимими доказами відсутність необхідності у проведеному лікуванні та доцільності здійснення позивачем відповідних заходів, спрямованих на лікування дитини, викликаних хворобою останньої, а також не спростовано розмір понесених у зв`язку з цим додаткових витрат.

Обставин, які б доводили необхідність звільнення відповідача від надання додаткових витрат на дитину ОСОБА_3 , судом не встановлено.

Відповідачем до суду не надано доказів того, що останній не в змозі сплатити половину вартості понесених позивачем витрат на лікування доньки ОСОБА_4 , яке проведено стоматологічним центром «Віннінтермед ЛТД».

В судовому засіданні знайшов своє підтвердження факт оплати ОСОБА_1 грошових коштів в сумі 18 310 грн. на лікування доньки.

Вказані обставини спростовують доводи апеляційної скарги про неповне з`ясування судом обставин справи.

Перевіривши рішення щодо його законності та обґрунтованості по суті розгляду позовних вимог, таких порушень встановлено не було. Фактично доводи апеляційної скарги зводяться до іншої оцінки доказів, ніж зроблена судом, але висновків суду не спростовують і не дають підстав для висновку щодо незаконності чи необґрунтованості оскаржуваного рішення.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів розглянувши справу в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, приходить до висновку, що суд першої інстанції порушень норм матеріального та процесуального права при вирішенні справи не допустив, рішення суду відповідає фактичним обставинам справи, а наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Отже колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції - без змін, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

На підставі викладеного, керуючись ст. 367, 368, 369, 374, 375, 381-384, п. 2 ч.3 ст. 389 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 26 липня 2019 року - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, не підлягає.

Головуючий Ю. Б. Войтко

Судді І. В. Міхасішин

І. М. Стадник