Постанова

Іменем України

17 січня 2019 року

м. Київ

справа № 642/6583/16-ц

провадження № 61-28042св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Курило В. П. (суддя-доповідач), Коротуна В. М.,

Червинської М. Є.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - ОСОБА_5,

треті особи: Харківська міська рада, приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Харківської області Тарасова Наталя Вікторівна,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу Харківської міської ради на рішення Ленінського районного суду міста Харкова від 09 червня 2017 року у складі судді Проценко Л. Г. та ухвалу апеляційного суду Харківської області

від 22 серпня 2017 року у складі колегії суддів: Бровченко І. О., Кіся П. В., Хорошевського О. М.,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом, у якому просив визнати за ним право власності на 1/2 частини житлового будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1, в порядку спадкування за законом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 року матері - ОСОБА_7.

Позовні вимоги мотивовано тим, що за життя його мати, 21 серпня 1993 року придбала у ОСОБА_8 1/2 частину житлового будинку загальною площею 53,9 кв.м, житловою площею 44,3 кв.м за адресою: АДРЕСА_1. Договір купівлі-продажу було укладено та зареєстровано на Об'єднаній Харківській товарно-сировинній біржі «Україна» за № 886 та 12 жовтня 1993 року договір зареєстровано в Харківському міському бюро технічної інвентаризації за № 2435 на ім'я ОСОБА_7 Приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Тарасова Н. В. відмовила йому у видачі свідоцтва права на спадщину у зв'язку з тим, що вказаний договір купівлі-продажу є неналежним правовстановлюючим документом.

В подальшому позов було уточнено та в якості відповідача залучено співвласника будинку ОСОБА_5, у зв'язку з чим змінено статус Харківської міської ради на третю особу.

Рішенням Ленінського районного суду міста Харкова від 09 червня 2017 року позовні вимоги задоволено.

Визнано за ОСОБА_4 право власності в порядку спадкування за законом на 1/2 частину житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель, розташованого в АДРЕСА_1, після смерті матері ОСОБА_7, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

Рішення мотивовано тим, що право власності ОСОБА_7 на 1/2 частину спірного житлового будинку було зареєстровано на підставі договору купівлі-продажу від 21 серпня 1993 року зареєстрованого на Об'єднаній Харківській товарно-сировинній біржі «Україна» за № 886 та 12 жовтня 1993 року в Харківському міському бюро технічної інвентаризації за № 2435. Позивач ОСОБА_4, як спадкоємець першої черги за законом після смерті матері ОСОБА_7, прийняв спадщину в установлений законом строк.

Ухвалою апеляційного суду Харківської області від 22 серпня 2017 року апеляційну скаргу Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю Департаменту територіального контролю Харківської міської ради відхилено.

Рішення Ленінського районного суду міста Харкова від 09 червня 2017 року залишено без змін.

Відхиляючи апеляційну скаргу Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю Департаменту територіального контролю Харківської міської ради, суд апеляційної інстанції погодився з висновком суду першої інстанції.

11 вересня 2017 року Харківська міська рада через засоби поштового зв?язку подала до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, у якій просить скасувати рішення Ленінського районного суду міста Харкова від 09 червня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 22 серпня 2017 року та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити, мотивуючи свої вимоги неправильним застосуванням судами норм матеріального та порушенням норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що судами першої та апеляційної інстанцій неправильно застосовано норми матеріального права стосовно визнання дійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна через товарну біржу без наступного нотаріального посвідчення такого договору.

Позивачем не надано, а матеріали справи не містять доказів, які б підтверджували факт державної реєстрації прав на земельну ділянку у встановленому законом порядку.

Спадкоємець не набуває права власності на нерухоме майно у порядку спадкування, якщо за життя спадкодавець не набув права власності на таке майно.

Самочинно збудовані (реконструйовані, переплановані) об'єкти нерухомого майна не підлягають поділу.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення»

ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Статтею 388 ЦПК України встановлено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У травні 2018 року касаційна скарга разом із матеріалами цивільної справи надійшла до Верховного Суду.

Відзив на касаційну скаргу не надійшов.

Перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з огляду на наступне.

Положеннями частини другої статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вимогами частин першої та другої статті 400 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Оскаржувані судові рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а аргументи касаційної скарги висновків судів попередніх інстанцій не спростовують.

Судами встановлено, що згідно договору купівлі-продажу від 21 серпня

1993 року зареєстрованого на Об'єднаній Харківській товарно-сировинній біржі «Україна» за № 886 ОСОБА_7 придбала у ОСОБА_8 1/2 частину житлового будинку загальною площею 53,9 кв.м, житловою площею 44,3 кв.м за адресою: АДРЕСА_1 та 12 жовтня 1993 року договір зареєстровано в Харківському міському бюро технічної інвентаризації за № 2435 на ім'я ОСОБА_7

ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_7 померла.

15 лютого 2016 року ОСОБА_7 звернувся до приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Тарасової Н. В. із заявою про прийняття спадщини, оскільки чоловік спадкодавця ОСОБА_9 від права на прийняття спадщини відмовився.

Постановою приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Тарасової Н.В. від 11 липня 2016 року ОСОБА_4 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки договір купівлі-продажу 1/2 частини спірного житлового будинку був посвідчений Харківською товарно-сировинною біржою, яка не є нотаріальним органом, тому вказаний договір є недійсним.

Спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) (стаття 1216 ЦК України).

Відповідно до статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

За правилами статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Суди попередніх інстанцій на підставі належним чином оцінених доказів встановили, що єдиним спадкоємцем майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_7 є її син - ОСОБА_4, який прийняв спадщину, оскільки подав відповідну заяву. Спадщина складається з 1/2 частини будинку АДРЕСА_1 який спадкодавиця придбала за договором купівлі-продажу посвідченого Харківською товарно-сировинною біржею 21 серпня 1993 року, реєстраційний № 886, зареєстрований Харківським міським бюро технічної інвентаризації 12 жовтня 1993 року за

№ 2435141. Тому суди дійшли правильного висновку про задоволення позовних вимог, оскільки право власності ОСОБА_7 на 1/2 частину спірного житлового будинку було зареєстровано на підставі договору купівлі-продажу від 21 серпня 1993 року зареєстрованого на Об'єднаній Харківській товарно-сировинній біржі «Україна» за № 886 та 12 жовтня 1993 року в Харківському міському бюро технічної інвентаризації за № 2435. Позивач ОСОБА_4, як спадкоємець першої черги за законом після смерті матері ОСОБА_7, прийняв спадщину в установлений законом строк.

Доводи заявника про те, що судами першої та апеляційної інстанцій неправильно застосовано норми матеріального права стосовно визнання дійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна через товарну біржу без наступного нотаріального посвідчення такого договору є безпідставними, оскільки такий правочин відповідав нормам діючого на той час законодавства, на підставі якого було зареєстровано право власності в органах БТІ.

Інші доводи касаційної скарги не спростовують правильність висновків судів попередніх інстанцій, якими у повному обсязі з'ясовані права та обов'язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені та їм дана належна оцінка, а є аналогічними доводам наведеним в апеляційній скарзі, яким судом апеляційної інстанції надана належна оцінка та не потребують додаткового правового аналізу.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів залишає касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, оскільки підстави для скасування судових рішень відсутні.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Харківської міської ради залишити без задоволення.

Рішення Ленінського районного суду міста Харкова від 09 червня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 22 серпня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: В. П. Курило

В. М.Коротун

М. Є.Червинська