Постанова

Іменем України

27 листопада 2019 року

м. Київ

справа № 367/5571/14-ц

провадження № 61-21558св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого: Сімоненко В.М.,

суддів: Калараша А. А. (суддя-доповідач), Мартєва С. Ю., Петрова Є.В., Штелик С.П.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Аверс-Сіті»,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Апеляційного суду Київської області від 12 грудня 2016 року, ухвалене у складі колегії суддів Волохова Л.А., Сержанюка А.С., Мельника Я.С.,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У вересні 2014 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Аверс-Сіті» (далі - ТОВ «Аверс-Сіті») про визнання права власності на квартиру та стягнення коштів.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що 20 березня 2008 року між ним та ТОВ «Регіональні будівні інвестиції» укладено договір бронювання об`єкта нерухомості № А8-Б2 щодо бронювання житлового приміщення проектною площею 87,23 кв. м у секції АДРЕСА_1 .

Також 20 березня 2008 року ним укладено договір купівлі-продажу цінних паперів № А8-К2; 34-Б/25 із ЗАТ «КУА АПФ «Наші інвестиції», що діє в інтересах та за рахунок Пайового венчурного фонду.

Для здійснення операцій з облігаціями ним було відкрито рахунок у цінних паперах № НОМЕР_1 у зберігача - ВАТ КБ «Надра». Право власності на придбаний ним пакет цінних паперів виникло з моменту їх зарахування на його рахунок у цінних паперах, що був відкритий у зберігача - 16 вересня 2008 року.

Придбаний пакет облігацій він пред`явив ТОВ «Регіональні будівні інвестиції» для погашення, про що свідчать Акт про зарахування облігацій на рахунок емітента від 26 грудня 2009 року та виписка від 16 вересня 2008 року про стан особового рахунку в цінних паперах, видана зберігачем.

Згідно з пунктом 5 цього акту емітентом облігацій підтверджено зобов`язання щодо передачі у власність квартири АДРЕСА_1 .

30 червня 2009 року Господарським судом Київської області прийнято рішення у справі № 13/133-09, згідно з яким до ЗАТ «КУА АПФ «Наші інвестиції» перейшло право власності на об`єкт нерухомості, у якому знаходиться спірна квартира. А 17 серпня 2009 року рішенням Господарського суду Київської області у справі № 19/205-09 визнано право власності на зазначений об`єкт за TOB «Aверс-Сіті».

25 жовтня 2010 року позивач відступив право вимоги квартири АДРЕСА_1 до ТОВ «Регіональні будівні інвестиції» за договором № А-8/АС відступлення права вимоги від 25 жовтня 2010 року на користь ТОВ «Аверс-Сіті».

Факт оплати відповідачу вартості квартири АДРЕСА_1 за попереднім договором від 25 жовтня 2010 року № А-8 підтверджується Договором про зарахування зустрічних однорідних вимог від 25 жовтня 2010 року № A8/Z та довідкою про оплату повної вартості від 01 лютого 2011 року, виданою ТОВ «Аверс-Сіті».

Повідомленням про уступку права вимоги від 25 жовтня 2010 року ТОВ «Регіональні будівні інвестиції» визнано легітимність та чинність вимоги за Договором бронювання об`єкту нерухомості від 20 березня 2008 року та Договором купівлі-продажу цінних паперів від 20 березня 2008 року № А8-К2; 34-Б/25.

Позивач вказує, що ним було проінвестовано більше 100 % вартості квартири АДРЕСА_1 , оскільки фактично проінвестована проектна площа складала 87,23 кв. м, а відповідно до рішення виконавчого комітету Коцюбинської селищної ради Київської області від 22 вересня 2011 року № 270 площа оспорюваної квартири складає - 83,6 кв. м. Тобто, ним проінвестовано на 3,63 кв. м більше вартості квартири, що складає 36 846,32 грн.

Будинок, в якому знаходиться спірна квартира, було введено в експлуатацію 16 вересня 2011 року.

У зв`язку з наведеним позивач просив суд визнати за ним право власності на об`єкт нерухомості - квартиру АДРЕСА_1 та стягнути з ТОВ «Аверс-Сіті» на його користь зайво перераховані грошові кошти в сумі 36 846,32 грн.

Короткий зміст рішення судів першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 01 червня 2016 року позов ОСОБА_1 до ТОВ «Аверс-Сіті» задоволено.

Визнано за ОСОБА_1 право власності на об`єкт нерухомості квартиру АДРЕСА_1 .

Стягнуто з ТОВ «Аверс-Сіті» на користь ОСОБА_1 зайво перераховані грошові кошти в сумі 36 846,32 грн.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що оскільки ОСОБА_1 проінвестував будівництво відповідно до ст. 7 Закону України «Про інвестиційну діяльність», ОСОБА_1 на підставі договору про відступлення права вимоги має право володіти, користуватися і розпоряджатися об`єктами та результатами інвестицій відповідно до законодавчих актів України, тобто об`єкти та результати інвестицій є власністю інвестора.

Рішенням Апеляційного суду Київської області від 12 грудня 2016 року рішення Ірпінського міського суду Київської області від 01 червня 2016 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено в повному обсязі.

Рішення суду апеляційної інстанції мотивоване тим, що при вирішенні позовних вимог про визнання права на отримання спірної квартири, суд першої інстанції у порушення вимог ст.ст. 212-214, 316 ЦПК України не звернув увагу на те, що у позивача право власності на об`єкт квартири не виникло. На підставі договору позивач отримав лише право на набуття права власності, а не саме право власності на нерухоме майно.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

Скаржник просив суд касаційної інстанції скасувати рішення суд апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

У січні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 на рішення Апеляційного суду Київської області від 12 грудня 2016 року.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24 лютого 2017 року відкрито касаційне провадження в указаній справі і витребувано цивільну справу № 367/5571/14-ц з Ірпінського міського суду Київської області.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У квітні 2018 року справу № 367/5571/14-ц передано до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 10 січня 2019 року справу призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення осіб.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційним судом не враховано, що ОСОБА_1 є єдиним інвестором спірного житлового приміщення та те, що право власності на оспорювану квартиру було придбано ОСОБА_1 у ТОВ «Регіональні будівельні інвестиції» до ліквідації товариства.

У запереченні на касаційну скаргу ТОВ «Аверс-Сіті» зазначало, що основний договір купівлі-продажу об`єкту нерухомості за узгодженою сторонами в попередньому договорі вартістю сторонами не укладено. Позивачем не було сплачено забезпечувальний внесок у розмірі 885 428,12 грн за реквізитами, визначеними в попередньому договорі. Таким чином висновок апеляційного суду, що ОСОБА_1 не є власником спірної квартири та не втрачав документ, який засвідчує його право власності, а за попереднім договором лише набув право на набуття права власності, що не є самим правом власності на нерухоме майно, є правильним. Крім того, позивач звернувся до суду з пропуском строку позовної давності.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суди встановили, що 20 березня 2008 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Регіональні будівні інвестиції» укладено договір бронювання об`єкта нерухомості № А8-Б2 щодо бронювання житлового приміщення, проектною площею 87,23 кв. м у секції № 1 454-квартирного 21/22 поверхового будинку на вАДРЕСА_1 (том 1, а. с. 14-18).

З одночасним укладанням Договору бронювання об`єкту нерухомості № А8-Б2 20 березня 2008 року між ОСОБА_1 та ЗАТ «КУА АПФ «Наші інвестиції», що діє в інтересах та за рахунок Пайового венчурного фонду, було укладено договір купівлі-продажу цінних паперів № А8-К2; 34-Б/52 (том 1, а .с. 19-21).

30 червня 2009 року Господарським судом Київської області прийнято рішення у справі № 13/133-09, згідно з яким до ЗАТ «КУА АПФ «Наші інвестиції» перейшло право власності на об`єкт нерухомості, у якому знаходиться спірна квартира (том 1, а. с. 52-66).

17 серпня 2009 року рішенням Господарського суду Київської області у справі № 19/205-09 визнано право власності на об`єкт незавершеного будівництва розташований за адресою: АДРЕСА_1 та земельну ділянку, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 4,4791 га за ТОВ «Аверс-Сіті» (том 1, а. с. 68-74).

25 жовтня 2010 року ОСОБА_1 відступив право вимоги квартири АДРЕСА_1 до ТОВ «Регіональні будівні інвестиції» за договором № А-8/АС відступлення права вимоги від 25 жовтня 2010 року на користь ТОВ «Аверс-Сіті» (том 1, а. с. 36-39). Відповідно до пункту 1.4 вказаного Договору права вимоги, визначені у п. 1.2 цього Договору, переходять від ОСОБА_1 до ТОВ «Аверс-Сіті» з дати сплати ціни права вимоги, яка відповідно до п. 2.2 цього Договору складає 885 428,12 грн.

Також 25 жовтня 2010 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Аверс-Сіті» укладено попередній договір № А-8, згідно з яким сторони в майбутньому зобов`язались в обумовлений пунктом 6.1 цього договору строк, укласти основний договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 (том 1, а. с. 40-41).

Факт оплати ОСОБА_1 відповідачу вартості квартири АДРЕСА_1 за попереднім договором від 25 жовтня 2010 року № А-8 підтверджується Договором про зарахування зустрічних однорідних вимог від 25 жовтня 2010 року № A8/Z та довідкою про оплату повної вартості у сумі 885 428,12 грн від 01 лютого 2011 року, виданою ТОВ «Аверс-Сіті» (том 1, а. с. 42, 45).

24 січня 2011 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Аверс-Сіті» укладено договір № А-8 ДП, відповідно до умов якого сторони дійшли взаємної згоди, та визначили строк для укладання сторонами договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 на підставі укладеного сторонами попереднього договору № А-8 від 25 жовтня 2010 року, не пізніше 31 травня 2012 року (том 1, а. с. 44).

16 вересня 2011 року будинок АДРЕСА_1 , складовою частиною якого є спірна квартира АДРЕСА_1 , введено в експлуатацію, що підтверджується сертифікатом КС № 6 (том 1, а. с. 24).

Право власності на квартиру АДРЕСА_1 було зареєстровано за ТОВ «Аверс-Сіті» 23 липня 2012 року ( том 1, а.с.182,183).

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Перевіривши наведені у касаційній скарзі доводи, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове судове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд апеляційної інстанції виходив з того, що на підставі договору позивач отримав лише право на набуття права власності, а не саме право власності на нерухоме майно.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду апеляційної інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого права. Способом захисту права та інтересу є, зокрема, визнання права.

Відповідно до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до статті 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Отже, враховуючи, що відповідно до статті 328 ЦК України набуття права власності - це певний юридичний склад, з яким закон пов`язує виникнення в особи суб`єктивного права власності на певні об`єкти, суд при застосуванні цієї норми повинен встановити, з яких саме передбачених законом підстав, у який передбачений законом спосіб позивач набув право власності на спірний об`єкт та чи підлягає це право захисту в порядку, передбаченому статтею 392 ЦК України.

Судами встановлено, що 25 жовтня 2010 року ОСОБА_1 за договором відступлення права вимоги від 25 жовтня 2010 року № А-8/АС відступив право вимоги ТОВ «Аверс-Сіті» квартири АДРЕСА_1 до ТОВ «Регіональні будівні інвестиції», яка належала ОСОБА_1 на підставі договору про Бронювання об`єкта нерухомості № А8-Б2 від 20 березня 2008 року .

Відповідно до пункту 1.4 вказаного Договору права вимоги, визначені у п. 1.2 цього Договору, переходять від ОСОБА_1 до ТОВ «Аверс-Сіті» з дати сплати ціни права вимоги, яка відповідно до п. 2.2 цього Договору складає 885 428,12 грн.

Таким чином, правовідносини між ОСОБА_1 та ТОВ «Регіональні будівні інвестиції» з приводу майнових прав на спірну квартиру за договором Бронювання об`єкту нерухомості та Купівлі-продажу цінних паперів припинились з моменту відступлення права вимоги на користь ТОВ «Аверс-Сіті» за договором від 25 жовтня 2010 року № А-8/АС.

Відповідно і права інвестора за договором Бронювання об`єкту нерухомості та Купівлі-продажу цінних паперів з приводу майнових прав на спірну квартиру у ОСОБА_1 припинились з моменту укладанням договору відступлення права вимоги на користь ТОВ «Аверс-Сіті».

Однак, судами вказаного до уваги прийнято не було, в результаті чого, суди дійшли до помилкового висновку про те, що ОСОБА_1 має права інвестора відносно спірного нерухомого майна за договором Бронювання об`єкту нерухомості та Купівлі-продажу цінних паперів.

Окрім того, судами встановлено, що 25 жовтня 2010 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Аверс-Сіті» укладено попередній договір № А-8, згідно з яким сторони в майбутньому зобов`язались, в обумовлений пунктом 6.1 цього договору строк, укласти основний договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 .

Факт оплати ОСОБА_1 відповідачу вартості квартири АДРЕСА_1 за попереднім договором від 25 жовтня 2010 року № А-8 підтверджується Договором про зарахування зустрічних однорідних вимог від 25 жовтня 2010 року № A8/Z та довідкою про оплату повної вартості у сумі 885 428,12 грн від 01 лютого 2011 року, виданою ТОВ «Аверс-Сіті».

Відповідно до статті 606 ЦК України зобов`язання припиняється поєднанням боржника і кредитора в одній особі.

Основний договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 між ОСОБА_1 та ТОВ «Аверс-Сіті» укладено не було.

Відповідно до статті 638 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором.

Законом може бути встановлено обмеження щодо строку (терміну), в який має бути укладений основний договір на підставі попереднього договору.

Істотні умови основного договору, що не встановлені попереднім договором, погоджуються у порядку, встановленому сторонами у попередньому договорі, якщо такий порядок не встановлений актами цивільного законодавства.

Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, - у письмовій формі.

Відповідно до статті 657 ЦК України договір купівлі-продажу квартири укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

Відповідно до частини 4 статті 203 ЦК України правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

Відповідно до статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до статті 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.

Проте, колегія суддів звертає увагу на те, що попередній договір № А-825 від 25 жовтня 2010 року, було укладено між ОСОБА_1 та ТОВ «Аверс-Сіті» без дотримання форми, встановленої для основного договору - договору купівлі-продажу, тобто без нотаріального посвідчення, отже попередній договір № А-825 від 25 жовтня 2010 року є нікчемним в силу закону.

Таким чином, між ОСОБА_1 та ТОВ «Аверс-Сіті» виникли правовідносини з приводу наслідків недійсності (нікчемності) попереднього договору № А-825 від 25 жовтня 2010 року.

Аналізуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 доТОВ «Аверс-Сіті» про визнання права власності на квартиру та стягнення коштів з підстав наявності у ОСОБА_1 прав інвестора відносно квартири АДРЕСА_1 є безпідставними та задоволенню не підлягають.

Враховуючи викладене, доводи касаційної скарги про те, що судом апеляційної інстанції не враховано, що ОСОБА_1 є єдиним інвестором спірного житлового приміщення та те, що майнове право на оспорювану квартиру було придбано ОСОБА_1 у ТОВ «Регіональні будівельні інвестиції» до ліквідації товариства не знайшли свого підтвердження, оскільки у ОСОБА_1 майнове право на набуття права власності на спірне нерухоме майно, як інвестора, припинило існувати з моменту укладення договору відступлення права вимоги від 25 жовтня 2010 року № А-8/АС .

Судом першої та апеляційної інстанції невірно було надано правову оцінку зібраним в матеріалах справи доказам, в результаті чого було невірно встановлено спірні правовідносини між сторонами та невірно застосовано до них норми матеріального права, що спричинило ухвалення незаконних та необґрунтованих судових рішень по справі.

Висновки Верховного Суду за результатом розгляду касаційних скарг

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 409 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення, не передаючи справи на новий розгляд.

Відповідно до статті 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є, зокрема, неправильне застосування норм матеріального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

В касаційній скарзі ОСОБА_1 просив суд скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Колегія суддів вважає за необхідне відповідно до статті 400 ЦПК України вийти за межі вимог касаційної скарги та скасувати рішення Апеляційного суду Київської області від 12 грудня 2016 року а також скасувати рішення Ірпінського міського суду Київської області від 01 червня 2016 року, як такі що ухвалені з порушенням норм матеріального правата ухвалити нове судове рішення по справі про відмову у задоволенні позовних вимог через безпідставність.

Керуючись статтями 400, 409, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Ірпінського міського суду Київської області від 01 червня 2016 року та рішення Апеляційного суду Київської області від 12 грудня 2016 року - скасувати та ухвалити нове судове рішення.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Аверс-Сіті» про визнання права власності на квартиру та стягнення коштів відмовити.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. М. Сімоненко

Судді: А. А. Калараш

С. Ю. Мартєв

Є. В. Петров

С. М. Штелик