Дата документу 18.03.2019 Справа № 333/3543/18
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 333/3543/18
Провадження №22-ц/807/1191/19
Головуючий в 1-й інстанції - Дмитрієва М.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2019 року місто Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого, судді-доповідачаКухаря С.В.,
суддів:Крилової О.В., Полякова О.З.,

розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на заочне рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 04 грудня 2018 року, ухвалене в м. Запоріжжі (повний текст рішення складено 06.12.2018 року) у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И В:

У липні 2018 позивач ОСОБА_4 звернувся до Комунарського районного суду м. Запоріжжя з позовом до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості. В обґрунтування своїх позовних вимог зазначив, що згідно із укладеної між ним та ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» Додаткової угоди № 1 від 19 вересня 2016 року до Кредитного договору № SAMDNWFC6 від 18 лютого 2014 року, між ОСОБА_5 та ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», він прийняв на себе обов'язки позичальника за вказаним кредитним договором. Протягом 2016 року - 2017 року погасив заборгованість відповідача перед ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» на суму 8 122,01 грн. На теперішній час заборгованість перед банком відсутня. Оскільки відповідач добровільно заборгованість позивачу не сплачував, останній вимушений звернутися до суду з позовом якому просить стягнути з відповідача 8 122, 01 грн.

Заочним рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 04 грудня 2018 року позовну заяву ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості, задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 заборгованість у розмірі 7 655 (сім тисяч шістсот п'ятдесят п'ять) грн. 48 коп.

Стягнуто з ОСОБА_5 в дохід держави судовий збір у розмірі 664 (шістсот шістдесят чотири) грн. 31 грн. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду змінити в частині суми стягнутої заборгованості, задовольнивши позовні вимоги у повному обсязі.

Узагальненими доводами апеляційної скарги є те, що суд першої інстанції при ухваленні рішення не врахував, що позивачем було сплачено 450,00 грн. згідно п.1.3 Додаткової угороди №1 від 19.09.2016 року, і ці кошти направлені на погашення заборгованості, а тому апелянт вважає, що є підстави для стягнення цієї суми з відповідача.

В силу вимог ч. 1 та ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, з 1 січня 2019 року це 192 100 грн. (відповідно до Закону України «Про Державний бюджет на 2019 рік» з 1 січня 2019 року прожитковий мінімум для працездатних осіб складає 1921 грн. (1921 грн. Х 100 = 192 100 грн.)), крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи. Апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Ухвалою Запорізького апеляційного суду справу призначено до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання в порядку ч. 1, ч. 2 ст. 369 та ч. 13 ст. 7 ЦПК України.

Заслухавши суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

За вимогами п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до вимог ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що 19 вересня 2016 року між ПАТ КБ «ПРИВАТ БАНК» та ОСОБА_4 укладена додаткова угода до Кредитного договору № SAMDNWFC6 від 18 лютого 2014 року, відповідно до п. 1 якої згідно зі ст. 520 ЦК України позичальником за кредитним договором стає ОСОБА_4

Відповідно до п.1.1.2 Генеральної угоди про реструктуризація заборгованості та приєднання до умов та правил надання банківських послуг від 19 вересня 2016 року, укладеної між ПАТ КБ «ПРИВАТ БАНК» та ОСОБА_4, заборгованість за кредитним договором складає 7 655, 48 грн. Датою остаточного погашення заборгованості є 30 вересня 2017 року.

Всього позивачем на виконання умов генеральної угоди сплачено 8 122, 01 грн., що підтверджується наявними у матеріалах справи квитанціями.

27 червня 2018 року позивачем ОСОБА_4 на адресу ОСОБА_5 була направлена вимога про сплату заборгованості у розмірі 8 122,01 грн., яка відповідно до рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення була отримана ОСОБА_5 02 липня 2018 року.

Суд першої інстанції, задовольняючи позов частково виходив з того, що заборгованість за генеральною угодою складає 7 655, 48 грн., а тому саме ця сума підлягає стягненню з відповідача.

З вказаними висновками суду першої інстанції погоджується і колегія суддів апеляційного суду виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов'язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно зі ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Статтею 520 ЦК України встановлено, що боржник у зобов'язанні може бути замінений іншою особою (переведення боргу) лише за згодою кредитора, якщо інше не передбачено законом.

Відповідно до ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Апелянтом не надано розрахунку щодо причин виникнення заборгованості в більшому розмірі ніж це передбачено генеральною угодою, ним не зазначено чин не зв'язано це з його бездіяльністю щодо своєчасної сплати заборгованості, чи це помилково сплачені з надлишком кошти.

Тому суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що стягнення погашеної заборгованості повинно бути здійснено в розмірі, який існував на момент переходу прав до нового кредитора.

Ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції, правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідивши наявні у справі докази і надавши їм належну оцінку.

Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

З урахування наведеного колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з додержанням вимог закону і підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 04 грудня 2018 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повна постанова складена 18 березня 2019 року.

Головуючий, суддя-доповідач С. В. Кухар

Судді: О. В. Крилова

О. З. Поляков