ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Справа № 676/3987/18
Провадження № 22-ц/4820/1733/19
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 грудня 2019 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд

в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Гринчука Р.С., Грох Л. М., Ярмолюка О.І.,

секретар судового засідання Дубова М.В.,

з участю позивача ОСОБА_1 ,

представника апелянта адвоката Цибака В.С.,

розглянув у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 15 липня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про примусове вселення в квартиру, усунення перешкод у здійсненні користування та розпорядження квартирою та стягнення моральної шкоди,

встановив:

В червні 2018 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні квартирою шляхом вселення, заборону в подальшому вчиняти перешкоди у користуванні квартирою та стягнення моральної шкоди.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що згідно рішення Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 28.03.2014 року, в порядку розподілу майна подружжя, судом визнано за ним право власності на Ѕ частини квартири АДРЕСА_1 .

Його колишня дружина ОСОБА_2 є власником іншої Ѕ частини зазначеної квартири, проте всупереч закону створює йому перешкоди у вселенні та проживанні у житлі.

З метою усунення перешкод у користуванні квартирою він звертався до правоохоронних органів, однак отримав відповідь про необхідність звернення до суду у порядку цивільного судочинства. Враховуючи заподіяні йому душевні страждання неправомірними діями відповідача просив також стягнути 10000 грн. моральної шкоди.

Рішенням Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 15.07.2019 року позов задоволено частково. Ухвалено вселити ОСОБА_1 в квартиру АДРЕСА_1 , заборонено ОСОБА_2 перешкоджати ОСОБА_1 у здійсненні ним права користування зазначеною квартирою. В частині позовних вимог щодо відшкодування позивачу заподіяної моральної шкоди в позові відмовлено. Вирішено питання судових витрат.

Так, в рішенні, що переглядається, судом встановлено, що після розірвання шлюбу ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , у квартирі АДРЕСА_1 , проживає відповідач ОСОБА_2 , яка змінила вхідні двері до зазначеної квартири та замки і не впускає до квартири проживати ОСОБА_1 , чинить йому перешкоди у користуванні зазначеної квартири, що підтверджено відповідними зверненнями до правоохоронних органів ОСОБА_1 та показаннями свідків. Вимоги в частині стягнення моральної шкоди судом визнано такими, що задоволенню не підлягають, оскільки позивачем не підтверджено доказами заподіяння йому моральної шкоди.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просила скасувати рішення Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 15.07.2019 року та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

На обґрунтування скарги апелянт зазначила, що рішення суду є необґрунтованим, постановлене з порушенням норм процесуального та матеріального права.

Вказала на те, що позивач не зміг надати суду доказів на підтвердження обставин щодо вчинення нею перешкод у користуванні житлом, які саме та коли такі перешкоди мали місце. В той же час судом не враховано тієї обставини, що ОСОБА_1 має ключі від вхідних дверей до спірної квартири і може вільно користуватися нею. Апелянт стверджує, що суд порушив порядок виклику та допиту свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , показання яких не свідчать про вчинення нею перешкод позивачу у користуванні спірним житлом.

Представник апелянта в судовому засіданні підтримав вимоги поданої скарги.

Позивач, заперечуючи проти апеляційної скарги зазначив, що рішення суду є законним та обґрунтованим, а тому підстави для його скасування відсутні.

Заслухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом встановлено, що згідно рішення Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 28.03.2014 року, яке набрало законної сили 08.04.2019 року (а.с. 6-10) за ОСОБА_5 , яка в подальшому змінила прізвище на « ОСОБА_6 », та ОСОБА_1 визнано право власності на Ѕ частини квартири АДРЕСА_1 . Право спільної часткової власності у розмірі Ѕ зазначеної квартири зареєстровано за ОСОБА_1 21.09.2018 року (а.с.29).

У колишнього подружжя існують неприязні стосунки, що підтверджуються зокрема висновком старшого інспектора Кам`янець-Подільського ВП ГУНП в Хмельницькій області від 04.06.2016 року за матеріалами звернення ОСОБА_1 щодо перешкоджання ОСОБА_2 йому користуватися квартирою (а.с.13) та матеріалами кримінального провадження щодо ймовірного заподіяння ОСОБА_2 тілесних ушкоджень ОСОБА_1 (а.с.35, 36).

Відповідно до ч. ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

25.05.2016 року ОСОБА_1 було подано заяву до Кам`янець - Подільського ВП ГУНП в Хмельницькій області за фактом перешкоджання йому ОСОБА_2 у користуванні квартирою АДРЕСА_1 . 08.06.2016 року ОСОБА_1 листом за наслідком його звернення повідомлено, що за викладеними ОСОБА_1 фактами відсутні ознаки кримінального правопорушення та роз`яснено право на звернення до суду з метою вирішення спірних питань, пов`язаних із визначенням порядку користування спірною квартирою (а. с. 12).

Свідки ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в судовому засіданні у суді першої інстанції підтвердили ту обставину, що ОСОБА_1 фактично не може користуватись належною йому на праві спільної часткової власності квартирою з огляду на те, що відповідач замінила до вказаної квартири вхідні двері та замки, а також створює інші перешкоди в користуванні. Зокрема, свідок ОСОБА_4 декілька разів був присутнім при тому, як ОСОБА_1 намагався увійти у спірну квартиру, однак ОСОБА_2 створювала йому перешкоди в цьому, не впускала до житла, провокувала конфліктні ситуації, змінила замки на вхідних дверях до квартири. Свідок ОСОБА_3 в суді пояснив, що йому відомо, що відповідач змінила вхідні двері та замки на них, що унеможливило позивачу користуватися житлом. Про вчинення перешкод у користуванні житлом йому відомо зі слів ОСОБА_1 , який неодноразово повідомляв його про це.

Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до частин першої, другої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Згідно з частиною 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб.

Відповідно до ст. 155 ЖК УРСР жилі будинки (квартири), що є у приватній власності громадян, не може бути в них вилучено, власника не може бути позбавлено права користування жилим будинком (квартирою), крім випадків, установлених законодавством України.

Згідно із положеннями ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці в праві спільної часткової власності.

Статтею 391 ЦК України встановлено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.

Відповідний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 січня 2019 року у справі № 309/2477/16-ц.

Судом першої інстанції було вірно встановлено, що позивач позбавлений можливості проживати у квартирі АДРЕСА_1 , оскільки ОСОБА_2 змінила замки на вхідних дверях, перешкодивши таким чином співвласнику ОСОБА_1 у доступі до житла, в тому числі це підтверджено висновком складеним працівником Кам`янець-Подільського ВП ГУНП в Хмельницькій області від 04.06.2016 року, відповідно до якого опитана ОСОБА_2 зазначила, що колишньому чоловікові немає потреби відвідувати вищевказану квартиру, оскільки там відсутні будь-які його речі і вона проти того, щоб він проживав спільно з нею.

Твердження апелянта про те, що у ОСОБА_1 є ключі від вхідних дверей квартири та нею не вчиняються жодних перешкод у користуванні житлом є безпідставними.

Досліджені судом з дотриманням вимог процесуального закону вищезазначені докази, які не були спростовані відповідачем, підтверджують факт порушення права позивача з боку апелянта.

Доводи апелянта зводяться виключно до переоцінки доказів у справі і не впливають на законність прийнятого судового рішення.

Встановивши фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, що відповідно до статті 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін.

Враховуючи вимоги ст. 141 ЦПК України, оскільки апеляційну скаргу залишено без задоволення, підстави для розподілу судових витрат між сторонами відсутні.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381, 382, 389, 390 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 15 липня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 06 грудня 2019 року.

Судді: Р.С.Гринчук

Л.М. Грох

О.І. Ярмолюк