Постанова

Іменем України

04 грудня 2019 року

м. Київ

справа № 521/18737/17

провадження № 61-41093св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є. (суддя-доповідач),

суддів: Бурлакова С. Ю., Зайцева А. Ю., Коротенка Є. В., Коротуна В. М.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк»,

представники позивача: Останкова Валентина Олександрівна, Воробйов Антон Олександрович, Аксаітова Марія Юріївна ,

відповідач - ОСОБА_3 ,

представник відповідача - ОСОБА_4 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» на рішення Малиновського районного суду м. Одеси у складі судді Бобуйка І. А. від 01 березня 2018 року та постанову апеляційного суду Одеської області у складі колегії суддів: Кравця Ю. І., Журавльова О. Г., Комлевої О. С. від 14 червня 2018 року,

ВСТАНОВИВ:

1.Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У листопаді 2017 року публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» (далі - ПАТ «УкрСиббанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення кредитної заборгованості.

Позовна заява мотивована тим, що 29 березня 2006 року між акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (далі - АКІБ «УкрСиббанк»), правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір № 280-710 ДОУ 1П, згідно умов якого відповідач отримав кредит у розмірі 16 000 дол. США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 13% річних на суму залишку заборгованості за кредитом, із кінцевим терміном повернення не пізніше 29 березня 2013 року.

У зв`язку з невиконанням відповідачем зобов`язань за кредитним договором та виникненням заборгованості у жовтні 2013 року ПАТ «УкрСиббанк» звернулося до суду та рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 15 жовтня 2013 року у справі № 521/10551/13-ц стягнуто солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_5 заборгованість за кредитним договором № 280-710 ДОУ 1 П від 29 березня 2006 року в сумі 4561,29 дол. США, що за офіційним курсом Національного банку України (далі - НБУ) еквівалентно 36 458,39 грн, яка складається із: 3 910,15 дол. США кредитної заборгованості; 651,14 дол. США заборгованості за процентами та 54,79 грн пені.

Посилаючись на те, що стягнута вказаним судовим рішенням сума боргу не була погашена в повному обсязі, то позивач вважав, що відповідно до пункту 1.3. кредитного договору на непогашену суму кредиту нараховуються проценти до повернення коштів банку у повному обсязі та відповідно до пункту 7.1. кредитного договору нараховується пеня. Станом на 30 жовтня 2017 року заборгованість становить 4 443, 84 дол. США - відсотки, нараховані за час користування кредитними коштами за період з 01 травня 2013 року по 30 вересня 2017 року; 54 833,58 грн - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом з 19 жовтня 2016 року по 19 жовтня 2017 року; 78 760,01 грн - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за процентами з 19 жовтня 2016 року по 19 жовтня 2017 року; 572,50 грн - 3% річних від суми 36 823,52 грн, що стягнута за рішенням суду від 15 жовтня 2013 року, за період з 01 листопада 2014 року по 12 травня 2015 року, яку позивач просив стягнути з відповідача на свою користь.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 01 березня 2018 року у задоволенні позову ПАТ «УкрСиббанк» відмовлено.

Суд першої інстанції, відмовляючи в позові, виходив із того, що оскільки кредитний договір діє до 29 березня 2013 року, то вперше звернувшись до суду з позовом 01 липня 2013 року, позивач перервав перебіг позовної давності щодо повернення кредиту в повному обсязі, трирічний строк якої закінчився 01 липня 2016 року. Заочним рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 15 жовтня 2013 року у справі № 521/10551/13-ц стягнуто кредитну заборгованість з відповідача станом на 23 травня 2013 року, тому звернувшись до суду з указаним позовом 10 листопада 2017 року, позивач пропустив позовну давність, передбачену статтею 257 ЦК України, про застосування якого просив відповідач. Тому у задоволенні позову відмовив у зв`язку із пропуском позовної давності.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою апеляційного суду Одеської області від 14 червня 2018 року апеляційну скаргу ПАТ «УкрСиббанк» залишено без задоволення, рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 01 березня 2018 року залишено без змін.

Судове рішення апеляційного суду мотивоване тим, що висновки суду першої інстанції відповідають вимогам закону, обставини справи встановлені повно, а доводи апеляційної скарги не підтверджені належними та допустимими доказами і не спростовують висновків суду першої інстанції.

Узагальнені доводи касаційної скарги

ПАТ «УкрСиббанк» подало до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій просить скасувати судові рішення судів попередніх інстанцій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди першої та апеляційної інстанцій не встановили належним чином обставин справи та не врахували, що за умовами кредитного договору сторони погодили сплату процентів щомісячними платежами до фактичного повернення коштів, а тому позовна давність обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу. Наявність судового рішення про стягнення кредитної заборгованості, яке не виконано боржником, не звільняє останнього від обов`язку сплати процентів за договором відповідно до статті 1048 ЦК України, що не суперечить частині десятій статті 265 ЦПК України. Крім того, суди необґрунтовано відмовили у позові щодо стягнення 3% річних, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України, за період з 31 жовтня 2014 року по 01 травня 2016 року, а також пені, нарахованої на суму прострочення за період з 19 жовтня 2016 року по 19 жовтня 2017 року, які заявлені в межах позовної давності. На обґрунтування доводів касаційної скарги заявник посилався на постанови Верховного Суду України у справах № № 6-1206цс15, 6-1252цс16, 6-2631цс15, 6-1047цс16, 6-157цс16.

Відзив відповідача на касаційну скаргу до суду не надходив.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Ухвалою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 02 серпня 2018 року поновлено ПАТ «УкрСиббанк» строк на касаційне оскарження рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 01 березня 2018 року та постанови апеляційного суду Одеської області від 14 червня 2018 року; відкрито касаційне провадження в указаній справі і витребувано цивільну справу № 521/18737/17 з Малиновського районного суду м. Одеси.

Ухвалою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 25 листопада 2019 року вказану справу призначено до судового розгляду.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Суд установив, що 29 березня 2006 року між АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір № 280-710 ДОУ 1П, згідно умов якого відповідач отримав кредит у розмірі 16 000 дол. США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 13% річних на суму залишку заборгованості за кредитом, із кінцевим терміном повернення не пізніше 29 березня 2013 року.

Заочним рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 15 жовтня 2013 року у справі № 521/10551/13-ц позов ПАТ «УкрСиббанк» задоволено та стягнуто солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_5 заборгованість за кредитним договором № 280-710 ДОУ 1 П від 29 березня 2006 року в сумі 4 561,29 дол. США, що за офіційним курсом НБУ еквівалентно 36 458,39 грн, яка складається із: 3 910,15 дол. США кредитної заборгованості; 651,14 дол. США заборгованості за процентами та 54,79 грн пені.

15 травня 2015 року головний державний виконавець першого Малиновського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції Шевчук А. М. виніс постанову про закінчення виконавчого провадження ВП № 42570591 у зв`язку із виконанням боржником вказаного судового рішення.

Звертаючись до суду з указаним позовом, банк зазначав про те, що проценти за кредитом мають сплачуватися до моменту фактичного повернення позичальником грошових коштів, а за наявності судового рішення про стягнення боргу - до його фактичного виконання. Оскільки стягнута вказаним судовим рішенням сума боргу своєчасно не була погашена в повному обсязі, то відповідач відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України має сплатити проценти за час користування кредитним коштами за період з 01 травня 2013 року по 30 вересня 2017 року (4 443,84 дол. США); пеню за несвоєчасне погашення кредитної заборгованості за період з 19 жовтня 2016 року по 19 жовтня 2017 року (133 593,59 грн) та відповідно до частини другої статті 625 ЦК України - 3% річних від суми прострочення за період з 01 листопада 2014 року по 12 травня 2015 року (572,50 грн).

24 січня 2018 року ОСОБА_3 звернувся до суду першої інстанції із заявою про застосування позовної давності, передбаченої статтею 257 ЦК України.

2.Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до статей 526, 530, 1054 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитним договором та пені припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронюваних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Зазначений висновок викладений в постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18), від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18).

За умовами договору сторони погодили щомісячну сплату процентів за користування кредитними коштами на суму залишку заборгованості за кредитом, який наданий до 29 березня 2013 року.

Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Оскільки право кредитора нараховувати будь-які платежі за кредитним договором припинилося зі спливом строку кредитування (29 березня 2013 року), то необґрунтованою є вимога позивача про стягнення процентів за договором за період з 01 травня 2013 року по 30 вересня 2017 року та нарахованої на непогашену кредитну заборгованість пені, передбаченої договором, за період з 19 жовтня 2016 року по 19 жовтня 2017 року.

У той же час, суди попередніх інстанцій як підставу відмови у позові зазначили пропуск позивачем позовної давності, передбаченої статтею 257 ЦК України.

У пункті 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» роз`яснено, що встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.

Оскільки заявлений позивачем позов в частині стягнення процентів за користування кредитними коштами та пені є безпідставним, то у його задоволенні слід відмовити саме за безпідставністю, а не у зв`язку з пропуском позовної давності, як мотивували суди попередніх інстанцій.

За таких підстав колегія суддів суду касаційної інстанції вважає за можливе змінити судові рішення судів попередніх інстанцій в частині мотивів відмови у задоволенні позову про стягнення процентів та пені відповідно до статті 412 ЦПК України, а саме у зв`язку із їх безпідставністю.

Щодо наявності підстав для стягнення 3 % річних за період з 01 листопада 2014 року по 12 травня 2015 року на підставі частини другої статті 625 ЦК України та застосування позовної давності до таких вимог, колегія суддів виходить з наступного.

Правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення. Зазначена позиція викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 04 червня 2019 року у справі № 916/190/18 (провадження № 12-302гс18).

Таким чином, з ухваленням рішення про стягнення боргу у 2013 році у справі № 521/10551/13-ц зобов`язання відповідача сплатити заборгованість за кредитним договором не припинилося та тривало до моменту фактичного виконання грошового зобов`язання - 15 травня 2015 року (дата постанови про закінчення виконавчого провадження у зв'язку з виконанням боржником судового рішення про стягнення кредитної заборгованості). Відтак кредитор має право на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення.

Разом з тим, главою 19 ЦК України визначено строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, тобто позовну давність.

Аналіз змісту наведених норм матеріального права у їх сукупності дає підстави для висновку, що до правових наслідків порушення грошового зобов`язання, передбачених статті 625 ЦК України, застосовується загальна позовна давність тривалістю у три роки (стаття 257 цього Кодексу).

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (стаття 267 ЦК України).

Порядок відліку позовної давності наведено у статті 261 ЦК України. Зокрема, відповідно до частини першої цієї статті перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову.

Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 листопада 2019 року у справі № 127/15672/16-ц (провадження № 14-254цс19).

У справі, що переглядається, ПАТ «УкрСиббанк» звернулося до суду з указаним позов у листопаді 2017 року.

Оскільки позивач звернувся за стягненням з ОСОБА_3 3 % річних за час прострочення, який, як він вважав, тривав з 01 листопада 2014 року по 12 травня 2015 року, то суд повинен установити наявність правових підстав для їх стягнення з урахуванням викладеного висновку Великої Палати Верховного Суду.

Ураховуючи, що фактичні обставини справи судом апеляційної інстанції в частині вирішення позову про стягнення 3% річних на підставі частини другої статті 625 ЦК України належним чином не досліджені, доводи апеляційної скарги банку в цій частині вимог не перевірені, тому постанова суду апеляційної інстанції не відповідає вимогам щодо законності й обґрунтованості, що в силу вимог статті 411 ЦПК України є підставою для її скасування з передачею справи в цій частині на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 400, 411, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» задовольнити частково.

Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 01 березня 2018 року та постанову апеляційного суду Одеської області від 14 червня 2018 року змінити в частині правового обґрунтування відмови у позові про стягнення відсотків за користування кредитними коштами та пені.

Постанову апеляційного суду Одеської області від 14 червня 2018 року в частині вирішення позову про стягнення 3 % річних на підставі частини другої статті 625 ЦК України скасувати, справу в цій частині передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий М. Є. Червинська Судді: С. Ю. Бурлаков А. Ю. Зайцев Є. В. Коротенко В. М. Коротун