РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Київський районний суд м. Харкова у складі:
головуючого судді Чередник В.Є.,
за участю секретаря судового засідання Поліщук А.О.,
Встановив:
У зв`язку з цим, на підставі ст. 203 СК України просив стягнути додаткові витрати на батька, викликаних інвалідністю.
Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 22.05.2019 р. вказану позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження по справі з викликом сторін.
25.06.2019 р. до суду відповідачами подано відзив, в якому вони просять відмовити у задоволенні позову, через відсутність можливості, окрім інших виплат, які вони сплачують на батька за вже постановленими судовими рішеннями, сплачувати ще і інші додаткові витрати.
08.07.2019 р. до суду позивачем надано відповідь на відзив, в якому позивач надає спростування доводів відповідачів щодо неможливості їх участі у додаткових витратах на батька.
Ухвалою суду від 15.10.2019 р. у задоволенні клопотання позивача ОСОБА_1 про витребування доказів відмовлено.
В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити в повному обсязі.
Представник відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_2 - ОСОБА_4 проти задоволення позову заперечував та просив відмовити в повному обсязі, вважаючи, що позивач, який за рішеннями суду отримує аліменти та компенсації від синів, має достатньо коштів для життя, не скористався своїм правом на проведення безкоштовної операції в Харківській міській клінічній лікарні( офтальмологічній) ім.проф. Гіршмана, надані позивачем рахунки про вартість даної операції з медичного центру датуються 2016 р., отже не є актуальними, крім того, вказане захворювання не пов`язане з його інвалідністю.
Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Частиною 3 статті 129 Конституції України визначено основні засади судочинства, однією з яких, згідно пункту 3 вказаної статті, є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод всі судові процедури повинні бути справедливими.
Згідно ст. ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Суд, вислухавши позивача та представника відповідачів, дослідивши подані сторонами докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду спору по суті, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено та сторонами не заперечено, що позивач ОСОБА_1 є батьком відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .
Згідно з довідкою від 13.07.2017 року позивач є інвалідом 2 групи з 01.07.2017 року за загальним захворюванням, безтерміново ( а.с.9) .
Відповідно до трудової книжки серії НОМЕР_1 , ОСОБА_1 з 06.09.2011 року звільнено за власним бажанням згідно ст. 38 КЗпП України та на даний час він не працює (а.с.10).
Позивач отримує пенсію.
Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 01.06.2009 року стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 аліменти на його утримання в розмірі 605 грн. щомісяця, починаючи з 10.03.2009 року.

Статтею 51 Конституції України, яка кореспондується із статтею 172 СК України, встановлено, що повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків.

Відповідно до ст. 203 СК України дочка, син крім сплати аліментів зобов`язані брати участь у додаткових витратах на батьків, викликаних тяжкою хворобою, інвалідністю або немічністю.

Тлумачення статті 203 СК України свідчить, що суд може задовольнити вимоги про стягнення додаткових витрат на утримання непрацездатних батьків лише у виняткових обставинах тяжка хвороба, інвалідність або немічність позивача. Виняткові обставини обумовлюються фізичним станом матері або батька.

Таким чином, повнолітні діти зобов`язані брати участь у додаткових витратах на батьків, викликаних обставинами виключно негативного характеру.

Відповідно до ч. 3 ст. 75 СК України, непрацездатним вважається той із подружжя, який досяг пенсійного віку, встановленого законом, або є інвалідом I, II чи III групи.

Сам факт непрацездатності батьків не зумовлює виникнення у дітей обов`язку надання їм утримання - стан непрацездатності має супроводжуватися необхідністю отримувати сторонню матеріальну допомогу.

Необхідність матеріальної допомоги визначається в кожному конкретному випадку в залежності від матеріального становища батьків. До уваги приймається отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність у батьків майна, що може приносити дохід тощо.

Згідно ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

В ході судового розгляду позивачем зазначено щодо обізнаності про проведення аналогічних операцій в Харківській міській клінічній лікарні( офтальмологічній) ім.проф. Гіршмана, безкоштовно, однак небажання звертатися до даних лікарів через недовіру до них.

Статтею 16 ЦК України встановлено, що звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту. Обравши способом захисту права на вчинення певних дій позивач, в силу ст. 12 ЦПК України, зобов`язаний довести правову та фактичну підставу своїх вимог.

Посилання позивача на необхідність проведення йому даної операції саме в Медичному центрі «Око» та наявність у відповідачів можливості сплатити вартість цієї операції не підтверджені позовними вимогами та долученими доказами та не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду. Крім того, надані позивачем рахунки про вартість операції в даному медичному центрі не є обґрунтованими станом на час подачі позову та розгляду справи судом та той факт, що позивач є інвалідом 2 групи за загальним захворюванням, що не пов`язано з таким захворюванням як катаракта обох очей.

Також, відмовляючи у задоволенні позову, суд приймає до уваги наявність у позивача пенсії, отримання позивачем за рішеннями судів аліментів з синів та додаткових витрат на придбання ліків, той факт що позивачем не скористувався своїм правом на проведення безкоштовної операції та не надав суду доказів неможливості її безоплатного проведення, той факт, що ОСОБА_2 не працює та знаходиться на утриманні ОСОБА_3 , який також має на утриманні мати пенсіонерку та трьох дітей.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

На підставі викладеного, керуючись ст.13, 141, 206, 259, 263-265 ЦПК України, ст.12, 16, 203 СК України, суд-

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення з синів додаткових витрат- відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене).

Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через Київський районний суд м. Харкова до Харківського апеляційного суду.

Учасники справи можуть отримати інформацію щодо справи на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою: https://court.gov.ua/fair/sud2018.

Позивач: ОСОБА_1 ( НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 )

Відповідачі: ОСОБА_3 (ІПН НОМЕР_3 , АДРЕСА_3 )

ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_4 , АДРЕСА_2 )

Повне судове рішення складено 06.12.2019 р.

Суддя В.Є. Чередник