Справа № 485/1279/17
Провадження № 2/485/15/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 березня 2019 року м.Снігурівка

Снігурівський районний суд Миколаївської області в складі:

головуючого судді Квєтка І.А.,

секретар судового засідання Забаровська С.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Снігурівка в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Кобзарцівської сільської ради Снігурівського району Миколаївської області про визнання права власності на житловий будинок за набувальною давністю,

встановив:

У серпні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Кобзарцівської сільської ради Снігурівського району Миколаївської області про визнання права власності на житловий будинок за набувальною давністю.

Позовні вимоги мотивує тим, що починаючи з 1997 року вона проживає в житловому будинку за адресою АДРЕСА_1, що належав ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого секретарем Кобзарцівської сільської ради Тараненко Л.В. 04 березня 1992 року, зареєстрованого в реєстрі за №26.

У лютому 1997 року позивачка сплатила дружині ОСОБА_2 - ОСОБА_3. грошові кошти в сумі 250 доларів США в якості завдатку за купівлю будинку, а та в свою чергу зобов"язалася продати його після оформлення довідки в БТІ, про що склала відповідну розписку.

Власник будинку ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1, спадкоємців в нього не залишилося.

Посилаючись на те, що вона відкрито на протязі більше 15 років користується вказаним будинком, просить визнати за нею право власності на будинок за набувальною давністю.

У судове засідання учасники справи не з'явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином та своєчасно.

Позивач подала суду заяву про слухання справи у її відсутність, позов підтримала повністю та просила про його задоволення.

Представник відповідача Кобзарцівської сільської ради Снігурівського району Миколаївської області також подав суду заяву про слухання справи в його відсутність, проти задоволення позову заперечень не мав.

Судом ухвалено про розгляд справи у відсутність учасників процесу.

Відповідно до частини 2 статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до таких висновків.

Судом встановлено, що власником житлового будинку, розташованого за адресою АДРЕСА_2, значиться ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу від 04 березня 1992 року, посвідченого секретарем Кобзарцівської сільської ради Тараненко Л.В. 04 березня 1992 року, зареєстрованого в реєстрі за №26 (а.с.4).

Даний факт також підтверджується довідкою-характеристикою та технічним паспортом на вказаний житловий будинок із зазначенням власника ОСОБА_2 (а.с.5-10).

Рішенням виконавчого комітету Кобзарцівської сільської ради Снігурівського району Миколаївської області №42 від 09 листопада 2009 року "Про підтвердження назв вулиць та нумерних знаків в населених пунктах сільської ради" затверджено нумерні знаки житловим будинкам, в тому числі по АДРЕСА_2, присвоєно номер АДРЕСА_1.

Відповідно до копії розписки від 21.02.1997 року, ОСОБА_3 отримала від позивача задаток в розмірі 250 доларів США за домоволодіння та зобов"язалася його продати після оформлення довідки-характеристики в БТІ (а.с.11).

ІНФОРМАЦІЯ_1 в м.Снігурівка Миколаївської області ОСОБА_2 помер, що підтверджується копією актового запису про смерть №9 від 12 червня 2000 року та повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть (а.с.54-55).

Як вбачається з повідомлення Снігурівської державної нотаріальної контори від 04 грудня 2018 року за вих. №2978/01.16, спадкова справа після смерті ОСОБА_2 не заводилася (а.с.48).

Відповідно до акта депутата виборчого округу Кобзарцівської сільської ради Снігурівського району Миколаївської області Кирпань І.В., встановлено що позивач ОСОБА_1 дійсно з 1997 року постійно проживає за адресою АДРЕСА_1 (а.с.12).

Вказане також підтверджується витягами з погосподарської книги за 1996-2000 р., 2001-2005 р., 2006-2010 р., 2011-2015 р., 2016-2023 р., з яких вбачається що користувачем будинку АДРЕСА_1 є ОСОБА_1(а.с.15-20).

Відповідно до ч.1 ст.344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні; володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності.

При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна, тобто на той початковий момент, який включається в повний давнісний строк володіння майном, визначений законом. Крім того, позивач, як володілець майна, повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього.

Добросовісність передбачає, що володілець майна не знав і не міг знати про те, що він володіє чужим майном, тобто ті обставини, які обумовили його володіння, не давали і не могли давати володільцю сумніву щодо правомірності його володіння майном.

За набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено.

Стаття 328 ЦК України передбачає, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Отже, давність володіння є добросовісною, якщо особа при заволодінні майном не знала і не повинна була знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності. Позов про право власності за давністю володіння не може заявляти особа, яка володіє майном за волею власника і завжди знала, хто є власником.

З матеріалів справи вбачається, що позивач на момент отримання у фактичне володіння спірного будинку знала і повинна була знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності на нього, оскільки будинок мав власника, правових підстав за яких позивач володіє і користується будинком не встановлено, розписка про отримання задатку за домоволодіння із зобов"язанням його продати після оформлення довідки-характеристики в БТІ від імені ОСОБА_3. не свідчить про добросовісність володіння позивачем спірним майном.

Оскільки позивач не довела, що добросовісно заволоділа чужим майном, підстави для застосування положень ст.344 ЦК України відсутні, а тому позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст.4, 13, 81, 141, 263-265, 268 ЦПК України, суд

ухвалив:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Кобзарцівської сільської ради Снігурівського району Миколаївської області про визнання права власності на житловий будинок за набувальною давністю, - залишити без задоволення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду або через Снігурівський районний суд, який обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Дата складення повного судового рішення - 20.03.2019 року.

Суддя