пр. № 6/759/1159/19
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 грудня 2019 року Святошинський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - Бабич Н.Д.,

за участю секретаря судового засідання - Волошина А.О.,

розглянувши подання головного державного виконавця Святошинського РВДВС м.Київ ГТУЮ у м. Києві Ковтун В.В. про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України керівника ТОВ "Спецбудбетон" ОСОБА_2 ,-

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2019 року головний державний виконавець Святошинського РВДВС м.Київ ГТУЮ у м. Києві Ковтун В.В. звернувся до суду з поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України керівника ТОВ "Спецбудбетон" ОСОБА_2 , до виконання рішення в повному обсязі.

В обгрунтування подання посилався на те, що на примусовому виконанні у відділі ДВС Святогинського районного управління юстиції у м. Києві знаходиться виконавче провадження № 47292515 з виконання наказу № 910/1416/15-г, виданого Господарським судом м. Києва про стягнення з ТОВ "Спецбудбетон" на користь ДП "Автомаз-Україна" боргу в розмірі 28 522,50 грн. 22.04.2015 р. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження. 16.09.2019 р. виконавчем здійснено вихід за місце реєстрації боржника, проте перевірити майновий стан не виявилось можливим, оскільки боржника не розшукано, про що складено відповідний акт. 17.09.2019 р. боржнику направлено виклик, проте за викликом останній не з`явився. Станом на 13.11.2019 р., судовий наказ не виконано. Враховуючи вищезазначену інформацію, державний виконавець вважає, що всі факти свідчать про те, що боржник ухиляється від виконання рішення суду. На підставі наведеного просив подання задовольнити.

Згідно ч. 4 ст. 441 ЦПК України ухвала про тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути постановлена за поданням державного або приватного виконавця, яким відкрито відповідне виконавче провадження. Суд негайно розглядає таке подання без повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного (приватного) виконавця.

З огляду на зазначене сторони виконавчого провадження судом не викликались.Державний виконавець до суду не з`явився, проте направив заяву про розгляд кподання за його відсутності (а.с.15).

Розглянувши подання, дослідивши докази, що містяться в матеріалах справи, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до п.2 ст. 6 Закону України "Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України", громадянинові України може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон у випадках, якщо діють неврегульовані аліментні, договірні чи інші невиконані зобов`язання - до виконання зобов`язань, або розв`язання спору за погодженням сторін у передбачених законом випадках, або забезпечення зобов`язань заставою, якщо інше не передбачено міжнародним договором України.

На примусовому виконанні у відділі ДВС Святогинського районного управління юстиції у м. Києві знаходиться виконавче провадження № 47292515 з виконання наказу № 910/1416/15-г, виданого Господарським судом м. Києва про стягнення з ТОВ "Спецбудбетон" на користь ДП "Автомаз-Україна" боргу в розмірі 28 522,50 грн.(а.с.4).

22.04.2015 р. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження (а.с.5).

16.09.2019 р., виконавчем здійснено вихід за місце реєстрації боржника, проте перевірити майновий стан не виявилось можливим, оскільки боржника не розшукано, про що складено відповідний акт (а.с.6).

17.09.2019 р. боржнику направлено виклик, проте за викликом останній не з`явився (а.с.7-8).

Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишити територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Ст. 6 Закону України "Про порядок виїзду з України та в`їзду в Україну громадян України", передбачає підстави для тимчасового обмеження права громадян України на виїзд з України.

Згідно зі ст. 2 Протоколу N 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у Першому протоколі до неї, кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не може бути встановлено жодних обмежень, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Також ст. 12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права передбачено, що кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну. Згадані вище права не можуть бути об`єктом ніяких обмежень, крім тих, які передбачено законом, які є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров`я чи моральності населення або прав і свобод інших і є сумісними з іншими правами, визначеними в цьому Пакті.

Законодавством України зазначені правовідносини регулюються ст. 313 Цивільного кодексу України, відповідно до якої фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом.

Статтею ст.6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» визначені підстави для тимчасових обмежень у праві виїзду громадян України за кордон.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» громадянинові України може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон, зокрема, у випадку, якщо він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням, - до виконання зобов`язань.

Згідно з ст. 1 Закону України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів " примусове виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) покладається на органи державної виконавчої служби та у визначених Законом України "Про виконавче провадження" випадках - на приватних виконавців.

Згідно п.13 ч.3 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право, у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи за межі України - до виконання зобов`язань за рішенням.

При цьому, з погляду значення словосполучення "ухилення від виконання зобов`язань, покладених судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи)", вжите у п.5 ч.1 ст.6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України" та у п.13 ч.3 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження», означає з об`єктивної сторони такі діяння (дії чи бездіяльність) особи боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні ним зазначених обов`язків. У зв`язку з цим і здійснюється примусове виконання. Це також є підставою для звернення з поданням до суду щодо вирішення питання про застосування до такої особи тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України.

Законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявність факту невиконання зобов`язань, а за ухилення від їх виконання.

Ухилення боржника від виконання своїх зобов`язань є оціночним поняттям. Теоретично їх невиконання може бути зумовлене об`єктивними причинами, наприклад, внаслідок відсутності майна, роботи, незадовільного фінансового стану, тривалого відрядження тощо. Однак воно може мати й принципово інше походження, суб`єктивне, коли боржник свідомо ухиляється від виконання - має змогу виконати зобов`язання у повному обсязі або частково, але не робить цього без поважних причин.

Таким чином, поняття «ухилення від виконання зобов`язань, покладених на боржника рішенням» варто розуміти як будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов`язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов`язок у нього є всі реальні можливості (наприклад, наявність майна, грошових коштів тощо) і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об`єктивні обставини (непереборної сили, події тощо).

Отже, особа, яка має невиконані зобов`язання, не може вважатися винною в ухиленні, поки не буде доведено протилежне, то відповідно до положень ч.2 ст. 12 ЦПК України, наявність умислу та обставини, які є предметом посилання державного виконавця, як на підставу вимог подання про тимчасове обмеження особи у праві виїзду, підлягають доведенню.

При зверненні до суду із поданням державним виконавцем не надано достатніх доказів, що боржник саме ухиляється від виконання рішення суду.

Подані до суду, документи на підтвердження того, що боржник ухиляється від виконання зобов`язань за виконавчим листом не може свідчити про те, що боржник саме ухиляється від виконання рішення суду. Подані документи можуть свідчити про неможливість виконання зобов`язання, але ніяк не можуть свідчити про навмисне чи інше свідоме невиконання ним зазначених обов`язків.

Відповідно до узагальнення судової практики щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України від 01.02.2013 року, проведеного Верховним Судом України роз`яснено, що з погляду значення словосполучення "ухилення від виконання зобов`язань, покладених судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи)", вжите у п. 5 ч. 1 ст. 6 Закону N 3857-XII та у п. 18 ч. 3 ст. 11 Закону N 606-XIV, позначає з об`єктивної сторони такі діяння (дії чи бездіяльність) особи боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні нею зазначених обов`язків. У зв`язку з цим і здійснюється примусове виконання. Це також є підставою для звернення з поданням до суду щодо вирішення питання про застосування до такої особи тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України. На думку ВСУ, особа, яка має невиконані зобов`язання, не може вважатися винною в ухиленні, поки не буде доведено протилежне. Відповідно до положення ч. 2 ст. 10 ЦПК наявність умислу та обставини, які є предметом посилання суб`єкта подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України як на підставу його вимог, підлягають доведенню. Зокрема, задоволення такого подання можливе лише за умови "доведення факту ухилення боржника від виконання зобов`язання".

Тобто, ухилення від виконання зобов`язань, покладених на боржника рішенням є будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов`язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов`язок у нього є всі реальні можливості (наприклад, наявність майна, грошових коштів тощо) і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об`єктивні обставини (непереборної сили, події тощо).

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначає Закон України "Про виконавче провадження". Зокрема, державний виконавець зобов`язаний вжити заходів примусового виконання рішень, установлених цим Законом, неупереджено, своєчасно, повно вчиняти виконавчі дії.

Ухилення боржника від виконання своїх зобов`язань покладених на нього рішенням є оціночним поняттям.

Державним виконавцем при зверненні до суду з вказаним поданням не надано доказів, що підтверджують ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішеннями суду.

З аналізу приписів статті 76 ЦПК України у системному зв`язку з пунктом 18 частини 3 статті 11 Закону України «Про виконавче провадження» вбачається, що на державного виконавця покладено обов`язок надання доказів стосовно наявності навмисного чи іншого свідомого ухилення боржника від виконання обов`язків за рішенням суду, та доведення перед судом їх переконливості.

На підставі наведеного суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення подання державного виконавця.

Керуючись ст.ст. 33, 129 Конституції України, ст.ст. 11, 18 Закону України "Про виконавче провадження", ст. 6 Закону України „Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України, ст.ст. 260, 441 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ :

У задоволенні подання головного державного виконавця Святошинського РВДВС м.Київ ГТУЮ у м. Києві Ковтун В.В. про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України керівника ТОВ "Спецбудбетон" ОСОБА_2 , - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через Святошинський районний суд м. Києва протягом п`ятнадцяти днів з дня проголошення.

Суддя Бабич Н.Д.