КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження: Доповідач - Ратнікова В.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ Справа № 754/12249/19

05 грудня 2019 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Ратнікової В.М.

суддів - Борисової О.В.

- Левенця Б.Б.

при секретарі - Куркіній І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою заявника ОСОБА_1 на ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 22 серпня 2019 року, постановлену під головуванням судді Клочко І.В., про відмову у відкритті провадження у справі за заявою ОСОБА_1 про встановлення фактів, що мають юридичне значення, заінтересована особа: Деснянський районний в м. Києві відділ державної реєстрації актів цивільного стану,-

в с т а н о в и в:

19 серпня 2019 року ОСОБА_1 звернулася до Деснянського районного суду м. Києва із заявою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, в якій просила встановити факт приналежності її батьків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до національності «поляк» та «полька»; встановити факт приналежності її ( ОСОБА_1 ), 1930 року народження до національності «полька»; зобов`язати Деснянський районний у м. Києві відділ державної реєстрації актів цивільного стану внести зміни до актового запису про народження ОСОБА_1 , а саме: вказати національність ОСОБА_1 «полька», національність її батька ОСОБА_2 та її матері ОСОБА_3 «поляк» та «полька» відповідно.

Вказувала, що встановлення факту національної приналежності їй необхідне для впорядкування документів, для реалізації особистих прав - підтвердження польського походження.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 22 серпня 2019 року відмовлено у відкритті провадження у справі за заявою ОСОБА_1 про встановлення фактів, що мають юридичне значення, заінтересована особа: Деснянський районний в м. Києві відділ державної реєстрації актів цивільного стану.

Не погоджуючись з такою ухвалою суду першої інстанції, 15 жовтня 2019 року ОСОБА_1 подала до суду апеляційну скаргу, в якій просила ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 22 серпня 2019 року скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Апеляційну скаргу обґрунтовувала тим, що ухвала суду є незаконною, постановлена з порушенням норм процесуального права. Зазначає що, відмовляючи у відкриті провадження за її заявою, суд першої інстанції безпідставно послався на те, що така заява не може розглядатись ні в порядку окремого провадження, ні в порядку цивільного судочинства взагалі. Судом не було враховано відсутність єдності судової практики щодо розгляду справ про встановлення факту національної приналежності. Висновок суду першої інстанції про те, що зміни в актові записи цивільного стану вносяться відділами реєстрації актів цивільного стану, а у випадку відмови у внесенні таких змін, такі дії зазначених органів можуть бути оскаржені до суду в порядку адміністративного судочинства, є помилковим, так як предметом її заяви було встановлення факту, що має юридичне значення, а не оскарження дій відділу реєстрації актів цивільного стану. Посилається на те, що оскаржувана ухвала суду позбавляє її права на судовий захист.

Відзиву на апеляційну скаргу подано не було.

У судове засідання заявниця ОСОБА_1 та представник заінтересованої особи: Деснянського районного в м. Києві відділу державної реєстрації актів цивільного стану не з`явились, про день та час слухання справи судом повідомлені у встановленому законом порядку, причин неявки суду не повідомили, а тому колегія суддів вважає можливим розгляд справи у їх відсутності.

Заслухавши доповідь судді Ратнікової В.М., перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 звернулась до суду із заявою про встановлення факту приналежності її та її батьків до польської національності, посилаючись на те, що у свідоцтві про її народження у графі національність її батьків було зазначено «українець» та «українка», що, на її думку, є підставою для внесення змін до актового запису. З вказаного питання вона звернулась до Деснянського районного в м.Києві відділу державної реєстрації актів цивільного стану. В листі від 05.04.2019 року Деснянський районний в м.Києві відділ державної реєстрації актів цивільного стану повідомив їй про неможливість внесення таких змін в актові записи у зв`язку із втратою чинності 27 січня 1999 року Указу Президента України "Про порядок зміни громадянами України національності" від 31 грудня 1991 року № 24 та роз`яснено право звернення до суду із заявою про встановлення вказаних фактів в судовому порядку. При цьому, рішення, дії чи бездіяльність органу ДРАЦС щодо невнесення змін до актових записів цивільного стану вона не оскаржує.

Відмовляючи у відкритті провадження у справі за заявою ОСОБА_1 про встановлення фактів, що мають юридичне значення, заінтересована особа: Деснянський районний в м. Києві відділ державної реєстрації актів цивільного стану, суд першої інстанції виходив з того, що встановлення факту належності особи до певної національності не підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства.

Колегія суддів вважає, що такий висновок суду першої інстанції зроблений на підставі повного та об`єктивного дослідження наданих доказів та в повній мірі відповідає вимогам матеріального та процесуального права з наступних підстав.

Згідно із частиною першою статті 19 Цивільного процесуального кодексу України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Відповідно до частин другої, сьомої статті 19 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку: наказного провадження; позовного провадження (загального або спрощеного); окремого провадження. Окреме провадження призначене для розгляду справ про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов для здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Частиною першою статті 293 ЦПК України передбачено, що окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно частини першої статті 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту: родинних відносин між фізичними особами; перебування фізичної особи на утриманні; каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеному у свідоцтві про народження або паспорті; народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.

Таким чином, у частині першій статті 315 ЦПК наведено перелік фактів, справи про встановлення яких розглядаються судом. Хоч за змістом частини другої цієї статті зазначений перелік не є вичерпним, проте у судовому порядку можуть бути встановлені тільки ті факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб (якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення).

Питання зміни національності громадянами України регулювалося Указом Президента України від 31 грудня 1991 року № 24 «Про порядок зміни громадянами України національності», відповідно до якого національність могла бути змінена особами, які при досягненні 16-річного віку та одержанні паспорта прийняли національність одного з батьків та бажали змінити її відповідно до національності другого з батьків. Зміна національності провадилася відділом внутрішніх справ виконавчого комітету районної, міської, районної у місті ради народних депутатів за місцем проживання заявника. Зміна національності допускалася також і щодо осіб, які обрали національність до прийняття цього Указу. Вказаний Указ втратив чинність на підставі Указу Президента України від 27 січня 1999 року № 70/99.

Чинним законодавством України не передбачено зазначення в актових записах цивільного стану та свідоцтвах про ДРАЦС національності батьків дитини чи осіб, які вступають у шлюб. Тим самим забезпечується рівність усіх незалежно від національності чи етнічного походження, а також право особи вільно обирати та відновлювати національність, як це передбачено статтею 11 Закону України «Про національні меншини в Україні». Примушення громадян у будь-якій формі до відмови від своєї національності не допускається.

Згідно зі статтею 300 ЦК України особа має право на індивідуальність, на збереження своєї національної, культурної, релігійної, мовної самобутності, а також право на вільний вибір форм та способів прояву своєї індивідуальності, якщо вони не заборонені законом та не суперечать моральним засадам суспільства. Таке право підпадає під захист статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка передбачає, що кожна людина має право на повагу до її особистого і сімейного життя. Держава не може втручатися у здійснення цього права інакше ніж згідно із законом та у випадках, необхідних у демократичному суспільстві в інтересах національної і громадської безпеки.

Стаття 11 Конституції України передбачає, що держава сприяє як консолідації та розвиткові української нації, її історичної свідомості, традицій і культури, так і розвиткові етнічної, культурної, мовної та релігійної самобутності національних меншин в Україні.

Згідно зі статтею 3 Рамкової конвенції про захист національних меншин (ратифікована Законом України від 9 грудня 1997 року № 703/97-ВР) кожна особа, яка належить до національної меншини, має право вільно вирішувати, вважатися їй чи не вважатися такою, і таке рішення або здійснення прав у зв`язку з ним не повинно зашкоджувати такій особі.

Відмова від фіксації національності в офіційних документах, що посвідчують особу, та актових записах цивільного стану і відповідних свідоцтвах про ДРАЦС повністю відповідає статті 24 Конституції України, яка гарантує рівність громадян, зокрема, незалежно від етнічного походження, а також статті 11 Закону «Про національні меншини в Україні». Національна належність особи, таким чином, є актом її особистого самовизначення і жодним чином не впливає на публічно-правові відносини такої особи з державою. Фіксація факту національності особи в документі, що посвідчує її особу, чи в актових записах громадянського стану створила б перешкоду вільному обранню чи відновленню національності, оскільки поставила б таке обрання чи відновлення у залежність від рішення державного органу.

За таких обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що справа за заявою ОСОБА_1 про встановлення фактів, що мають юридичне значення, заінтересована особа: Деснянський районний в м. Києві відділ державної реєстрації актів цивільного стану не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства у зв`язку з неможливістю встановлення в судовому порядку фактів щодо належності осіб до певної національності.

Такі висновки суду першої інстанції узгоджуються з правовими висновками, викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 29 травня 2019 року у справі № 398/4017/18, в постанові Верховного Суду від 01.02.2018 року по справі № 760/19921/16-ц та в постанові Верховного суду від 03.07.2019 року № 127/849/17-ц.

Доводи апеляційної скарги про те що, відмовляючи у відкритті провадження за її заявою, суд першої інстанції безпідставно послався на те, що така заява не може розглядатись ні в порядку окремого провадження, ні в порядку цивільного судочинства взагалі та про відсутність єдності судової практики з розгляду справ вказаної категорії , колегія суддів відхиляє, так як такий висновок суду першої інстанції ґрунтується на правових висновках Верховного Суду, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 29 травня 2019 року у справі № 398/4017/18, у постанові Верховного Суду від 01.02.2018 року по справі № 760/19921/16-ц та в постанові Верховного суду від 03.07.2019 року № 127/849/17-ц., які відповідно до вимог ст.417 ЦПК України є обов`язовими для суду першої та апеляційної інстанції.

Безпідставними є доводи апеляційної скарги про різну практику судів при розгляді справ вказаної категорії, так як сталість судової практики у вказаних справах підтверджується також правовим висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 вересня 2019 року по справі №810/2732/18 (К/9901/5276/19), згідно якого, у зв`язку з неможливістю встановлення в судовому порядку фактів щодо належності осіб до певної національності ці справи не підлягають розгляду не лише в порядку адміністративного судочинства, а й у судовому порядку взагалі.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що оскаржувана ухвала є незаконною та позбавляє її права на судовий захист, колегія суддів відхиляє, так як суд може захистити цивільне право або інтерес у спосіб, визначений законом. Факт, який просить встановити заявниця не підлягає розгляду в порядку окремого провадження. Отримавши відмову органу реєстрації актів цивільного стану у внесенні змін до актового запису про народження, ОСОБА_1 не позбавлена права оскаржити її в судовому порядку шляхом подачі адміністративного позову про визнання таких дій органу реєстрації актів цивільного стану неправомірними, що і було роз`яснено заявниці судом першої інстанції. Отже, заявниця не позбавлена можливості звернення до суду за захистом свого права в порядку, визначеному Законом України "Про державну реєстрацію актів цивільного стану" та Правилами внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, затвердженими наказом Міністерства юстиції України 12 січня 2011 року за №96/5 та зареєстрованими у Міністерстві юстиції України 14 січня 2011 року за №5/18793, тому оскаржувана ухвала не позбавляє ОСОБА_1 її права на судовий захист.

Відповідно ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 22 серпня 2019 року постановлено судом першої інстанції з дотриманням норм матеріального та процесуального права, колегія суддів приходить до висновку про необґрунтованість доводів апеляційної скарги заявника ОСОБА_1 , про відсутність правових підстав для її задоволення та про залишення ухвали суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381 - 384 ЦПК України, суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу заявника ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 22 серпня 2019 року про відмову у відкритті провадження у справі залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини постанови, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 06 грудня 2019 року.

Головуючий: Судді: