Справа № 404/333/19
Номер провадження 2/404/88/19
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 травня 2019 року Кіровський районний суд м. Кіровограда

в складі: головуючого судді Мохонько В.В.,

за участі секретаря Мосійчук А.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики,-

ВСТАНОВИВ:

В січні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , по якому просить стягнути солідарно із відповідачів на його користь суму основного боргу за договором позики в розмірі - 563 076, 84 грн., 3% річних у розмірі - 43 781 грн. та інфляційне збільшення у розмірі - 187666,55 грн. за період прострочення виконання зобов`язання з 10 червня 2016 року по 14 січня 2019 р.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 10 березня 2016 року позивач надав відповідачу ОСОБА_2 в борг 20 000 доларів США, які останній зобов`язувався повернути в строк до 10 червня 2016 року. Відповідач не виконав взяте на себе зобов`язання, кошти не повернув.

На момент укладення договору позики, ОСОБА_2 перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3 , тому згідно вимог п. 4 ст. 65 Сімейного кодексу України, договір укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором використане в інтересах сім`ї.

ОСОБА_2 повідомляв позивача, що кошти, які він позичав необхідні були їм з дружиною для придбання земельної ділянки і будівництва будинку для власного проживання, який вони завершили будувати у вересні 2016 року.

Ухвалою судді Кіровського районного суду м. Кіровограда від 12.02.2019 року відкрито провадження по справі та призначено підготовче засідання на 13.03.2019 року /а.с. 26-27/.

Ухвалою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 13.03.2019 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті /а.с. 51-52/.

В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві, просили позов задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_2 в судовому засіданні позов не визнав, надав до суду відзив на позовну заяву в якому зазначив, що 10 березня 2016 року відповідач ОСОБА_2 дійсно позичив у позивача кошти в сумі 20 000 доларів США. Термін повернення коштів складав 10 червня 2016 року.

У червні 2016 року ОСОБА_2 позичив у ОСОБА_1 ще 5000 доларів США, про що 14 червня 2016 року було написано розписку на загальну суму в 25 000 доларів США. Термін повернення коштів складав 14 вересня 2016 року. Дані кошти ним було повернуто позивачу, про що свідчить наявна у ОСОБА_2 розписка про позику у сумі 25 000 доларів США.

Крім того представник відповідача ОСОБА_2 заперечив щодо суми боргу визначеної у позовній заяві у зв`язку з тим, що курс гривні щодо іноземних валют станом на 13 березня 2019 року становив 2635,9553 за 100 одиниць доларів США, а також зазначив, що індексації підлягає лише грошова одиниця України гривня, а іноземна валюта, яка була предметом договору позики, індексації не підлягає.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилась, повідомлялась судом про час та місце розгляду справи належним чином, причини неявки суду невідомі.

Суд, заслухавши пояснення позивача, представника позивача, представника відповідача ОСОБА_2 , дослідивши матеріали справи, приходить до висновку щодо часткового задоволення позовних вимог, виходячи з наступного.

Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч.3 та ч.4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно з ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом встановлено, що 10 березня 2016 року відповідач ОСОБА_2 взяв в борг у ОСОБА_1 20 000 доларів США, які зобов`язувався повернути у строк до 10 червня 2016 року, що підтверджується розпискою від 10.03.2016 року /а.с. 57/.

Правовідносини, що склалися між сторонами є правовідносинами які виникають з договору позики і регулюються главою 71 ЦК України.

Так, згідно зі ст. 1046 ЦК України За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Згідно з ч.1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Згідно із правовою позицією Верховного Суду України викладеної в постанові судової палати у цивільних справах від 18 вересня 2013 року № 6-63цс13, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Заперечуючи проти позовних вимог, представник відповідача надав оригінал розписки від 14 червня 2016 року, з якої вбачається, що відповідач ОСОБА_2 взяв у борг у позивача грошові кошти у сумі 25 000 доларів США, які останній зобов`язувався повернути по 14 вересня 2016 року.

При цьому вказав, що взяв у борг у позивача 14.06.2016 року 5 000 дол. США, тому написав загальну розписку з урахуванням 20 000 дол. США згідно розписки від 10.03.2016 року, на суму 25 000 дол. США., тому наявність оригіналу розписки у ОСОБА_2 свідчить про погашення боргу у повному обсязі.

Згідно ст. 545 ЦК України, прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку.

Зазначена розписка від 14.06.2016 року судом до уваги не приймається, так як предметом позовних вимог є позика, надана 10.03.2016 року та знаходження розписки від 10.03.2016 року у позивача свідчить про відсутність виконання зобов`язання відповідачем по поверненню коштів згідно розписки від 10.03.2016 року, як повністю, так і частково, що підтверджується змістом ст. 545 ЦК України.

За вказаного, в порушення строку зазначеного в розписці і ч. 1 ст. 1049 ЦК України, відповідач не повернув позивачу отримані кошти ні до 10.06.2016 року, ні по теперішній час.

Відповідно до ст.526, 530,533 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

З огляду на встановлене, суд дійшов висновку, що ОСОБА_2 не повернув позику в розмірі 20 000 доларів США, що в гривневому еквіваленті на дату подання позову (14.01.2019 року) за курсом національного банку України 28,153842 грн. за долар США /а.с. 25/, складає 563 076,84 грн.

Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За вказаного, до задоволення підлягають позовні вимоги в частині стягнення 43 781 грн. 3% річних за період з 11.06.2016 року по 14.01.2019 року.

Проте, за змістом статті 1 Закону України від 3 липня 1991 року № 1282-ХІІ «Про індексацію грошових доходів населення» індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання.

Офіційний індекс інфляції, що розраховується Держкомстатом, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти.

Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, іноземна валюта індексації не підлягає.

Норми частини другої статті 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахування встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов`язання, визначеного у гривнях.

Разом з тим у випадку порушення грошового зобов`язання, предметом якого є грошові кошти, виражені в гривнях з визначенням еквіваленту в іноземній валюті, передбачені частиною другою статті 625 ЦК України інфляційні втрати стягненню не підлягають, оскільки втрати від знецінення національної валюти внаслідок інфляції відновлені еквівалентом іноземної валюти.

Цей висновок щодо застосування норм права викладений у постанові Верховного Суду України у постанові від 01 березня 2017 року, справа № 6-284цс17.

За вказаного, у задоволенні позовних вимог щодо стягнення 187 66,55 грн. інфляційних втрат за період з 11.06.2016 року по 14.01.2019 року необхідно відмовити.

Отже, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог щодо стягнення боргу та 3% річних, проте вважає за необхідне задовольнити вказані вимоги, стягнувши борг з ОСОБА_2 , виходячи з наступного.

Згідно з частиною першою статті 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Відповідно до частини третьої статті 61 СК України, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

У частині четвертій статті 65 СК України встановлено, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

Таким чином, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то цивільні права та обов`язки за цим договором виникають в обох із подружжя.

Наведений правовий висновок викладений Верховний Судом України у постанові від 14 вересня 2016 року у справі № 334/5907/14-ц (провадження № 6-539цс16).

Виходячи із системного аналізу зазначених норм права, для визначення солідарного характеру обов`язків відповідачів щодо повернення боргу за договором позики з`ясуванню підлягає питання, чи укладено такий договір в інтересах сім`ї.

ОСОБА_2 отримав у борг від ОСОБА_1 20 000 доларів США, проте при цьому у розписці не зазначено, на які цілі була отримана позика та не вказано, що ОСОБА_3 як дружина надавала згоду на її отримання.

При цьому, в матеріалах справи взагалі відсутні жодні належні та допустимі докази того, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 перебували та/або перебувають у зареєстрованому шлюбі.

Як вбачається з Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №152282568 від 10.01.2019 року, ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було придбано по Ѕ частині житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу номер 326, посвідченого 22.04.2016 року приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу Літвіновою Л.В. /а.с. 22-24/.

Проте, відсутні докази, що кошти в розмірі 20 000 доларів США, одержані ОСОБА_2 за договором позики, використані в інтересах сім`ї та на придбання вказаного будинку, що вказує на відсутність у відповідача ОСОБА_3 солідарного обов`язку повернення таких грошових коштів.

Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За вказаного у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики слід відмовити.

Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У зв`язку з тим, що позовні вимоги майнового характеру задоволено частково, тому з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір майнового характеру виходячи з такого розрахунку.

Загальна сума задоволених вимог позивача складає в розмірі 606 857,84 грн., тому з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь позивача в сумі 6 068,58 грн. (606 857,84 грн. х 100 % : 794 524, 39 грн. х 7 945,25 грн.).

Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 89, 141, 263, 264 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 563 076,84 грн. боргу за договором позики, 43 781 грн. - три відсотки річних та 6 068,58 грн. судового збору.

У задоволенні позовних вимог про стягнення 187 66,55 грн. інфляційних втрат відмовити.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Кропивницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У відповідності до підпункту 15.5 пункту 15 частини 1 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України, в редакції від 3 жовтня 2017 року, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди (Кіровський районний суд м. Кіровограда).

Відомості про учасників справи:

позивач: ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ;

відповідач: ОСОБА_2 , місце проживання: АДРЕСА_3 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ;

відповідач: ОСОБА_3 , місце проживання: АДРЕСА_3 .

Повний текст рішення суду складено 21.05.2019 року.

Суддя Кіровського В. В. Мохонько

районного суду

м.Кіровограда