Справа № 520/4862/17
Провадження № 2/520/875/19
Київський районний суд м. Одеси в складі:
головуючого - судді Калініченко Л.В.
при секретарі Кириковій О.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою
Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк»
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог
щодо предмета спору на стороні відповідача -
Орган опіки та піклування Київської районної адміністрації
Одеської міської ради,
про стягнення заборгованості за кредитним договором,
Свої вимоги мотивував тим, що 11 жовтня 2013 року відповідач ОСОБА_5 звернулась до ПАТ КБ «Приватбанк» із анкетою-заявою про приєднання до умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку, яка разом з пам'яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, складає між ним та ПАТ КБ «Приватбанк» договір про надання банківських послуг, відповідно до якого, банк надав позичальнику кредит на платіжну картку, зі встановленим кредитним лімітом в сумі 300 гривень 00 копійок, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 27,60 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.
У порушення умов договору відповідач зобов'язання за вказаним договором не виконав належним чином, заборгованість не погасив. У зв'язку з зазначеними порушеннями зобов'язань за кредитним договором відповідач має заборгованість, яку в добровільному порядку сплачувати не бажає, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду та просить стягнути суму заборгованості з відповідача.
Відповідно до автоматизованої системи документообігу цивільну справу було розподілено судді Калініченко Л.В.
Ухвалою судді Київського районного суду міста Одеси від 11.05.2017 року відкрито провадження по справі на підставі вищевказаної позовної заяви та призначено попереднє судове засідання.
Одночасно судом було отримано довідку з відділу адресно-довідкової роботи ГУДМС України в Одеській області, з якої вбачається, що ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3, знята з обліку у зв'язку зі смертю ІНФОРМАЦІЯ_8 року.
У зв'язку з чим, з метою перевірки отриманої інформації, Київським районним судом міста Одеси було надіслано запит до Одеського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, з вимогою повідомити суд чи дійсно ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3, померла, якщо так, то надати до Київського районного суду міста Одеси відповідний витяг з актового запису про смерть.
Ухвалою Київського районного суду міста Одеси від 19 червня 2017 року, з урахуванням того, що відповідач по справі помер, а правовідносини в цій справі допускають правонаступництво, шестимісячний строк для прийняття спадщини після смерті померлої закінчився, з метою встановлення правонаступників після смерті ОСОБА_5, померлої ІНФОРМАЦІЯ_8 року, витребувано з Третьої Одеської державної нотаріальної контори інформацію стосовно наявності (відсутності) у спадкодавця - ОСОБА_5, яка була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_4, дата смерті ІНФОРМАЦІЯ_8 року, посвідченого заповіту, спадкового договору, заведеної справи та виданого свідоцтва про право на спадщину, якщо така інформація наявна, то надати до суду належним чином завірену копію спадкової справи.
Листом Третьої Одеської державної нотаріальної контори за вих. №4867/01-16 від 19.07.2017 року повідомлено суд, що згідно перевірки Інформаційної довідки зі спадкового реєстру встановлено відсутність заведеної спадкової справи після смерті ОСОБА_5, померлої ІНФОРМАЦІЯ_8 року, та будь-яких заповітів чи спадкових договорів складених від імені ОСОБА_5.
Оскільки відповідач по справі помер, а правовідносини в цій справі допускають правонаступництво, шестимісячний строк для прийняття спадщини після смерті померлої закінчився, за який спадкоємці з заявами про прийняття спадщини не звертались, однак чинним законодавством України передбачено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, ухвалою Київського районного суду міста Одеси від 06.02.2018 року було витребувано з Комунального підприємства «Житлово-комунальний сервіс «Чорноморський» належним чином завірену копію довідки про склад сім'ї та зареєстрованих осіб у квартирі АДРЕСА_2, станом на ІНФОРМАЦІЯ_7 року.
02 квітня 2018 року на адресу суду надійшла відповідь з Комунального підприємства «Житлово-комунальний сервіс «Чорноморський» на виконання вказаної ухвали суду, до якої надано довідку з домової книги про склад сім'ї та реєстрації за №300 від 22.03.2018 року, з якої вбачається, що у квартирі АДРЕСА_2 мешкають та зареєстровані дві особи: ОСОБА_7 - основний квартиронаймач, без реєстрації; ОСОБА_8 - родичка, знята з реєстрації у зв'язку зі смертю; ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, - дочка родички, зареєстрована з 20 жовтня 2009 року; ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_5, - син родички, зареєстрований з 30.03.2012 року.
З урахуванням вищевикладеного, з урахуванням того, що відповідач по справі помер, а правовідносини в цій справі допускають правонаступництво, шестимісячний строк для прийняття спадщини після смерті померлої закінчився, за який спадкоємці з заявами про прийняття спадщини не звертались, однак чинним законодавством України передбачено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, та судом встановлено, що за місцем реєстрації ОСОБА_5, померлої ІНФОРМАЦІЯ_7 року, разом з нею на день смерті останньої мешкали та були зареєстровані її діти: ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, зареєстрована з 20 жовтня 2009 року; ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_5, зареєстрований з 30.03.2012 року, які відносяться до першої черги спадкоємців, докази про відмову останніх від прийняття спадщини у суду відсутні, у зв'язку з чим, ухвалою Київського районного суду міста Одеси від 23.05.2018 року замінено відповідача - ОСОБА_5, померлу ІНФОРМАЦІЯ_7 року,на її правонаступників: ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, (місце проживання: АДРЕСА_2 та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_5, (місце проживання: АДРЕСА_4) по цивільній справі №520/4862/17 за позовною заявою Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором. Залучено до участі по справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, - Орган опіки та піклування Київської районної адміністрації Одеської міської ради.
Ухвалою Київського районного суду міста Одеси від 10 жовтня 2018 року підготовче провадження по справі закрито та призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні.
Представник позивача Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» у судове засідання 14 січня 2019 року не з'явився, однак у позові зазначив, що позовні вимоги підтримує, просить суд їх задовольнити, у разі неявки відповідача постановити заочне рішення по справі, та розглянути справу у відсутності позивача.
Представник третьої особи - Органу опіки та піклування Київської районної адміністрації Одеської міської ради у судове засідання не з'явився, про дату, час і місце проведення якого повідомлений належним чином, однак надав до суду заяву в якій позовні вимоги підтримав та просить суд розгляд справи провести за його відсутності.
Відповідно до ч.3 ст.211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.
Відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_3 повторно у судове засідання не з'явились, про дату, час і місце проведення якого повідомлялись належним чином, що підтверджується поштовими конвертами разом з рекомендованими повідомленнями повернутими до суду без вручення за закінченням терміну зберігання наявними в матеріалах справи, про причини поважності неявки суд не сповістили, відзив на позовну заяву не надали.
Відповідно до п.2 ч.7 ст.128 ЦПК України, у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку.
Частиною 3 та частиною 4 ст. 130 ЦПК України передбачено, що якщо особу, якій адресовано судову повістку, не виявлено в місці проживання, повістку під розписку вручають будь-кому з повнолітніх членів сім'ї, які проживають разом з нею. У такому випадку особа, якій адресовано повістку, вважається належним чином повідомленою про час, дату і місце судового засідання, вчинення іншої процесуальної дії. У разі відсутності адресата (будь-кого з повнолітніх членів його сім'ї) особа, яка доставляє судову повістку, негайно повертає її до суду з поміткою про причини невручення.
Згідно з довідкою з домової книги про склад сім'ї та реєстрації за №300 від 22.03.2018 року, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_5, зареєстровані у квартирі АДРЕСА_2, та саме за цією адресою судом надсилалась судова кореспонденція рекомендованим листом з повідомленням на ім'я відповідачів.
У зв'язку з чим, судом встановлено, що відповідачі повторно не з'явились в судове засідання, про дату, час і місце проведення яких повідомлялися належним чином, не повідомивши суд про причини неявки, не надавши до суду відзив на позовну заяву.
Відповідно до ч. 1 ст. 44 ЦПК України, учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.
Судом, враховано, що в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.
Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України").
При цьому вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов'язком не тільки держави, а й осіб, які беруть участь у справі. Так, Європейський суд з прав людини в рішенні від 7 липня 1989 року у справі „Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії" зазначив, що заявник зобов'язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов'язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.
Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини.
Враховуюче вищевикладене, судом було ухвалено провести розгляд справи за відсутності сторін по справі та у відповідності до ст.ст. 280, 281 ЦПК України, за згодою представника позивача, Київським районним судом м. Одеси була постановлена ухвала про заочний розгляд справи.
Дослідивши, вивчивши та проаналізувавши матеріали справи, суд вважає, що позов Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про стягнення заборгованості підлягає задоволенню.
У судовому засіданні встановлено, що 11 жовтня 2013 року відповідач ОСОБА_5 звернулась до ПАТ КБ «Приватбанк» із анкетою-заявою про приєднання до умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку, відповідно до якої, банк надав позичальнику кредит на платіжну картку, зі встановленим кредитним лімітом в сумі 300 гривень 00 копійок, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 27,60 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Розмір щомісячних платежів 7% від заборгованості, однак не менше 50,00грн. та не більше залишку заборгованості. Штраф при порушенні строків платежів по будь-якому з грошових зобов'язань, сплачується 500 гривень + 5% від суми заборгованості.
Позичальник надав свою згоду, що підписана ним заява від 11 жовтня 2013 року разом з пам'яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, складає між ним та ПАТ КБ «Приватбанк» договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом ОСОБА_5 у вказаній заяві.
Згідно з п. 2.1.1.2.3., п. 2.1.1.2.4. умов та правилами надання банківських послуг, після отримання банком від клієнта необхідних документів, а також заяви, банк проводить перевірку наданих документів і приймає рішення про можливість встановлення кредитного ліміту на кредитну карту. Клієнт дає свою згоду на те, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, і клієнт дає право банку в будь-який момент змінити (зменшити, збільшити або анулювати) кредитний ліміт. Підписання цього договору є прямим і безумовним згодою клієнта щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком.
Відповідно до п. п. 2.1.1.5.5., 2.1.1.5.6. умов та правилами надання банківських послуг, позичальник зобов'язується погашати заборгованість по кредиту, процентам за його використання, по перевитратам платіжного ліміту, а також сплачувати комісії на умовах, передбачених даним договором. У разі невиконання зобов'язань по договору на вимогу банку виконати зобов'язання по поверненню кредиту (в тому числі простроченого кредиту та овердрафту), сплаті винагороди банку.
Згідно з п. п. 2.1.1.7.6. умов та правилами надання банківських послуг, при порушенні клієнтом строків платежів по будь-якому з грошових зобов'язань, передбачених даним договором більш ніж на 30 днів, клієнт зобов'язаний сплатити банку штраф у розмірі 500 грн. + 5% від суми заборгованості по кредитному ліміту з урахуванням нарахованих та прострочених процентів та комісій.
Відповідно до п. 2.1.1.12.11. умов та правилами надання банківських послуг, банк має право вимагати дострокового виконання боргових зобов'язань в цілому або у визначеній банком частки у разі невиконанням держателем та/або довіреною особою держателя своїх боргових або інших зобов'язань по даному договору.
ПАТ КБ «ПриватБанк» виконав прийняті на себе зобов'язання в повному обсязі, надав кредитні кошти ОСОБА_5 у відповідності до умов кредитного договору №б/н від 11 жовтня 2013 року, що підтверджується інформацією наявною в наданому до суду розрахунку заборгованості.
У зв'язку з чим, судом встановлено, що ПАТ КБ «ПриватБанк» виконані умови кредитного договору №б/н від 11 жовтня 2013 року.
Невиконання відповідачем своїх зобов'язань по вищезазначеному договору, зумовило звернення ПАТ КБ «ПриватБанк» до суду із відповідним позовом.
Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Згідно з ч.1 ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).
Частинами 1, 2 ст. 612 ЦК України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов'язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Згідно зі ст. ст. 1046, 1047 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.
Частиною 1 ст. 1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Згідно з ч. 1, 2 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.
Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки грошової суми, яку боржник повинен сплатити кредиторові у разі порушення ним зобов'язання.
Згідно з ч. 1, 2 ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.
На підставі вищевикладених обставин, судом встановлено, що банком були виконані умови договори, надано відповідачеві кредит.
Доказів сплати зазначеної суми відповідачем, в порушення вимог ст. 81 ЦПК України, суду не надано.
Крім цього, з наданого до суду розрахунку заборгованості вбачається користування відповідачем кредитною карткою, що включало у себе як зняття кредитних коштів, так і поповнення картки.
Таким чином, відповідач своїми діями підтвердив наявність між сторонами кредитних правовідносин.
Кредитний договір повністю або у частині недійсним не визнавався, отже вказаний договір є чинним, таким, що породжує права та обов'язки сторін, зокрема - обов'язок позичальника повернути отримані кредитні кошти, сплатити відсотки за користування такими коштами, а також неустойку - за несвоєчасне виконання зобов'язань за кредитним договором.
Необхідно зазначити, що до матеріалів справи додано належні та допустимі докази на підтвердження факту та розміру заборгованості за кредитним договором, серед яких - детальний розрахунок заборгованості по кредиту із зазначенням розміру відсоткової ставки, ставки пені, сум нарахувань за кожний окремий проміжок часу, у тому числі - окремо по відсотках, пені, тілу кредиту; суму нарахувань по кожному з видів зобов'язань, у тому числі - накопичувальним порядком.
Усі нарахування, зазначені у розрахунку заборгованості, є прозорими, простими для сприйняття та такими, що не потребують будь-яких спеціальних знань для їх вивчення та аналізу.
Також суд зазначає. що під час розгляду справи судом було встановлено, що ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3, знята з обліку у зв'язку зі смертю ІНФОРМАЦІЯ_8 року.
Листом Третьої Одеської державної нотаріальної контори за вих. №4867/01-16 від 19.07.2017 року повідомлено суд, що згідно перевірки Інформаційної довідки зі спадкового реєстру встановлено відсутність заведеної спадкової справи після смерті ОСОБА_5, померлої ІНФОРМАЦІЯ_8 року, та будь-яких заповітів чи спадкових договорів складених від імені ОСОБА_5.
02 квітня 2018 року на адресу суду надійшла відповідь з Комунального підприємства «Житлово-комунальний сервіс «Чорноморський», до якої надано довідку з домової книги про склад сім'ї та реєстрації за №300 від 22.03.2018 року, з якої вбачається, що у квартирі АДРЕСА_2 мешкають та зареєстровані дві особи: ОСОБА_7 - основний квартиронаймач, без реєстрації; ОСОБА_8 - родичка, знята з реєстрації у зв'язку зі смертю; ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, - дочка родички, зареєстрована з 20 жовтня 2009 року; ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_5, - син родички, зареєстрований з 30.03.2012 року.
З урахуванням вищевикладеного, з урахуванням того, що відповідач по справі помер, а правовідносини в цій справі допускають правонаступництво, шестимісячний строк для прийняття спадщини після смерті померлої закінчився, за який спадкоємці з заявами про прийняття спадщини не звертались, однак чинним законодавством України передбачено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, та судом встановлено, що за місцем реєстрації ОСОБА_5, померлої ІНФОРМАЦІЯ_7 року, разом з нею на день смерті останньої мешкали та були зареєстровані її діти: ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, зареєстрована з 20 жовтня 2009 року; ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_5, зареєстрований з 30.03.2012 року, які відносяться до першої черги спадкоємців, докази про відмову останніх від прийняття спадщини у суду відсутні, у зв'язку з чим, ухвалою Київського районного суду міста Одеси від 23.05.2018 року замінено відповідача - ОСОБА_5, померлу ІНФОРМАЦІЯ_7 року,на її правонаступників: ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, (місце проживання: АДРЕСА_2 та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_5, (місце проживання: АДРЕСА_4) по цивільній справі №520/4862/17 за позовною заявою Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором. Залучено до участі по справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, - Орган опіки та піклування Київської районної адміністрації Одеської міської ради.
Відповідно до ч.4 ст.25 ЦК України цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті.
Частиною 1 ст.608 ЦК України визначено, що зобов'язання припиняється смертю боржника, якщо воно є нерозривно пов'язаним з його особою, і у зв'язку з цим не може бути виконане іншою особою.
Відповідно до ст.ст. 1216, 1218 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Згідно ч.1 ст. 609 ЦК України, зобов'язання припиняється смертю боржника, якщо воно є нерозривно пов'язаним з його особою і у зв'язку з цим не може бути виконане іншою особою.
Частинами 1,3 ст. 1268, ч.1 ст.1269, ч.1 ст.1270 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст.1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.
За змістом зазначених норм вбачається, що прийняття особою спадщини обумовлюється або постійним проживанням спадкоємця зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, або в разі відсутності наведених вище обставин, - поданням до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини у визначений ч.1 ст.1270 ЦК України строк.
Відповідно до ч.ч. 1,2 ст.1281 ЦК України, спадкоємці зобов'язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги.
Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги.
У відповідності до положень ст.1282 ЦК України, спадкоємці зобов'язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов'язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов'язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям в натурі.
Приписи зазначеної норми застосовуються у випадку дотримання кредитором норм статті 1281 ЦК України щодо строків пред'явлення ним вимог до спадкоємців. Недотримання цих строків, які є присічними (преклюзивними), позбавляє кредитора права вимоги до спадкоємців.
Таким чином суд приходить до висновку про те, що позивач вправі вимагати з відповідачів стягнення суми заборгованості за кредитним договором, оскільки обов'язок спадкоємців боржника перед позикодавцем (кредитором) спадкодавця полягає у поверненні сум за кредитом та іншими нарахуваннями за позикою, що виникли до дня смерті спадкодавця, але в межах вартості одержаного у спадок майна та відповідно до розміру часток кожного з них.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Стягненню з відповідачів на користь позивача підлягає судовий збір в рівних частках, сплачений останнім в загальній сумі 1600 грн. 00 коп.
На підставі вищевикладена керуючись ст.ст. 2, 4, 5, 6, 81, 141, 263-265, 280-282, 352, 354, п. 15.5 Перехідних положень Розділу ХІІІ ЦПК України, ст. ст. 526, 530, 549, 610-612, 625, 1054, 1056-1 ЦК України, суд,
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Рішення може бути оскаржено позивачем до апеляційного суду Одеської області шляхом подання до Київського районного суду м. Одеси апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуючий Калініченко Л. В.