ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1490/19 Справа № 205/5734/18 Суддя у 1-й інстанції - Остапенко Н.Г. Суддя у 2-й інстанції - Каратаєва Л. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 березня 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого Каратаєвої Л.О.

суддів Ткаченко І.Ю., Деркач Н.М.,

за участю секретаря судового засідання Хоменко А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 17 серпня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 до Новокодацького відділу державної виконавчої служби м. Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу державного реєстратора ОСОБА_3, ОСОБА_4, треті особи: ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, Новокодацької районної ради м. Дніпра, Державне підприємство «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України, про визнання дій незаконними та усунення перешкод у реалізації прав,-

В С Т А Н О В И Л А:

14 серпня 2018 року позивач звернулася до суду з вищевказаним позовом та надала заяву про забезпечення позову, в якій просить забезпечити позов шляхом накладення арешту і заборони ОСОБА_4 розпорядження 1/3 частини квартири АДРЕСА_1 (а.с.1-4, 20).

Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 17 серпня 2018 року в задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 до Новокодацького ВДВС м. Дніпра ГТУЮ у Дніпропетровській області, приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу державного реєстратора ОСОБА_3, ОСОБА_4, треті особи: ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, Новокодацька районна ради м. Дніпра, ДП «Інформаційний центр» МЮУ, про визнання дій незаконними та усунення перешкод у реалізації прав відмовлено (а.с.23).

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати ухвалу та постановити нову, якою задовольнити заяву про забезпечення позову (а.с.31-33).

Згідно п.9 Розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України, справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Перевіривши законність ухвали суду першої інстанції, в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Постановляючи ухвалу, суд першої інстанції виходив із того, що у заяві про забезпечення позову позивач не зазначив, чим викликана необхідність забезпечення позову та причини такого забезпечення, окрім цього вказана заява не містить обґрунтування необхідності застосування видів забезпечення позову таких як арешт та враховуючи зміст позовних вимог, не вбачається існування реальної загрози утруднення чи невиконання можливого рішення суду.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до предявлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб'єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов'язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову

Відповідно до ч.3 ст.150 ЦПК України, заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

За змістом п. п. 3, 4, 7 ч. 1 ст. 151 ЦПК України заява про забезпечення позову подається в письмовій формі, підписується заявником і повинна містити предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову, захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності, інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Відповідно до ч.4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» розглядаючи заяву про забезпечення позову, (суд, суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; зясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову. З цією метою обов'язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

У вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки відповідно до заявлених позовних вимог.

З матеріалів справи вбачається, що 14 серпня 2018 року, позивач звернулася до суду з позовом про визнання дій незаконними та усунення перешкод у реалізації прав, в якому просила визнати протиправними дії державної виконавчої служби Ленінського ВДВС ДМУЮ щодо здійснення реалізації з прилюдних торгів нерухомого майна 1/3 частини квартири АДРЕСА_2; визнати недійсним протокол № 12364 від 17.11.2014 року та прилюдні торги з реалізації нерухомого майна 1/3 частини квартири АДРЕСА_1; визнати недійсним акт державної виконавчої служби про реалізації арештованого майна від 16.04.2014 року виданого на підставі протоколу проведення електронних торгів № 12364 від 17.11.2014 року; визнати недійсним свідоцтво право власності ОСОБА_4 на 1/3 частини квартири АДРЕСА_3 серія НАК № 468507 видане 27.12.2014 року приватним нотаріусом ОСОБА_3; визнати недійсним рішення державного реєстратора ОСОБА_3, індексний номер 18405691 від 27.12.2014 року, про реєстрацію права власності ОСОБА_4 на 1/3 частини квартири АДРЕСА_4; анулювати у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис № 8278214 від 27.12.2014 на 1/3 частини квартири № 21в будинку №6 по пров. Парусний в м. Дніпро; припинити перешкоди реалізації прав ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, виселити ОСОБА_4 з квартири АДРЕСА_5.

Обґрунтовуючи необхідність забезпечення позову, зазначила, що їй стало відомо що ОСОБА_4 вживає засоби для продажу 1/3 спірної частини квартири (а.с.20).

Однак, як вбачається із матеріалів справи, позивач звертаючись до суду першої інстанції з заявою про забезпечення позову не навів правових підстав забезпечення позову саме шляхом накладення арешту. Не надав докази на підтвердження необхідності забезпечення позову саме у такий спосіб, оскільки арешт є найбільш обтяжливим заходом, який підлягає примусовому виконанню органами державної виконавчої служби, відповідно до Інструкції з організації примусового виконання рішень, та полягає у проведенні опису, оголошенні заборони розпоряджатися, а в разі потреби обмеженні права користування майном.

Суд апеляційної інстанції вважає, що висновки суду першої інстанції відповідають обставинам справи та нормам процесуального права.

Обставин, які б давали суду апеляційної інстанції підстави для спростування вказаних висновків суду, апеляційна скарга не містить.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав для переоцінки наведених судом обґрунтувань відмови у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Виходячи з наведеного, колегія суддів приходить до висновку про те, що ухвала суду постановлена з додержанням норм процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 381- 384 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 17 серпня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Судді: