РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 640/8375/13-ц

Провадження № 2/643/1222/19

16.05.2019 року Московський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді Довготько Т.М.

за участю секретаря судового засідання Полковник Г.В.

представника позивача Сілко Н.Г.

відповідача Кривцун І.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів за договором позики,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з вищевказаним позовом, в якому після уточнення позовних вимог просив суд стягнути з відповідача ОСОБА_2 на його користь основний борг по борговій розписці від 25.02.2011року у розмірі 2000грн., суми процентів за користування позиченими коштами на рівні облікової ставки НБУ у розмірі 1917,62грн., 3% річних від простроченої суми боргу у розмірі 441,20грн., суму інфляційного збільшення від суми боргу у розмірі 2953,51грн. за весь час прострочення з 25.02.2011р. по 02.07.2018р., а всього 7312,33грн.; основний борг по борговій розписці від 25.02.2011року у розмірі 1500 доларів США, суми процентів за користування позиченими коштами на рівні облікової ставки НБУ у розмірі 1917,62доларів США, 3% річних від простроченої суми боргу у розмірі 330,90 доларів США за весь час прострочення з 25.02.2011р. по 02.07.2018р., а всього 3748,52 доларів США. що еквівалентно 98689,13грн.; основний борг по борговій розписці від 14.01.2012року у розмірі 3000 доларів США, суми процентів за користування позиченими коштами на рівні облікової ставки НБУ у розмірі 2843,10 доларів США, 3% річних від простроченої суми боргу у розмірі 582,16 доларів США за весь час прострочення з 14.01.2012р. по 02.07.2018р., а всього 6425,26 доларів США, що еквівалентно 169160,99грн. та судові витрати.

В обґрунтування пред`явлених позовних вимог ОСОБА_1 посилається на те, що між ним та відповідачем ОСОБА_2 25.02.2011 року було укладено договір позики в сумі 1500 доларів США та 2000 грн., які вона зобов`язалася повернути в строк до 25.03.2011 року, що підтверджується розпискою від 25.02.2011року, та 14.01.2012 року був укладений договір позики у сумі 3000 доларів США, що підтверджується розпискою, якою ОСОБА_3 отримав від ОСОБА_1 грошові кошти для подальшої передачі ОСОБА_2 для особистих потреб. З метою врегулювання спору до судового розгляду, ним 04.02.2013р., 31.07.2013року було направлено на адресу відповідача лист з вимогою про повернення суми позики, а також була направлена вимога з врахуванням уточненого позову, однак відповідачем борг не було повернуто.

Відповідачем ОСОБА_2 було подано відзив на уточнену позовну заяву, відповідно до якого, остання просила у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити повністю. Зазначила, що ОСОБА_1 звернувся до неї на початку 2011 року в усній формі з проханням допомогти йому в оформленні документів на житлову квартиру. Оформлення документів на квартиру та певні роботи по її благоустрою вимагали значних витрат. Так як вони з позивачем не були давніми знайомими, то для виникнення довірчих стосунків, спокою позивача, що кошти у сумі 1500доларів США та 2000 грн., передані їй ОСОБА_1 підуть саме на обумовлені роботи, передачу коштів було зафіксовано розпискою від 25.02.2011року і термін повернення коштів був вказаний умовний. На сплату заборгованості по житлово-комунальним послугам, на проведення сантехнічних робіт, на встановлення нових вхідних дверей, на витрати з отримання довідок по квартирі в установах міста Харкова нею було витрачено понад 12000грн. з числа тих коштів, що були передані їй ОСОБА_1 за розпискою від 25.02.2011року. Що стосується розписки від 14.01.2012року, то договір позики був укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на суму 3000доларів США. З ОСОБА_3 вони розлучилися 07.09.2000року на підставі рішення суду та на час оформлення розписки, вони як подружжя спільно не проживали, не вели спільне господарство. Отримані кошти за розпискою в сумі 3000 доларів США ОСОБА_3 їй не передавав. Так, позивачем ОСОБА_1 не надано до суду жодних доказів передачі їй ОСОБА_3 грошових коштів у сумі 3000 доларів США.

Заочним рішенням Київського районного суду м. Харкова від 06.11.2013року, позов ОСОБА_1 було задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість у розмірі 43323, 12грн., що складається з 4500доларів США та 2000грн. суми основного боргу, 525,01 доларів США та 323,33грн. процентів за користування грошовими коштами, 89,52 доларів США та 119,36грн. 3%річних. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 4933,58грн.

Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 23.05.2018року, заочне рішення Київського районного суду м.Харкова від 06.11.2013року скасовано, і призначено справу до розгляду в загальному порядку.

Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 28.08.2018року, матеріали цивільної справи направлено за територіальною юрисдикцією (підсудністю) до Московського районного суду м. Харкова.

Ухвалою Московського районного суду м.Харкова суду від 24.09.2018 року було прийнято до розгляду та відкрито провадження по справі.

Ухвалою від 18.01.2019року було закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду.

Представник позивача Сілко Н.Г. в судовому засіданні позов підтримала, просила його задовольнити в повному обсязі з підстав викладених вище у позові.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні проти позову заперечувала, просила у його задоволенні відмовити з підстав викладених у відзиві.

Третя особа ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся у встановлений законом порядок.

Заслухавши представника позивача, відповідача, свідка ОСОБА_4 дослідивши матеріали справи, зібрані у справі докази, суд приходить до наступного.

Матеріалами справи встановлено, що 25.02.2011 року відповідач ОСОБА_2 під розписку отримала від ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 2000грн. та 1500,00 доларів США. При цьому, ОСОБА_2 в розписці зазначила, що грошові кошти вона взяла у борг на 1 місяць до 25.03.2011 року /а.с.43/.

Оскільки сторони дійшли обопільної згоди про те, що такі кошти будуть перебувати у користуванні відповідача певний час і визначили строк повернення грошей про що склали відповідну розписку, зазначене підтверджує факт укладення договору позики між ними та його умови.

Оригінал вказаної розписки знаходиться в матеріалах справи. Знаходження розписки у позивача свідчить про невиконання відповідачем свого обов`язку про повернення боргу.

Крім того, 14.01.2012року ОСОБА_3 отримав від ОСОБА_1 гроші в сумі 3000 доларів США для передачі Кривцун І.С. для особистих потреб /а.с.44/. Оригінал вказаної розписки знаходиться в матеріалах справи.

04.02.2013 року позивачем на адресу відповідача направлено письмову вимогу про повернення суми боргу у розмірі 4500 доларів США та 2 000грн. /а.с. 27/.

31.07.2018 року позивачем на адресу відповідача направлено письмову вимогу про повернення суми боргу у розмірі 275 162,45грн. /а.с. 113-114/.

Відповідно до вимог ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Договір позики є укладеним з моменту передання грошей.

Статтею 1047 ЦК України передбачена письмова форма укладення договору позики.

Згідно з положеннями ч.2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми.

Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та цього Кодексу.

Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

На час розгляду справи договір від 25.02.2011року відповідачем не виконаний, сума позики у встановлений договором строк позивачу не повернута. Матеріали справи не містять доказів повного або часткового виконання відповідачем його зобов`язань з повернення позивачу позики від 25.02.2011року.

Доводи відповідача про те, що договір позики був укладений для допомоги позивачу в оформленні документів на житлову квартиру , що потребувала значних витрат суд не приймає з огляду на наступне.

У постанові Верховного суду України від 18 вересня 2013 року у справі №6-63 цс письмова форма договору позики через його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Договір позики є двостороннім правочином, а також одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмету позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору незалежно від найменування документа, наданого для підтвердження позовних вимог, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.

Свідок ОСОБА_4 в судовому засіданні показала, що вона була свідком передачі грошових коштів ОСОБА_1 ОСОБА_2 на початку 2011року, в якому розмірі не знає. ОСОБА_2 прохала гроші на особисті потреби.

Таким чином, досліджені у справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність законних підстав для стягнення з відповідача на користь позивача суми боргу за договором позики від 25.02.2011року у розмірі 2000грн. та 1500 доларів США.

Відповідно до частини другої статті 533 ЦК України, якщо в зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті в гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом (частини перша та третя статті 533 ЦК України).

Таким чином, при ухваленні судом рішення потрібно перерахувати суму боргу з іноземної валюти на національну, урахувати офіційний курс гривні до іноземної валюти, установлений Національним банком України на день ухвалення судового рішення. Але, представник в своєму позові просить перерахувати суму боргу станом на 02.07.2018року.

Враховуючи, що позика була надана в доларах США, а офіційний курс НБУ станом 02.07.2018року, як зазначено у уточненій позовній заяві становить 100 доларів США= 26,33 грн., то з відповідача підлягає стягненню сума боргу за договором позики від 25.02.2011року у розмірі 1500 доларів США, що за курсом НБУ становим на 02.07.2018року становить 39 495,00грн.

Крім того, згідно ч. 1ст.610ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно до ст.625ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не встановлений договором або законом.

Позивач просить стягнути з відповідача 3 % річних від простроченої суми у розмірі 2000грн. у що складає 441,20грн. та індекс інфляції у розмірі 2953,51грн. за весь час прострочення з 25.02.2011року по 02.07.2018р., проте з вказаним розрахунком суд погодитися не може. Так, датою з якого починається прострочення зобов`язання слід рахувати з 25.03.2011року по 02.07.2018року (як просить позивач), а тому 3% річних від простроченої суми у розмірі 2000грн. складає 437,00грн., індекс інфляції за весь час прострочення в складає 2909,34грн.

Крім того, позивач просить стягнути з відповідача 3 % річних від простроченої суми у розмірі 1500доларів США. що складає 330,90 доларів США за весь час прострочення з 25.02.2011року по 02.07.2018р., проте з вказаним розрахунком суд також не погоджується. Так 3% річних від простроченої суми у розмірі 39 495,00грн. суд рахує з 25.03.2011року по 02.07.2018року (як просить позивач), що складає 8 622,00грн.

Крім того, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (стаття 1050 ЦК України).

Згідно статті 1048 ЦК України якщо договором не встановлено розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Таким чином, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню проценти за користування коштами у сумі 2000 грн. на рівні облікової ставки НБУ у розмірі 1917,62грн. та проценти за користування коштами у сумі 39 495,00грн. на рівні облікової ставки НБУ у розмірі 37 840,52грн.

Що стосується вимог позивача про стягнення боргу за розпискою від 14.01.2012року, то в цій частині позову суд відмовляє, оскільки позивачем на надано жодного доказу на підтвердження факту отримання ОСОБА_2 у борг грошових коштів у розмірі 3000доларів США.

Відповідно до ст. 141 ч.1 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь позивача витрати по сплаті судового збору в розмірі 963, 21грн. пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 4, 12, 13, 80, 81, 141, 263, 265 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 / АДРЕСА_1 АДРЕСА_2 3 АДРЕСА_3 / до ОСОБА_2 / АДРЕСА_4 , третя особа ОСОБА_3 / АДРЕСА_4 про стягнення грошових коштів за договором позики задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 , суму боргу за договором позики від 25.02.2011року в розмірі 2 000,00грн., проценти за користування коштами на рівні облікової ставки НБУ у розмірі 1917,62грн., 3% річних від простроченої суми в розмірі 437,00грн., індекс інфляції за весь час прострочення в розмірі 2909,34грн., а всього: 7 263 /сім тисяч двісті шістдесят три/ грн. 96коп.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 , суму боргу за договором позики від 25.02.2011року в розмірі 1 500 доларів США, що еквівалентно 39 495,00грн., проценти за користування коштами на рівні облікової ставки НБУ у розмірі 37 840,52грн., 3% річних від простроченої суми в розмірі 8 622,00грн., а всього: 85 957 /вісімдесят п`ять тисяч дев`ятсот п`ятдесят сім/ грн. 52коп.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 963 /дев`ятсот шістдесят три/ грн. 21 коп.

В іншій частині позову відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Харківського апеляційного суду, протягом тридцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення виготовлено 24.05.2019року.

Суддя - Т.М.Довготько