РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
ун. № 759/12563/19

пр. № 2/759/5529/19

12 листопада 2019 року м. Київ

Святошинський районний суд м. Києва у складі: головуючого судді Марко Я.Р., за участю секретаря судового засідання Шапаренка О.С., розглянувши цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми боргу за договором позики, -
ВСТАНОВИВ:
Позивач ОСОБА_1 звернувся до Святошинського районного суду м. Києва з вищевказаним позовом, в якому просить суд стягнути з відповідача ОСОБА_2 на свою користь заборгованість за договором позики від 05.02.2018 року у розмірі 480 743, 57 грн., з яких основний борг в сумі 360 000, 00 грн., проценти в сумі 70 823, 84 грн., 3 % річних в сумі 12 079, 73 грн., встановлений індекс інфляції в сумі 37 840, 00 грн., а також просив суд стягнути судовий збір в сумі 4 807, 44 грн.
В обґрунтування позову вказує на те, що 05.02.2018 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був укладений договір позики. Відповідно до умов даного договору позикодавець передав у власність позичальника грошові кошти в сумі 410 000, 00 грн., а позичальник зобов`язався повернути вказані грошові кошти у строк передбачений договором, а саме: 50 000, 00 грн. до 10.04.2018 року, 50 000, 00 грн. до 10.05.2018 року, 310 000, 00 грн. до 10.06.2018 року включно. Однак, 27.04.2018 року відповідач повернув позивачу лише частину боргу в сумі 50 000, 00 грн., у зв`язку з чим наразі у відповідача виникла заборгованість в розмірі 360 000, 00 грн. Через порушення прав позивача, останній звернувся з відповідним позовом до суду.
Ухвалою Святошинського районного судді м. Києва від 19.07.2019 року у справі відкрито провадження та призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження.
У судове засідання 11.09.2019 року з`явився представник відповідача та зазначив, що відповідач ОСОБА_2 визнає позовом в частині суми основного боргу у розмірі 360 000, 00 грн.
01.10.2019 року від відповідача на адресу суду надійшов відзив, з якого вбачається, що ОСОБА_2 підтвердив, що отримав від позивача ОСОБА_1 грошові кошти , у зв`язку з чим останні уклали договір позики 05.02.2018 року. Зазначені кошти були необхідні відповідачу для ремонту та придбання побутової техніки, меблів та інших побутових потреб. Всього відповідач отримав 410 000,00 грн., повернув 50 000, 00 грн. Оскільки, станом на момент розгляду даної справи у відповідача відсутня змога повернути існуючу заборгованість заборгованість, останній буде здійснювати повернення грошових коштів у найближчий час. Суму основного боргу відповідач визнає, щодо стягнення відсотків та штрафних санкцій зазначив, що договором позики від 05.02.2018 року штрафні санкції не передбачені.
Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 02.10.2019 року закінчено підготовче провадження у справі, розгляд справи призначено до судового розгляду по суті.
12.11.2019 року сторони у судове засідання не з`явились. Про місце, день та час проведення судового засідання були повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили. Від представника позивача надійшла заява про проведення судового засідання без його участі, позов підтримує та просить задовольнити з підстав викладених у ньому. Від відповідача на адресу суду будь-яких клопотань або заяв не надходило.
У відповідності до частини 2 статті 247 Цивільного процесуального кодексу України фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалось.
Оцінивши наявні в справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, суд доходить до висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.
Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Частина 1 статті 202 Цивільного кодексу України передбачає, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Судом встановлено, що 05.02.2018 року між позикодавцем ОСОБА_1 та позичальником ОСОБА_2 укладено договір позики (надалі по тексту - договір позики) (а.с. 9-11).
Відповідно до пункту 1.1 укладеного договору позики позикодавець передає у власність позичальнику грошові кошти в сумі 410 000, 00 грн., а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів в строк та на умовах, встановлених графіком повернення позики згідно пункту 3.1 цього договору, з кінцевим терміном повернення позики 10.06.2018 року.
Пунктом 1.2 договору позики зазначено, що позичальник отримав грошові кошти для ремонту квартири, придбання побутової техніки та меблів.
Підтвердження факту надання позики визначено пунктом 2.2 договору позики від 05.02.2018 року.
З наданих позивачем доказів вбачається, що позивач взяті на себе зобов`язання щодо надання відповідачу позики виконав належним чином, що підтверджується також відповідачем.
Відповідно до статті 1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Згідно з частиною 2 статті 1047 Цивільного кодексу України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Договором позики, пунктом 3.1, визначений графік повернення позичальником грошових коштів, а саме: 50 000,00 грн. до 10.04.2018 року, 50 000,00 грн. до 10.05.2018 року та 310 000, 00 грн. до 10.06.2018 року.
Згідно з частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
27.04.2018 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладеного додаткову угоду № 1 до договору позики від 05.02.2018 року з пункту 1 якої вбачається, що відповідач ОСОБА_2 повернув ОСОБА_1 50 000,00 грн.
Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем доказів сплати коштів на користь позивача суду не надано, документів які б підтверджували наявність розбіжностей у сумі взаєморозрахунків, а також таких, які б спростовували здійснений позивачем розрахунок суми боргу, відповідачем суду також не надано, відтак, суд доходить до висновку, що факт наявності заборгованості за договором позики від 05.02.2018 року у розмірі 360 000,00 грн. належним чином доведений та підтверджений відповідачем.
Приймаючи до уваги вищенаведене, позовні вимогиОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми боргу за договором позики у розмірі 360 000,00 грн. є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
Крім того, відповідно до пункту 4.2 договору позики позичальник несе відповідальність за несвоєчасне повернення позики й сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожний день прострочення платежу. При розрахунку пені застосовується ставки НБУ, що діє в період нарахування пені.
Пунктом 4.4 договору позики зазначено, що у випадку прострочення виконання зобов`язання, передбачених розділом 3 даного договору, більше ніж 20 (двадцять) днів винна сторона додатково сплачує іншій стороні за даним договором штраф у розмірі десяти відсотків від суми позики, встановленою п. 1.1 цього договору.
З пункту 6.1 договору позики вбачається, що позикодавець має право вимагати достроково повного повернення позики, штрафних санкцій та інших платежів, передбачених договором, а також відшкодування збитків, завданих позикодавцеві внаслідок невиконання або неналежного виконання позичальником та/або поручителем умов цього договору або договорів, укладених у забезпечення виконання позичальником зобов`язань за цим договором, позичальник зобов`язаний протягом 3 календарних днів з дати доставки позичальнику відповідної письмової вимоги позикодавця повернути суму заборгованості за позикою, що залишилась, штрафні санкції та інші платежі, передбачені договором, а також відшкодувати збитки, завдані позикодавцеві, у разі настання будь-якої із наступних випадків: порушення позичальником строків повернення позики, встановлених графіком; порушення позичальником інших умов договору.
Згідно з частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлено договором або законом.
За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.
За розрахунком позивача за період з 11.04.2018 року по 26.04.2018 року 3% річних складає 505,48 грн., за період з 11.05.2018 року по 10.06.2018 року -123, 29 грн., з 11.06.2018 року по 03.07.2019 року -11 450, 96 грн., а всього 12 079, 73 грн.; інфляційні втрати за період прострочення виконання зобов`язання, а саме за квітень 2018 року у розмірі 3 280, 00 грн., з червня 2018 року по травень 2019 року у розмірі 34 560, 00 грн. , а всього підлягає стягненню 37 840, 00 грн.

Доказів, які б спростовували здійснений позивачем розрахунок 3% річних суду не надано, відтак, за висновками суду, позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача трьох процентів річних на загальну суму 12 079, 73 грн. та інфляційних втрат на загальну суму 37 840, 00 грн. є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача процентів за загальний період з 11.04.2018 року по 03.07.2019 року у сумі 70 823, 84 грн., суд зазначає наступне.
Відповідно до частини першої статті 1048 Цивільного кодексу України встановлено право позикодавця на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки НБУ.
Як вбачається з договору позики, його умовами розмір процентів не передбачений, а тому позивач, здійснюючи розрахунок суми відповідних процентів, що підлягає стягненню з позичальника, виходила із облікової ставки НБУ, вказуючи при цьому період для такого нарахування за договором позики з 11.04.2018 року по 03.07.2019 року (включно).
Згідно правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18), після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
Отже, зі спливом строку, на який була надана позика припиняється право позивача нараховувати проценти за договором.
За умовами договору позики від 05.02.2018 року сторони погодили, що кінцевий строк повернення позики 10 червня 2018 року.
Оскільки зі спливом строку, на який була надана позика, припинилося право позивача нараховувати проценти за договором позики, після 10 червня 2018 року позивач не мав правових підстав для нарахування процентів.
Аналогічні висновки містяться у постановах Верховного Суду від 08 травня 2019 року у справі №760/16670/16-ц, від 19 червня 2019 року у справі №498/1105/15-ц, від 28 серпня 2019 року у справі №469/1578/16-ц.
З урахуванням вищенаведеного, позовні вимоги про стягнення з відповідача процентів підлягають частковому задоволенню, а саме, за період з 11.04.2018 року по 10.06.2018 року на загальну суму 3 563, 01 грн.
Відповідно до положень статті 141 Цивільного процесуального кодексу України підлягає стягненню з відповідача на користь позивача судові витрати у вигляді судового збору.

Керуючись статтями 1-19, 23,76-113, 128-132, 223, 259, 263, 264, 265, 268 ЦПК України, суд-
УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми боргу за договором позики- задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) заборгованість в розмірі 360 000, 00 грн., 3 % річних у розмірі 12 079, 73 грн., 17 % від суми позики на рівні облікової ставки НБУ в розмірі 3 563, 01грн., інфляційні втрат в розмірі 37 840, 00 грн., а всього 413 482, 74 грн. та судовий збір в розмірі 5 589, 47 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Стягувач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ).

Боржник: ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ).

Суддя: Я.Р. Марко