Єдиний унікальний номер 229/4481/18 Номер провадження 22-ц/804/1530/19
Номер провадження 22-ц/804/1530/19
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 червня 2019 року Донецький апеляційний суд в складі колегії:

судді-доповідача: Новікової Г.В.

суддів: Гапонова А.В., Никифоряка Л.П.,

розглянувши у письмовому провадженні без виклику сторін в м. Бахмуті апеляційну скаргу акціонерного товариства «Українська залізниця» на рішення Дружківського міського суду від 11 квітня 2019 року (ухваленого під головуванням судді Гонтар А.Л., повний текст судового рішення складено 11 квітня 2019 року) у цивільній справі № 229/4481/18 за позовною заявою ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення заборгованості по заробітній платі, -

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2018 року позивачка звернулась до суду з вказаним позовом. В обґрунтування зазначила, що 17 липня 2017 року вона була звільнена з роботи за скороченням штату за п.1ст.40 КЗпП України . При звільненні з нею не було проведено розрахунку.

Просила стягнути з ПАТ «Українська залізниця» на її користь заборгованість по заробітній платі з березня 2017 року по липень 2017 року у розмірі 23109,91 грн..

Заочним рішенням Дружківського міського суду від 21 грудня 2018 року позовні вимоги було задоволено частково.

Ухвалою Дружківського міського суду від 30 січня 2019 року заочне рішення Дружківського міського суду від 21 грудня 2018 року скасовано та справу призначено до розгляду.

Рішенням Дружківського міського суду від 11 квітня 2019 року позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з ПАТ «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі за період з березня 2017 року по липень 2017 року у сумі 22687,18 грн. без утримання податку й інших обов`язкових платежів.

Вирішено питання щодо сплати судового збору.

В іншій частині позову відмовлено.

В апеляційній скарзі відповідач просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про відмову в задоволенні позовних вимог. В обґрунтування посилається на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи.

Позивач перебувала у трудових відносинах з виробничим підрозділом «Ясинуватська дистанція електропостачання» структурного підрозділу» Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ »Укрзалізниця». З 16.03.2017 року у зв`язку із відсутністю організаційних та технічних умов здійснення господарської діяльності структурного підрозділу, викликаних припиненням переміщення вантажу через лінію зіткнення у межах Донецької та Луганської областей, нарахування заробітної плати було припинено, так як первинні документи з непідконтрольної території не можливо було передати.

Суд першої інстанції не взяв до уваги, що саме табель обліку робочого часу є підставою для нарахування працівникам заробітної плати, допомоги по тимчасовій непрацездатності, сум за період щорічних відпусток, інших виплат. Він є документом, який дозволяє врахувати фактично відпрацьований співробітником час - первинним документом щодо обліку розрахунків з персоналом - базою для статистичних розрахунків.

У зв`язку з відсутністю первинних документів в структурному підрозділі «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» АТ «Укрзалізниця» підтвердити інформацію щодо фактичного виконання робіт та здійснити нарахування заробітної плати не можливо. Таким чином заборгованість заробітної плати за період з березня 2017 року по 17 липня 2017 року відсутня, так як її нарахування не здійснювалось. Крім того надані позивачем розрахунки заробітної плати виготовлені на непідконтрольній території в м. Ясинувата, тобто у структурному підрозділі над яким відповідач втратив контроль, а тому не є належними доказами у справі.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Частиною 4 статті 19 ЦПК України передбачено, що спрощене провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Відповідно до ч.1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Відповідно до ч. 3 цієї статті розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Зважаючи на те, що дана справа є малозначною, ціна позову складає 23109,91 грн., що менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розгляд апеляційної скарги здійснюється без повідомлення сторін.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України за наявними в ній доказами в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Частиною 1 ст. 94 КЗпП України передбачено, заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Згідно ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

Отже, законом передбачено, що при звільненні працівник одержує від підприємства, установи, організації всі суми, зокрема й заробітну плату, одержати яку він має право з урахуванням встановленого належним чином розміру заробітної плати.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 з 30 липня 2013 року працювала в інженером 1 категорії в виробничо-технічному відділі Ясинуватської дистанції електропостачання ДП «Донецька залізниця».

На виконання Закону України від 23.02.2012 року №4442-1V та постанови Кабінету Міністрів від 25.06.2014 року №200 державне підприємство «Донецька залізниця» 11.07.2016 року реорганізовано шляхом злиття у регіональну філію «Донецька залізниця» публічного акціонерного товариства «Українська залізниця».

Наказом № 9608/ДН-ОС від 10 липня 2017 року позивача звільнено з роботи у зв`язку із скороченням штату згідно п.1 ст.40 КЗпП України , що підтверджується записами в трудовій книжці (а.с. 6-7).

З розрахунків заробітної плати (табулеграм) вбачається, що в березні 2017 року ОСОБА_1 нараховано заробітну плату в сумі 5336,91 грн., в квітні 2017 року -

3962,67 грн., в травні 2017 року -3962,67 грн., в червні 2017 року -1794,42 грн., в липні 2017 року -8053,24 грн.. (а.с.8-12).

Згідно відомості на виплату грошей за березень 2017 року №36, надану відповідачем, ОСОБА_1 отримала особисто частину нарахованої, але не виплаченої заробітної плати за першу половину березня 2017 року у касі дирекції м.Лиман в сумі 2083,83 грн., про що свідчить її особистий підпис у відомості на виплату грошей.

За встановлених обставин суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про те, що ОСОБА_1 перебувала з відповідачем у трудових відносинах, при звільненні не отримала повного розрахунку, який підлягає стягненню з відповідача.

Задовольняючи позовні вимоги про стягнення заборгованості із заробітної плати, суд першої інстанції правильно виходив із того, що відповідач, в порушення вимог ст. 116 КЗпП України, при звільненні з позивачем не провів остаточного розрахунку та не виплатив заборгованість по заробітній платі за період з березня по 17 липня 2017 року та обґрунтовано стягнув на користь позивача суму заборгованості.

Висновок суду підтверджується наданими позивачем розрахунками заробітної плати (табуляграмами).

При цьому посилання відповідача на відсутність первинної документації, як на підставу для відмови у нарахуванні та виплаті позивачу заробітної плати є необґрунтованими, оскільки обов`язок здійснювати нарахування та виплату заробітної плати, інших виплат, належних працівникові, а так само вести бухгалтерський, податковий облік, тощо, покладено на працедавця, а не на працівника.

Посилання відповідача в апеляційній скарзі на те, що єдиним документом, який підтверджує нарахування заробітної плати є табель обліку використання робочого часу, який не було надано позивачем, необґрунтоване.

Відповідно до Наказу Держкомстату від 05 грудня 2008 року № 489 "Про затвердження типових форм первинної облікової документації зі статистики праці" Табель обліку використання робочого часу - це одна з типових форм первинної облікової документації підприємств, установ, організацій.

Типові форми первинного обліку використовуються з метою обліку використання робочого часу усіх категорій працюючих, для контролю за дотриманням встановленого режиму робочого часу, для отримання даних про відпрацьований час та інших показників, необхідних для складання форм державних статистичних спостережень з праці.

Зокрема, типова форма N П-5 «Табель обліку використання робочого часу» надається як рекомендована для застосування і використовується як формалізований набір показників у складі первинного обліку підприємства щодо використання робочого часу, необхідний для заповнення форм державних статистичних спостережень з праці.

Отже, цей первинний документ повинен бути оформлений відповідачем.

Статтею 30 Закону України «Про оплату праці» саме на роботодавця покладено обов`язок забезпечення достовірного обліку виконуваної роботи працівником та бухгалтерський облік витрат на оплату праці у встановленому порядку.

Відповідно до ч.1 ст. 76 ЦПК України, відповідно до якої, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За змістом ч. 3 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Заперечуючи проти позову з тих підстав, що відсутні первинні документи для нарахування заробітної плати, в тому числі і табелі обліку використання робочого часу,

відповідач нічим не спростував недостовірність наданих позивачем розрахунків заробітної плати за березень-липень 2017 року та наявність заборгованості по заробітній платі перед позивачкою.

Таким чином, суд обґрунтовано визнав належними та допустимими доказами надані позивачем розрахунки заборгованості заробітної плати.

Крім того відповідачем не надано ні суду першої, ні суду апеляційної інстанції доказів на спростування наданих позивачем доказів та на відсутність заборгованості перед позивачем. Навпаки, відповідачем надано відомість від 24 липня 2017 року про часткову виплату позивачці заробітної плати за першу половину березня 2017 року. Таким чином відповідач визнав наявність заборгованості перед позивачкою.

Посилання на те, що відповідач не мав об`єктивної можливості перевірити факт виконання позивачем своїх професійних обов`язків, а тому відсутні підстави для виплати заробітної плати, не можуть бути прийнятими до уваги, так як спростовуються встановленими обставинами. Підприємство працювало в умовах АТО і до 2017 року повинно було передбачити всі можливі обставини, які б перешкодили подальшій діяльності структурних підрозділів, задля чого повинно було приймати всі заходи для того, щоб мати на території України всі первинні бухгалтерські документи для оплати праці працівників.

Між тим, перевіряючи правильність наданих позивачем розрахунків про заборгованість по заробітній платі та стягуючи заборгованість за період з березня по 17 липня 2017 року в сумі 22687,18 грн., суд першої інстанції не врахував, що нарахована ОСОБА_1 заробітна плата в сумі 2620,58 грн. за першу половину березня 2017 року була виплачена, що підтверджується відомістю і повторно її стягнув.

Матеріали справи містять надану відповідачем відомість на виплату грошей за першу половину березня 2017 року №36 та довідку №525/2 від 01.11.2018 року, з яких вбачається, що ОСОБА_1 було нараховано до виплати за першу половину березня 2017 року в рахунок погашення заборгованості 2620,58 грн., яка з проведеними відповідними утриманнями була виплачена 24 липня 2017 року у касі дирекції м.Лиман ОСОБА_1 , про що свідчить її особистий підпис у відомості на виплату грошей.

Таким чином, відповідач, з урахуванням виплачених сум, має нараховану заборгованість по заробітній платі перед ОСОБА_1 за період з березня по 17 липня 2017 року в сумі 20489,33 грн. без утримання з неї відповідних податків та зборів ( березень 2017 року 5336,91 -2620,58 грн., квітень 2017 року -3962,67грн., травень 2017 року-3962,67 грн.,червень 2017 року-1794,42 грн., липень 2017 року-8053,24 грн.,в тому числі компенсація за невикористаних 5 днів відпустки-1178,79 грн. та вихідна допомога-6541,88 грн.).

За встановлених обставин апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції підлягає зміні в частині розміру стягнутої суми заборгованості по заробітній платі з 22687,18 грн. на 20489,33 грн..

Відповідно до частини 3 статі 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, ціна позову у яких не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Так як ціна позову складає 23109,91 грн., що менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, то судове рішення не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст. ст.368,369, 376, 382,384 ЦПК України, апеляційний суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу акціонерного товариства «Українська залізниця» задовольнити частково.

Рішення Дружківського міського суду від 11 квітня 2019 року в частині розміру стягнутої заборгованості по заробітній платі змінити.

Зменшити розмір заборгованості по заробітній платі за період з березня 2017 року по 17 липня 2017 року, стягнутої з публічного акціонерного товариства «Українська

залізниця» на користь ОСОБА_1 з 22687,18 грн. до 20489 (двадцяти тисяч чотириста восьмидесяти дев`яти) гривень 33 копійок без утримання податку та інших обов`язкових платежів.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 14 червня 2017 року.

Судді: