ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/920/19 Справа № 182/5035/16-ц Суддя у 1-й інстанції - Кобеляцька-Шаховал І.О. Суддя у 2-й інстанції - Каратаєва Л. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 березня 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого Каратаєвої Л.О.

суддів Ткаченко І.Ю., Деркач Н.М.,

за участю секретаря судового засідання Хоменко А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1 та фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 на рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 25 травня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_1 до фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 про захист прав споживачів, -

В С Т А Н О В И Л А:

14 вересня 2016 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ФОП ОСОБА_2 про захист прав споживачів, в якому просила суд розірвати договір підряду на поставку металопластикових конструкцій № 438 від 28 січня 2016 року, укладений між нею та ФОП ОСОБА_2, стягнути з відповідача кошти в розмірі 14500 грн. 00 коп., а також пеню в розмірі 73515 грн. 00 коп. (а.с.1-2).

Рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 25 травня 2018 року позовну заяву ОСОБА_1 до ФОП ОСОБА_2 про захист прав споживачів задоволено частково. Розірвано договір підряду на поставку металопластикових конструкцій № 438 від 28.01.2016 року, укладений між ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_2 Стягнуто з ФОП ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 оплачену нею вартість за металопластикові конструкції - 14500 грн. Стягнуто з ФОП ОСОБА_2 на користь держави судові витрати в розмірі 551 грн. 20 коп. В іншій частині позову відмовлено (а.с.85-91).

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_1, звернулася з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду в частині відмови в задоволені позову про стягнення з відповідача на її користь пені в розмірі 73515,00 грн. та ухвалити в цій частині нове рішення, яким стягнути з ОСОБА_2 на її користь пеню в розмірі 73515,00 грн. (а.с.98-100).

Не погодившись з рішенням суду, ФОП ОСОБА_2, звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду, яким частково задоволені позовні вимоги. Покласти усі судові витрати на відповідачів у справі (а.с.102-107).

В порядку ст. 360 ЦПК України від ОСОБА_1 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому остання просила залишити апеляційну скаргу ФОП ОСОБА_2 без задоволення (а.с.120).

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню.

Судом першої інстанції встановлено, що 28 січня 2016 року між ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_2 укладено договір підряду на поставку металопластикових конструкцій № 438, відповідно до якого відповідач взяв на себе зобовязання виготовити та доставити останній металопластикові конструкції, вартість яких, відповідно до п.1.3 Договору, складає 14500 грн. 00 коп. (а.с.3-5).

Відповідно до виписки з карткового рахунку ОСОБА_1, 28 січня 2016 року позивачка внесла перший платіж за виконання послуги в розмірі 1024 грн. 59 коп., 28 лютого 2016 року внесла другий платіж в розмірі 1024 грн. 67 коп., 29 лютого 2016 року з її картки на користь відповідача було списано суму в розмірі 13744 грн.18 коп. (а.с.7-8).

Станом на 29 лютого 2016 року ОСОБА_1 в повному розмірі сплатила вартість за металопластикові конструкції.

Заочним рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 15 лютого 2017 року позовні вимоги ОСОБА_1В були задоволені частково. Розірвано договір підряду на поставку металопластикових конструкцій № 438 від 28 січня 2016 року, укладений між ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_2, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 кошти в розмірі 14500,00 грн. В іншій частині позову відмовлено (а.с.25-27).

19 липня 2017 року ФОП ОСОБА_2 подав до суду заяву про перегляд заочного рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 15 лютого 2017 року (а.с.34-36). Ухвалою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 20 липня 2017 року заяву ФОП ОСОБА_2 задоволено та рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 15 лютого 2017 року скасовано (а.с.39).

Суд, скасувавши заочне рішення, надав відповідачу можливість подати в судовому засіданні свої докази на спростування позовних вимог ОСОБА_1 Тобто, діяв абсолютно неупереджено, як відносно позивача, так і відносно відповідача, нікого не обмежуючи у доступі до правосуддя.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що договір підряду не виконано у встановлені ним строки, позивач має право на розірвання договору і відшкодування збитків на підставі ч.2 ст.10 Закону України «Про захист прав споживачів».

Відмовляючи в задоволені позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивача пені в розмірі 73515 грн.00 коп. за прострочення зобовязання, суд першої інстанції, керуючись ст. 610, 611 549 ЦК України, ч.5 ст.10 Закону України «Про захист прав споживачів», ч.3 ст.693, 536 ЦПК України, виходив із того, що сторони погодили ціну договору, відбулася попередня оплата товару. Однак, обов'язок сплачувати проценти та пеню на суму попередньої оплати та розмір таких процентів сторонами узгоджено не було, а тому правові підстави для стягнення пені відсутні.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції.

Закон України «Про захист прав споживачів», із наступними змінами і доповненнями, регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.

Згідно ст.1 Закону України «Про захист прав споживачів», виконавець - суб'єкт господарювання, який виконує роботи або надає послуги /п.3/, а споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника (п.22).

Згідно ч. 1, 2 ст. 837 ЦК України, за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результатів замовникові.

Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно зі ст. 846 ЦК України строки виконання роботи або її окремих етапів встановлюються у договорі підряду. Якщо у договорі підряду не встановлені строки виконання роботи, підрядник зобов'язаний виконати роботу, а замовник має право вимагати її виконання у розумні строки, відповідно до суті зобов'язання, характеру та обсягів роботи та звичаїв ділового обороту.

Відповідно до ст. 857 ЦК України робота, виконана підрядником, має відповідати умовам договору підряду, а в разі їх відсутності або неповноти - вимогам, що звичайно ставляться до роботи відповідного характеру.

Наслідки порушення умов договору щодо строків виконаних робіт передбачені ч. 2, 3 ст. 849 ЦК України в межах здійснення замовником права перевірки у будь-який час ходу та якості роботи, не втручаючись у діяльність підрядника.

Зокрема, якщо підрядник своєчасно не розпочав роботу або виконує її настільки повільно, що закінчення її у строк стає явно неможливим, замовник має право відмовитися від договору підряду та вимагати відшкодування збитків.

Якщо під час виконання роботи стане очевидним, що вона не буде виконана належним чином, замовник має право призначити підрядникові строк для усунення недоліків, а в разі невиконання підрядником цієї вимоги - відмовитися від договору підряду та вимагати відшкодування збитків або доручити виправлення роботи іншій особі за рахунок підрядника.

Згідно ч.1 ст.10 Закону України Про захист прав споживачів, споживач має право відмовитись від договору про виконання робіт (надання послуг) та вимагати стягнення збитків, якщо виконавець своєчасно не приступив до виконання зобов'язань за договором або виконує роботу настільки повільно, що закінчити її у визначений строк є неможливим.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Згідно із ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційної гарантією (ст. 129 Конституції України), що передбачено і ст. 12 ЦПК України.

На суд покладається обов'язок розгляду цивільної справи в межах заявлених сторонами вимог, на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ч. 1 ст. 13 ЦПК України).

За змістом ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи; ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко - і відеозаписів, висновків експертів.

Відповідно до ч. 1 ст. 95 ЦПК України письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи.

Частиною 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, яка набрала чинності для України з 11 вересня 1997 року та відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку належним і безстороннім судом, встановленим законом.

Зокрема, у пункті 24 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Надточій проти України» та пункті 23 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гурепка проти України № 2» наголошується на принципі рівності сторін одному із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Міжнародними актами, зокрема, Резолюцією Генеральної асамблеї ООН від 09 квітня 1985 року № 39/248 «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів» констатовано, що споживачі здебільшого знаходяться в нерівному становищі з точки зору економічних умов, рівня освіти, купівельної спроможності та виходячи з важливості сприяння справедливому, рівноправному та усталеному економічному і соціальному розвитку, сформульовано керівні принципи для захисту інтересів споживачів, серед яких визначено сприяння у боротьбі зі шкідливою діловою практикою підприємств, яка негативно відбивається на споживачах.

Хартією захисту споживачів, ухваленою 25 сесією консультативної асамблеї Европейського союзу у 1973 році за № 543, передбачено, що надання товарів чи послуг не має здійснюватися за допомогою прямого чи опосередкованого обману споживача, оскільки споживачу під час укладення договору об'єктивно бракує знань для здійснення правильного вибору послуг із запропонованих на ринку та оцінки укладеного договору.

Відповідно до ч.14 ст.8 Закону України "Про захист прав споживачів" та пп.4 п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 12.04.1996 року "Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів" саме на продавця, виготівника (підприємство, яке виконує їх функції) покладено обов'язок довести, що недоліки товару виникли внаслідок порушення споживачем правил користування ним або його зберігання.

Отже, міжнародними правовими актами, які є частиною національного законодавства України, передбачено, що споживач перебуває у нерівних умовах порівняно із виконавцем послуг, а тому саме на відповідача покладено обов'язок по доведенню факту належного виконання ним взятих на себе зобов'язань та по спростування вимог споживача, висунутих у претензії.

Суд першої інстанції правомірно не прийняв до уваги копію доповідної записки від 25.02.2016 року, підписану працівниками відповідача про те, що позивачка відмовилась відкрити двері та прийняти металопластикові конструкції, оскільки даний доказ в якості належного доказу судом також не може бути визнано. Особи, які підписали доповідну записку, в судовому засіданні в якості свідків допитані не були (ніхто із сторін клопотання про їх допит не заявляв). Крім того, нічим не підтверджено, що дані особи працювали чи працюють у ФОП ОСОБА_2 і дійсно привозили вказані конструкції на адресу позивача. Крім того, твердження, що замовник відмовилась відкрити двері, також нічим не підтверджується, оскільки доказів того факту, що позивачка знаходилась вдома, відповідачем суду не надано. Не надано й доказів факту узгодження з нею часу доставки.

Отже, матеріалами справи підтверджено, що ФОП ОСОБА_2 не приступив до виконання робіт із встановлення металопластикових конструкцій у погоджені сторонами строки.

Крім того, відповідач не приступив до виконання робіт до часу звернення позивача до суду з даним позовом, хоча позивачка неодноразово зверталась до відповідача з такою вимогою і під час слухання цивільної справи в судовому засіданні, хоча судом першої інстанції надавався строк для вирішення спору мирним шляхом.

Доказів того, що ОСОБА_1 відмовилася від прийняття виконання ФОП ОСОБА_2 робіт за договором від 28 січня 2016 року або її ухилення від надання доступу до місця роботи, відповідачем суду не надано. У зв'язку з чим доводи апеляційної скарги відповідача, щодо не прийняття судом доказів, що надані відповідачем є безпідставними, оскільки суд першої інстанції звернув увагу на надані до відзиву на позовну заяву докази, надав оцінку зазначеним доказам та обґрунтовував відмову їх не прийняття в порядку ст. 89 ЦПК України.

Колегія суддів погоджується з висновками суду щодо відмови в задоволені позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивача пені в розмірі 73 515 грн.00 коп. за прострочення зобовязання.

Так, за правилами ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно із ч. 5 ст. 10 Закону України "Про захист прав споживачів", у разі коли виконавець не може (не хоче) виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день прострочення, споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством.

Відповідно до ч.3 ст.693 ЦК України, на суму попередньої оплати нараховуються проценти, відповідно до ст. 536 цього Кодексу від дня, коли товар мав бути переданий, до дня фактичного передання товару покупцеві або повернення йому суми попередньої оплати. Договором може бути встановлений обов'язок продавця сплачувати проценти на суму попередньої оплати від дня одержання цієї суми від покупця.

За користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами.

Згідно зі ст.536 ЦПК України, розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

З матеріалів справи вбачається, що сторони погодили ціну договору, відбулася попередня оплата товару. Однак, обов'язок сплачувати проценти та пеню на суму попередньої оплати та розмір таких процентів сторонами узгоджено не було, а тому правові підстави для стягнення пені відсутні.

Доводи апеляційної скарги, що представник відповідача визнав позовні вимоги в повному обсязі, є недоведеними та не можуть слугувати підставою для задоволення цих позовних вимог.

З огляду на наведене судова колегія вважає, що доводи апеляційних скарг висновків суду не спростовують.

Вирішуючи даний спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов'язки сторін, обставини по справі, перевірив доводи і дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджені письмовими матеріалами справи.

За таких обставин апеляційний суд, відповідно до ст.375 ЦПК України, залишає апеляційні скарги без задоволення, а судове рішення без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 381- 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 25 травня 2018 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена відповідно до чинного законодавства.

Судді: