Очаківський міськрайонний суд Миколаївської області
Справа № 483/1507/19
Провадження № 2/483/616/2019
РІШЕННЯ
Іменем України
06 грудня 2019 року м. Очаків

Очаківський міськрайонний суд Миколаївської області у складі:
головуючого судді Казанлі Л.І.,
за участю секретаря Браславської О.І.,
представника позивачки ОСОБА_1 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в режимі відеоконференції з приміщенням Оболонського районного суду міста Києва цивільну справу за позовом ОСОБА_2 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітнього ОСОБА_3 , до Російської Федерації про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України,

В С Т А Н О В И В :

22 серпня 2019 року ОСОБА_2 звернулась до суду в своїх інтересах та в інтересах малолітнього ОСОБА_4 з позовом до Російської Федерації в особі Посольства Російської Федерації в Україні про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України. Свої вимоги заявниця обґрунтовувала тим, що вона є вдовою ОСОБА_5 , який до своєї загибелі 28 серпня 2014 року проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 Військово-Морських Сил Збройних Сил України. 20 серпня 2014 року останній був направлений в зону проведення бойових дій на території Донецької області, де брав безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпечував її проведення, а також захист незалежності та територіальної цілісності України. Посилаючись на те, що ОСОБА_5 загинув саме внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України, виконуючи обов`язки військової служби, пов`язані із захистом інтересів держави, просила стягнути моральну шкоду з Російської Федерації на її користь та на користь її сина ОСОБА_3 в сумі 3 434 400 грн.
Представник позивачки в судовому засіданні повністю підтримала заявлені вимоги.
Представник відповідача до суду не з`явився, відповідач будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи у порядку, передбаченому ч. 2 ст. 130 ЦПК України, про причини свого представника не повідомив.
Вислухавши пояснення представника позивачки, дослідивши письмові докази, суд дійшов такого.
З досліджених судом свідоцтв про шлюб серії НОМЕР_2 від 26 серпня 2012 року (а. с. 20) та народження серії НОМЕР_3 від 08 серпня 2012 року (а. с. 21) вбачається, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 були дружиною та сином загиблого 28 серпня 2014 року ОСОБА_5 відповідно.

Рішенням Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 16 січня 2015 року (а. с. 22-24) було встановлено факт загибелі військовослужбовця ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Миколаєва, громадянина України, у зв`язку з участю в антитерористичній операції ІНФОРМАЦІЯ_2 у селищі Многопілля Донецької області, а також рішенням Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 04 жовтня 2018 року (а. с. 25-29), було встановлено, що останній загинув саме внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України.
Частиною 4 ст. 82 ЦПК України визначено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Так, зазначеними вище рішеннями суду, які набрали законної сили, було встановлено наступні обставини.
ОСОБА_5 , капітан 2 рангу, проходив військову службу з 20 липня 2005 року у військовій частині НОМЕР_1 Військово-Морських Сил Збройних Сил України. 20 серпня 2014 року ОСОБА_5 був направлений до території Донецької області для участі в антитерористичній операції відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 19 серпня 2014 року № 216. На підставі наказу керівника сектору «Б» (по стройовій частині) від 21 серпня 2014 року № 31 військовослужбовці військової частині НОМЕР_1 , в тому числі й ОСОБА_5 , прибули 21 серпня 2014 року у службове відрядження до складу сил та засобів сектору «Б», які залучаються та беруть участь у антитерористичній операції на території Донецької та Луганської областей, з метою виконання службових (бойових) завдань. Наказом керівника сектору «Б» (по стройовій частині) від 28 серпня 2014 року № 38 ОСОБА_5 виключено зі складу АТО у зв`язку з загибеллю. В судових засіданнях було встановлено, що ОСОБА_5 , перебуваючи в зоні антитерористичної операції, при виконанні обов`язку військової служби, загинув 28 серпня 2014 року від травм, несумісних із життям, внаслідок агресії Російської Федерації проти України.
Частиною 2 ст. 2 ЦК України передбачено, що учасниками цивільних відносин є зокрема і іноземні держави та інші суб`єкти публічного права.
Згідно з ч. 6 ст. 5 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок тимчасової окупації державі Україна, юридичним особам, громадським об`єднанням, громадянам України, іноземцям та особам без громадянства, у повному обсязі покладається на Російську Федерацію як на державу, що здійснює окупацію. Держава Україна всіма можливими засобами сприятиме відшкодуванню матеріальної та моральної шкоди Російською Федерацією.
Відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитки у результаті порушення її цивільного права, має право на відшкодування.
Згідно зі ст. 23 ЦК України моральна шкода, зокрема, полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із душевними стражданнями, у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів, а також ушкодженням здоров`я. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Згідно з п.п. 3 та 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема, в моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.
Зі змісту ст.ст. 1167, 1168 ЦК України випливає, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.
Право на життя передбачене Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, ІV Женевською конвенцією 1949 року про захист цивільного населення під час збройного конфлікту, розділом ІІ Конституції України.
Порушивши Статут ООН, Загальну декларацію прав людини, Будапештський меморандум (п. 1, 2), Гельсінський заключний акт наради по Безпеці та Співробітництву в Європі 01 серпня 1975 року, договори укладені між Україною та Росією в тому числі про українсько-російський державний кордон, Російська Федерація вийшла за межі своїх суверенних прав, гарантованих ст. 2 Статуту ООН.
При вирішенні позову, судом враховується практика Європейського суду з прав людини, зокрема: рішення у справі Луізідоу проти Турецької Республіки (CASE OF LOIZIDOU v.TURKEY (Article50), (40/1993/435/514) 28 July 1998), якими вирішено зобов`язати сплатити компенсацію позивачу, зокрема й за моральні страждання через незаконну окупацію частини Кіпру турецькими Збройними Силами.
Обґрунтовуючи завдану відповідачем моральну шкоду в сумі 3 434 400 грн, позивачка довела суду, що внаслідок втрати чоловіка та батька ОСОБА_5 , який загинув в результаті військової агресії Російської Федерації проти України, позивачка ОСОБА_2 та її малолітня дитина ОСОБА_3 , відчувають безперервні, невгамовні душевні біль та страждання, що не дає їм можливості нормально спілкуватись з оточуючими, дитина стала напруженою та замкнутою, дуже важко переживає втрату батька та сильно сумує за ним.
Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності.
Враховуючи те, що представником позивачки наведені обґрунтовані правові докази вини відповідача у завданні ОСОБА_2 та ОСОБА_3 моральної шкоди через загибель ОСОБА_5 внаслідок збройної агресії, а відповідачем не надано суду жодних доказів на спростування доводів позивачки, суд приходить до висновку, що є всі правові підстави для ухвалення рішення про стягнення моральної шкоди та задоволення позову в повному обсязі.
Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до вказаної норми та Закону України «Про судовий збір» на користь держави з відповідача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 9 605 грн.
На підставі викладеного, керуючись ст. 55 Конституції України, п. 3 ст. 2 Міжнародного Пакту про громадянські і політичні права 1966 року, Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» від 15 квітня 2014 року № 1207-УІІ, Закону України «Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях» від 18 січня 2018 року № 2268-УІІ, ст. ст. 7, 12, 17, 18, 76, 141, 259, 263, 265 ЦПК України,

В И Р І Ш И В :

Цивільний позов ОСОБА_2 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітнього ОСОБА_3 , до Російської Федерації про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України, задовольнити повністю.

Стягнути з Російської Федерації на користь ОСОБА_2 моральну шкоду у розмірі 1 717 200 (один мільйон сімсот сімнадцять тисяч двісті) гривень, що еквівалентно 60 000 (шістдесяти тисячам) євро за офіційним курсом Національного Банку України.
Стягнути з Російської Федерації на користь ОСОБА_3 моральну шкоду у розмірі 1 717 200 (один мільйон сімсот сімнадцять тисяч двісті) гривень, що еквівалентно 60 000 (шістдесяти тисячам) євро за офіційним курсом Національного Банку України.
Стягнути з Російської Федерації на користь держави 9 605 (дев`ять тисяч шістсот п`ять) гривні 60 копійок судового збору.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Миколаївського апеляційного суду через Очаківський міськрайонний суд Миколаївської області протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 09 грудня 2019 року.

Головуючий: