Справа № 743/1569/18
Провадження № 2/743/11/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 березня 2019 року смт. Ріпки

Ріпкинський районний суд Чернігівської області

у складі: головуючого - судді Жовток Є.А.

при секретарі Марченко А.В.

з участю позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

представника відповідача ОСОБА_4,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження в залі суду в смт.Ріпки справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, про поділ спільного майна подружжя,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3, зазначивши, що вони з 20.04.2001 року до 26.03.2018 року перебували в зареєстрованому шлюбі, під час якого придбали рухоме майно, котре належить сторонам на праві спільної сумісної власності, а саме: легковий автомобіль, морозильну камеру, мультиварку, пральну машину-напівавтомат, оприскувач, роторну косарку, картоплекопалку, міні-трактор, мотоцикл одномісний з причепом, спальню.

Таким чином, ОСОБА_1 посилаючись на ст.ст.60, 69, 70, 72 СК України, ст.ст.15, 16, ч.3 ст.368, ч.2 ст.372 ЦК України, ст.ст.12, 13, 76, 77, 78, 80, 81, 141, 263, 265, 273, 354 ЦПК України, просила виділити відповідачеві, з урахуванням зносу та склавшихся на момент пред'явлення позову ринкових цін:

-легковий автомобіль, вартістю 25000 грн.;

-морозильну камеру, вартістю 6000 грн.;

-мультиварку, вартістю 400 грн.;

-пральну машину-напівавтомат, вартістю 1700 грн.;

-оприскувач, вартістю 13000 грн.;

-роторну косарку, вартістю 24360 грн.;

-картоплекопалку, вартістю 19000 грн.;

-вантажний мотоцикл Spark SP125TR-2, вартістю 17000 грн.;

-спальню, вартістю 1000 грн.

У свою власність позивач ОСОБА_1 просила виділити міні-трактор вартістю 70000 грн., а також стягнути з відповідача компенсацію різниці вартості спільно набутого майна, у розмірі 53530 грн.

В судовому засіданні позивач та її представник підтримали вимоги ОСОБА_1, пояснивши, що все майно, яке просить розділити позивач, було придбано за час перебування сторін у шлюбі, за рахунок їх сукупного доходу, а також за кошти отримані подружжям в якості позики у третіх осіб, боргові зобов'язання перед якими сторони виконали.

Відповідач та його представник в судовому засіданні позов не визнали, пояснивши, що більша частина спірного майна була набута в період з 2012 року по 2015 рік, коли сторони не були офіційно працевлаштовані, а їх сімейний бюджет складався з мінімальної пенсії відповідача ОСОБА_3, пенсії матері відповідача, яка проживала спільно з подружжям, а також на підставі не погашених боргових зобов'язань, які ОСОБА_3 здійснював в інтересах сім'ї. Крім того, роторна косарка і картоплекопалка були придбані за кошти третіх осіб з метою спільного використання цього майна із ОСОБА_3

Крім того, після припинення шлюбних відносини, сторони здійснили добровільний і реальний розподіл спільного майна, в тому числі з виплатою колишній дружині компенсації у грошовій і натуральній формі, отже у ОСОБА_1 взагалі відсутні підстави для звернення до суду з позовом.

Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню.

В судовому засіданні встановлено, що сторони з 20.04.2001 року по 26.03.2018 року перебували в зареєстрованому шлюбі та проживали по АДРЕСА_1, спільно з матір'ю відповідача.

Згідно книг погосподарського обліку Великозліївської сільської ради Ріпкинського району домоволодіння, в якому проживали сторони, значиться зареєстрованим за ОСОБА_5, яка доводиться матір'ю відповідачеві. На момент розгляду справи відповідач продовжує проживати спільно з матір'ю за вказаною вище адресою, а позивач проживає по АДРЕСА_2

Шлюбні відносини, проживання однією сім'єю та ведення спільного господарства ОСОБА_1 і ОСОБА_6 припинили в 2017 році, тобто до ухвалення судом рішення про розірвання шлюбу між ними.

Сторони не мають від шлюбу спільних дітей і за станом свого здоров'я не потребують стороннього догляду.

Шлюбний договір між сторонами не укладався і всі наведені вище обставини позивач та відповідач визнають.

Сторони не оспорюють той факт, що набуття майна яке просить розділити позивач, було здійснено за час перебування їх у шлюбі.

Сторони та їх представники не заявляли клопотань про призначення товарознавчої експертизи, узгодивши в судовому засіданні що вартість кожної речі або предмета, є еквівалентною їх ціні, зазначеній у позовній заяві.

Частиною 1 ст.81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

У відповідності до принципу диспозитивності, суд розглядає справи не інакше як за зверненням, поданим відповідно до ЦПК, в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Як слідує з пояснень позивача, ще до розірвання шлюбу вона припинила проживання з чоловіком, якому залишила більшу частину майна набутого спільною працею, в тому числі і веденням домашнього господарства. Розписку про реальний поділ майна і відсутність претензій на сільськогосподарську техніку ОСОБА_1 писала вдома у депутата сільської ради ОСОБА_7 разом з чоловіком, однак цьому передував психологічний тиск останнього. Разом з цим, частину спільно набутого майна ОСОБА_1 отримала, в тому числі м'ясо свинини, декілька качок і курей, побутову техніку, мотоцикл «Дельта», 10 мішків картоплі, причіп дров, частину компенсації за продану корову в сумі 4000 грн., деякі меблі. Вказане майно додому до ОСОБА_1 допомагали перевозити родичі відповідача - брати ОСОБА_8. Легковий автомобіль, мотоцикл та сільськогосподарську техніку сторони придбавали в тому числі і за позичені кошти, зокрема кошти сестри відповідача - ОСОБА_9, а також за кошти в сумі 10000 грн., які ОСОБА_3 отримав в якості компенсації за отриману виробничу травму, а також за рахунок пенсії відповідача, яка призначена йому довічно внаслідок трудового каліцтва. Разом з цим, всі запозичені сім'єю кошти були повернуті позикодавцям ще до припинення шлюбних відносин між сторонами. На момент розгляду справи судом мультиварка, мотоцикл «Дельта» і пральна машина, які ОСОБА_1 просить виділити колишньому чоловіку, перебувають у її власності.

Відповідач в судовому засіданні пояснив, що до реєстрації шлюбу між сторонами він утримував коня, корову, чотири свині, качок, кролів. Після виплати ОСОБА_3 компенсації за виробничу травму, він вже перебуваючи у шлюбі, придбав трактор, а згодом, позичивши у ОСОБА_9 60000 грн., сім'я за спільною згодою придбала мотоцикл та ще один трактор. Косарка і картоплекопалка, які перебували в користуванні подружжя, фактично належать двоюрідному брату відповідача - ОСОБА_10, жителю м.Чернігова, який володіє земельною ділянкою в с.Вороб'їв. Придбання легкового автомобіля і двох мотоциклів було здійснено сторонами також за частково позичені кошти і про ці позики знала дружина та була згодна на їх отримання. Ініціатором реального розподілу майна між подружжям була позивач, яка обирала собі речі на власний розсуд, а також отримала грошову компенсацію в розмірі 14000 грн., половину м'яса із трьох забитих свиней, птицю. Крім того, забираючи речі із шафи, ОСОБА_1 викрала заощаджені 18000 грн. Розписки про реальний поділ майна сторони писали добровільно, і на той час не мали взаємних претензій з цього приводу.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_7 показала, що вона проживає в с.Вороб'їв і тривалий час знайома зі сторонами, в тому числі у зв'язку з тим, що 18 років працювала листоношею та являлася депутатом сільської ради декількох скликань. Свідкові відомо, що ОСОБА_1 і ОСОБА_3 проживали однією сім'єю разом з матір'ю відповідача. В кінці 2017 року свідкові зателефонувала ОСОБА_1 і висловила прохання допомогти оформити розподіл спільно нажитого майна із ОСОБА_3, оскільки сторони на той час вже проживали окремо. ОСОБА_7 погодилася на пропозицію ОСОБА_1 і першою додому до свідка прибула позивач, а згодом і відповідач. Вказані події відбувалися у денний час, поведінка сторін була спокійною, взаємних претензій, скарг, обурення чи образ сторони не висловлювали, у стані алкогольного сп'яніння не перебували, ознак душевного хвилювання не виявляли. З метою правильного оформлення розподілу, ОСОБА_7 телефонувала секретареві сільської ради ОСОБА_11 і за порадою останньої було складено розписку, в якій сторони зафіксували приналежність кожному з них тієї чи іншої речі або предмета. Як зрозуміла ОСОБА_7, реальний розподіл більшої частини майна між сторонами на той час уже відбувся, однак вони бажали зафіксувати це документально. Свідок достовірно пам'ятає, що позивач ОСОБА_1 власноручно писала розписку від свого імені, декілька разів уточнюючи з чоловіком перелік розділеного, до якого було включено: холодильник, мопед, велосипед, можливо мотороллер. Крім того, ОСОБА_3 пропонував дружині забрати одну із свиней у живому виді, однак позивач вказала, що тварину їй ніде тримати, і сторони погодили, що свою частину ОСОБА_1 забере у виді м'яса, після забою тварини. Всього переліку майна включеного до розписок ОСОБА_7 не пам'ятає, однак в її присутності сторони узгодили, що сільськогосподарська техніка залишиться у ОСОБА_3, так як вона була придбана за фінансової участі його двоюрідного брата - ОСОБА_10 і перебувала у їх спільному користуванні з цією особою. На момент складення розписок жодна із сторін не чинила тиску і не намагалася заплутати одна одну. ОСОБА_7 пам'ятає, що відповідач декілька разів намагався власноручно написати свій примірник розписки, однак через поганий почерк йому це не вдалося, і примірник розписки від імені ОСОБА_3 склала його дружина. Обидва примірника розписок були підписані сторонами, а також свідком. ОСОБА_7 не пам'ятає, чи посвідчувалися розписки печаткою сільської ради.

З розписки позивача ОСОБА_1 від 09.12.2017 року вбачається, що вона не має претензій на сільськогосподарську техніку, придбану спільно з чоловіком, а свиней у кількості 3 шт., курей і качок сторони вирішили розділити порівну.

Згідно цієї ж розписки, яка була також підписана відповідачем ОСОБА_3 і депутатом сільської ради ОСОБА_7, позивач отримала частину спільно нажитого майна, а саме: диван, холодильник, мультиварку, туалетний столик, пральну машину і мотоцикл.

У розписці позивач вказувала, що вона залишила відповідачеві: вікна, двері, автомобіль, кровать, платяну шафу, комод, морозильну камеру, мікрохвильову піч, м'який кухонний куточок.

Крім того, ОСОБА_1 вказувала, що вона не буде звертатися до суду з позовом про розподіл майна.

В судовому засіданні сторони не оспорювали факт складення ними розписки про розподіл майна, яка була засвідчена депутатом сільської ради ОСОБА_7

Згідно показів свідка ОСОБА_7, розписка про поділ майна складалася за участі обох сторін, за їх взаємною згодою, без будь-якого обману чи тиску, з ініціативи позивача ОСОБА_1, вдома у свідка, куди сторони прибули роздільно.

Наведені обставини, в сукупності з тим фактом, що ОСОБА_1 писала розписку власноручно, не дають підстав суду приймати як достовірні твердження позивача про те, що вказаний документ було складено в результаті психологічного тиску зі сторони відповідача.

Таким чином, суд приходить до висновку, що домовленість сторін про поділ частини належного їм майна підтверджена належним, достовірним і допустимим доказом, оскільки розписка, яка надана суду, має ознаки правочину укладеного в простій письмовій формі, у відповідності до вимог ст.ст.203, 205, 207, 208 ЦК України.

Нотаріальне посвідчення та державна реєстрація цього правочину, з огляду на види майна про поділ якого домовилися сторони, не вимагається.

В той же час, суд вважає, що частина правочину, а саме відмова ОСОБА_1 від звернення до суду з приводу поділу майна, є нікчемною, оскільки суперечить гарантіям, закріпленим у ст.55 Конституції України, ст.ст.12, 13, 15, 15 ЦК України, ст.ст.2, 4, 10 ЦПК України та ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Разом з цим, ст.217 ЦК України передбачено, що недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини.

З огляду на недійсність частини правочину про поділ між сторонами майна, суд зобов'язаний розглядати справу в межах заявлених позивачем вимог, за загальними правилами розгляду спорів даної категорії.

Частиною 1 ст.60 СК України визначено, що майно набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності, незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку. Аналогічні положення містить ч.2 ст.368 ЦК України.

Частинами 1, 2 ст.69 СК України передбачено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою.

В судовому засіданні встановлено, що реальний розподіл частини набутого сторонами майна, в тому числі неподільних речей і майна на яке не претендує ОСОБА_1 вже відбувся, з виплатою позивачеві грошової компенсації, а також компенсації у натуральній формі.

Разом з цим, позивач вважає, що частина майна яким володіє відповідач, належить до майна спільно набутого за час шлюбу і такого, що підлягає розподілу, оскільки боргові зобов'язання колишньої сім'ї за придбання цього майна виконано.

Частиною 1 ст.70 СК України передбачено, що у разі поділу майна, яке є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

У відповідності до ч.1 ст.71 СК України, майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визнано домовленістю між ними.

У відповідності до п.1 ч.1 ст.57 СК України, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним до шлюбу.

Визначаючи правовий статус спірного майна як спільної сумісної власності подружжя, суд має враховувати, що частка в такому майні визначається відповідно до розміру фактичного внеску кожної зі сторін, у тому числі за рахунок майна, набутого одним з подружжя до шлюбу, яке є його особистою приватною власністю, у придбання (набуття) майна. Якщо в придбання (будівництво) майна вкладено, крім спільних коштів, особисті приватні кошти однієї зі сторін, то частка в такому майні відповідно до розміру внеску є її власністю.

Згідно п.п.23, 24 Постанови Пленуму ВСУ № 11 від 21.12.2007 року, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї.

При здійсненні поділу суд виходить з презумпції рівності часток. При винесенні рішення мають бути враховані обставини, котрі мають істотне значення, зокрема: ступінь трудової та фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшень, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, тощо.

Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між сторонами, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

З урахуванням викладеного та вирішуючи спір в заявлених позивачем межах, суд враховує, що за твердженням позивача поділу між сторонами підлягають:

-легковий автомобіль, вартістю 25000 грн.;

-морозильна камера, вартістю 6000 грн.;

-мультиварка, вартістю 400 грн.;

-пральна машина-напівавтомат, вартістю 1700 грн.;

-оприскувач, вартістю 13000 грн.;

-роторна косарку, вартістю 24360 грн.;

-картоплекопалка, вартістю 19000 грн.;

-вантажний мотоцикл Spark SP125TR-2, вартістю 17000 грн.;

-спальня, вартістю 1000 грн.;

-міні-трактор вартістю 70000 грн.

Таким чином, позивач просить розділити між сторонами майно, загальна вартість якого, з урахуванням погодженої сторонами ціни, становить 177460 грн.

Приймаючи до уваги презумпцію рівності часток, вартість майна яке підлягає виділенню кожній із сторін, за версією позивача становить по 88230 грн.

В той же час, в судовому засіданні сторони пояснили, що за період шлюбу ними, без належного оформлення права власності, було придбано легковий автомобіль ВАЗ 21063, який залишився у користуванні позивача.

Свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_6 підтверджується, що власником цього автомобіля, з номерним знаком НОМЕР_7, на підставі договору купівлі-продажу від 16.10.2002 року, являється ОСОБА_12.

Таким чином, легковий автомобіль, вартість якого сторони узгодили в розмірі 25000 грн., не являється предметом поділу, а його ціна не підлягає врахуванню при визначенні ідеальних часток спільно нажитого майна.

Згідно пояснень сторін, в період шлюбу відповідачеві було виплачено страхове відшкодування за шкоду заподіяну здоров'ю, в розмірі не менш ніж 10000 грн., і ці кошти витрачено на придбання рухомого майна.

Вказані відомості узгоджуються з постановою відділення виконавчої дирекції в м.Чернігові Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України від 16.01.2006 року, згідно якої відповідачеві ОСОБА_3, як працівникові ПОП «Славутич», на підставі свідоцтва про загальнообов'язкове державне соціальне страхування № НОМЕР_1, було виплачено одноразову допомогу внаслідок нещасного випадку на виробництві, в розмірі 10218 грн. 50 коп.

Згідно ч.5 ст.57 СК України, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є страхові суми, одержані за обов'язковим особистим страхуванням, а також за добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою приватною власністю кожного з них.

Таким чином, сума отриманого відповідачем страхового відшкодування, в розмірі не менш ніж 10000 грн., не підлягає врахуванню при визначенні ідеальних часток спільно нажитого майна.

Приймаючи до уваги визнання позивачем факту виплати їй відповідачем компенсації за продану корову, в розмірі 4000 грн., суд приходить до висновку, що вказана сума також підлягає виключенню із вартості ідеальних часток майна подружжя.

Допитаний в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_13 показав, що він знайомий зі сторонами по справі, спілкувався з ними, бував вдома і знає, що подружжя отримувало основний дохід від реалізації продукції сільськогосподарського призначення. ОСОБА_13 відомо, що ОСОБА_3 і ОСОБА_1 утримували велику кількість кролів та качок. Свідок у розстрочку купував у ОСОБА_3 трактор і йому відомо, що сам відповідач, за позичені кошти придбавав собі новий трактор. Свідок обізнаний, що у володінні ОСОБА_3 мається навісне обладнання для трактора. ОСОБА_13 відомо, що сторони після припинення шлюбних відносин ділили між собою майно.

Випискою з погосподарської книги Великозліївської сільської ради Ріпкинського району від 09.01.2019 року підтверджується, що домоволодіння АДРЕСА_1 значиться за ОСОБА_5, котра доводиться матір'ю відповідачеві.

З письмового договору укладеного 10.05.2012 року між ОСОБА_9 та ОСОБА_3 вбачається, що останній, в присутності свідка ОСОБА_14, отримав від ОСОБА_9 на строк до 10.05.2022 року безпроцентну позику, в розмірі 60000 грн.

Допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_9 показала, що відповідач доводиться їй рідним братом і в 2012 році вона позичила братові та його дружині грошові кошти в сумі 60000 грн., за які відповідач придбав трактор і мотоцикл. Ці кошти у готівковій формі були особисто привезені ОСОБА_9 в с.Вороб'їв та передані відповідачеві в присутності позивача. На момент розгляду справи судом, позика свідкові не повернута взагалі і цього зобов'язання позичальникові ОСОБА_9 не списувала. На той час свідок проживала в м.Чернігові, а її брат з дружиною - в с.Вороб'їв, у батьківській хаті. Батько відповідача помер 08.05.2001 року, і ОСОБА_9 після його смерті не приймала своєї частини спадщини. Свідкові невідомо, чи звертався до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті батька відповідач, однак за місцем проживання спадкодавця проживала і продовжує проживати також матір відповідача. Батьки ОСОБА_9 весь час утримували свиней, корову, птицю, кролів, в тому числі і на час відкриття спадщини після батька. Сільськогосподарська техніка у ОСОБА_3 з'явилася після того, як він уклав шлюб з ОСОБА_1

Будучи допитаною в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_15 показала, що вона знайома зі сторонами по справі, не перебуває з ними в родинних відносинах, працює спільно з позивачем в Любецькому психоневрологічному інтернаті і їй відомо, що за час перебування у шлюбі ОСОБА_3 і ОСОБА_1 придбали автомобіль, трактор, сільськогосподарський інвентар. ОСОБА_15 проживала і проживає в с.Вороб'їв за декілька дворів від домоволодіння ОСОБА_3 і про спільний побут та ведення сторонами господарства вона обізнана. В той же час, свідкові невідомо, за рахунок яких фінансових джерел сторони придбавали нову техніку, однак вона знає, що міні-трактор ОСОБА_3 і ОСОБА_1 купували в кредит до 2016-2017 року. Вказаний трактор сторони продали ще до розірвання шлюбу. Оскільки ОСОБА_15 знає ОСОБА_3 з дитинства і проживає поряд, їй відомо, що батьки відповідача, за його допомоги, ще до укладення шлюбу між сторонами, утримували домашню живність, а саме: коня, корову, птицю, кролів. У сім'ї відповідача мається декілька земельних ділянок, які обробляються з використанням сільськогосподарської техніки. Свідкові достовірно відомо, що позивач ОСОБА_1 невдовзі після припинення шлюбних відносин із ОСОБА_3 забрала у нього мопед. Про те, яким чином ділилося інше майно між сторонами, свідок не обізнана. ОСОБА_15 також невідомо, чи веде ОСОБА_3 спільну діяльність з іншими фізичними особами по обробітку земельних ділянок сільськогосподарською технікою, котра перебуває в його володінні.

Допитаний в судовому засіданні ОСОБА_8 показав, що він доводиться племінником відповідачеві і приймав участь у реальному розподілі майна між сторонами, зокрема він виносив з будинку та двору ОСОБА_3 і завантажував у тракторний причеп диван, сервант, пральну машину, мультиварку, два телевізора, постільну білизну, холодильник, велосипед, Ѕ частину туші свині. Крім того, в присутності свідка ОСОБА_3 віддавав ОСОБА_1 гроші в конверті. Вказане майно було вибране особисто позивачем ОСОБА_1, перевезено до її двору і вивантажено там. Під час перевезення майна ОСОБА_1 їхала за трактором на мопеді «Дельта».

Аналогічні покази дав в судовому засіданні свідок ОСОБА_16, котрий додатково повідомив, що все майно яке вибрала собі ОСОБА_1 було перевезено до неї додому за чотири рази, а наявність грошей у конверті який їй передав ОСОБА_3 особисто перевіряла позивач.

Допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_17 показала, що вона проживає однією сім'єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_10, у якого в с.Вороб'їв мається земельна ділянка площею близько 0,20 га., котру допомагає обробляти власним трактором ОСОБА_3 У зв'язку з тим, що відповідач систематично надає допомогу в обробітку земельної ділянки ОСОБА_10, для передачі в користування відповідачеві було вирішено придбати сільськогосподарський інвентар, а саме навісне обладнання на трактор. Вказане обладнання, зокрема косарку і картоплекопалку вибирали в сервісному центрі на вул.Жабинського в м.Чернігові ОСОБА_10 разом з ОСОБА_3, а оплату цього майна здійснювала ОСОБА_17 за власні кошти в сумі 39000 грн., оскільки вона являлася суб'єктом підприємницької діяльності і майновий стан свідка дозволяв це зробити. Крім того, ОСОБА_17 оплатила доставку постачальником сільгоспінвентаря до місця проживання ОСОБА_3 В той же час, свідок не передавала права власності на придбане майно відповідачеві.

Аналогічні покази дав в судовому засіданні свідок ОСОБА_10

Таким чином, показання свідків ОСОБА_17 і ОСОБА_10 узгоджуються з поясненнями відповідача про те, що ОСОБА_3 не являється власником роторної косарки і картоплекопалки, отже це майно підлягає виключенню з переліку спільно набутого за період шлюбу, а його вартість в розмірі відповідно 24360 грн. та 19000 грн., не підлягає врахуванню при визначенні вартості ідеальних часток спільно нажитого подружжям майна.

Будучи допитаною в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_18 показала, що вона проживає в с.Павлівка Ріпкинського району, а відповідач доводиться їй рідним братом. Свідкові достовірно відомо, що її батьки, з якими проживав відповідач, ще до укладення останнім шлюбу з ОСОБА_1, утримували в господарстві коня, корову, свиноматок, курей, качок, кролей. Домоволодіння, в якому проживав позивач, належало його батькові, а потім це майно успадкувала матір. Після смерті батька в 2001 році, ОСОБА_3 не змінював місця свого проживання та продовжував утримувати господарство, належне батькам. Матір відповідача також проживала разом із подружжям. Свідкові відомо, що відповідач отримував виробничу травму, за яку йому було виплачено компенсацію в розмірі близько 50000 грн., і за ці кошти ОСОБА_3, вже перебуваючи у шлюбі, придбав трактор. Для трактора відповідач спільно з двоюрідним братом ОСОБА_10 купували навісне обладнання. Ще раніше ОСОБА_18, під розписку, позичала братові та його дружині 16000 грн. з метою придбання автомобіля, і вказана позика була повернута частково, в сумі 3000 грн. Свідок обізнана про те, що упродовж тривалого часу до офіційного розірвання шлюбу, сторони вже не проживали однією сім'єю та добровільно розділили спільно нажите майно. Розподіл майна між сторонами відбувався мирно і ОСОБА_1 забрала собі все що хотіла, в тому числі птицю, половину м'яса від забитих свиней, кошти за продану корову.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_19 показав, що він доводиться зятем відповідачу і разом зі своєю дружиною ОСОБА_18 позичали ОСОБА_3 16000 грн. на придбання автомобіля у той час, коли останній і ОСОБА_1 перебували в зареєстрованому шлюбі. Із вказаної позики сім'ї свідка була повернута лише частина коштів в сумі 3000 грн. На момент розгляду справи судом колишнє подружжя винне сім'ї ОСОБА_19 13000 грн. Після того як сторони перестали жити однією сім'єю, ОСОБА_19, на прохання ОСОБА_3, вдома у останнього здійснив забій двох дорослих свиней живою вагою до 250 кг. кожна, розділивши обидві туші порівну, а саме по лінії хребта, і половина цього м'яса була відвезена ОСОБА_1 Забій свиней ОСОБА_19 здійснював перед новорічними святами, а дружина пішла жити від ОСОБА_3 восени. На той час у господарстві відповідача ще залишалося одне порося та декілька десятків кролів.

Посвідченням НОМЕР_8 підтверджується, що відповідачеві ОСОБА_3 з 19.10.2005 року довічно встановлено інвалідність ІІІ групи.

Згідно повідомлення ГУ Держпродспоживслужби в Чернігівській області, станом на 29.01.2019 року, за ОСОБА_3 з 14.08.2013 року значиться зареєстрованим колісний трактор ДТЗ 240.4, 2012 року випуску, д.н.з. НОМЕР_2.

У відповідності до повідомлення територіального сервісного центру № 7441, станом на 06.02.2019 року за ОСОБА_3 значиться зареєстрованим мотоцикл SP 200TR-1, 2012 року виготовлення, д.н.з. НОМЕР_3.

Оцінюючи досліджені докази в їх сукупності та взаємозв'язку, з точки зору належності, допустимості та достовірності, суд приходить до висновку, що поділу між сторонами підлягає наступне майно:

-морозильна камера, вартістю 6000 грн.;

-мультиварка, вартістю 400 грн.;

-пральна машина-напівавтомат, вартістю 1700 грн.;

-оприскувач, вартістю 13000 грн.;

-вантажний мотоцикл Spark SP125TR-2, вартістю 17000 грн.;

-спальня, вартістю 1000 грн.

-трактор колісний ДТЗ 240.4, 2012 року виготовлення, д.н.з. НОМЕР_2 вартістю 70000 грн.

Таким чином, загальна вартість цього майна становить 109100 грн.

Приймаючи до уваги, що мультиварка вартістю 400 грн. і пральна машина-напівавтомат, вартістю 1700 грн. фактично перебувають у власності позивача на підставі розписки від 09.12.2017 року, із загальної вартості майна, що підлягає поділу необхідно виключити ціну вказаних речей, яка у сумі становить 2100 грн., отже загальна вартість спірного майна складає 107000 грн., а вартість ідеальної частини майна кожної із сторін, виходячи з презумпції рівності часток, відповідно становить 53500 грн.

Визначаючи вид майна, котрий підлягає виділу кожній із сторін, суд враховує, істотні для справи обставини, зокрема, фактичну наявність у сторін спірних речей, можливість їх передачі без порушення цілісності, а також можливість використання кожною із сторін виділеного їй майна за цільовим призначенням.

Таким чином, суд вважає за доцільне виділити позивачеві ОСОБА_1 вантажний мотоцикл Spark SP 200TR-1, 2012 року виготовлення, шасі НОМЕР_9 д.н. НОМЕР_3, вартістю 17000 грн. та спальню, вартістю 1000 грн., а всього майна на суму 18000 грн.

Відповідачеві ОСОБА_3 підлягають виділу морозильна камера, вартістю 6000 грн.; оприскувач, вартістю 13000 грн; трактор колісний ДТЗ 240.4, 2012 року виготовлення, д.н.з НОМЕР_2, вартістю 70000 грн., а всього майна на суму 89000 грн.

З урахуванням викладеного з відповідача ОСОБА_3 на користь позивача ОСОБА_1, за загальними правилами, підлягає стягненню компенсація вартості майна, з урахуванням вартості ідеальних часток, в розмірі 36500 грн.

В той же час, розмір цієї компенсації підлягає зменшенню, оскільки на придбання спільного майна подружжям було витрачено 10218 грн. 50 коп. власних коштів позивача отриманих за договором обов'язкового соціального страхування.

Крім того, вартість компенсації підлягає зменшенню на 4000 грн., так як факт отримання цих коштів ОСОБА_1 саме в якості компенсації у грудні 2017 року визнається.

Також розмір компенсації підлягає зменшенню на суму 7000 грн., тобто на мінімально визначену сторонами вартість спільно набутого мопеда «Дельта», який перебуває у власності позивача.

У відповідності до ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір, сплачений при зверненні до суду, пропорційно до задоволених вимог.

Керуючись ст.ст.10, 76, 141, 263, 265, 277-279 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В:

Позов задовольнити частково.

Виділити ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, РНОКПП НОМЕР_4, зареєстрованій в АДРЕСА_2,

-вантажний мотоцикл Spark SP 200TR-1, 2012 року виготовлення, шасі НОМЕР_9, д.н.з. НОМЕР_5, вартістю 17000 грн.;

-спальню, вартістю 1000 грн.

Виділити ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_6, РНОКПП НОМЕР_1, зареєстрованому в АДРЕСА_1

-морозильну камеру, вартістю 6000 грн.;

-оприскувач, вартістю 13000 грн;

-трактор колісний ДТЗ 240.4, 2012 року виготовлення, д.н.з. НОМЕР_2, вартістю 70000 грн.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_6, РНОКПП НОМЕР_1, зареєстрованого в АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, РНОКПП НОМЕР_4, зареєстрованої в АДРЕСА_2, компенсацію різниці вартості спільно набутого майна у розмірі 15281 (п'ятнадцять тисяч двісті вісімдесят одну) грн. 50 коп.

Стягнути з ОСОБА_3, РНОКПП НОМЕР_1, на користь ОСОБА_1, РНОКПП НОМЕР_4, 332 грн. 81 коп., в якості відшкодування судового збору.

В іншій частині позову - відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляція на рішення може бути подана до Чернігівського апеляційного суду, через Ріпкинський районний суд, протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому рішення не було вручене у день його складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.

Повне рішення складено 20.03.2019 року.

Суддя Є.А. Жовток