ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 грудня 2019 року

м. Харків

Справа № 638/14825/15-ц

Провадження № 22-ц/790/3820/19

Харківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - судді Бровченка І.О.,

суддів: Бурлака І.В., Колтунової А.І.,

учасники справи:

позивач - комунальне підприємство «Жилкомсервіс»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження апеляційні скарги ОСОБА_1 та директора комунального підприємства «Жилкомсервіс» - Мальованого Геннадія Олексійовича на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 05 червня 2019 року у складі судді Подус Г.С.

встановив:

У серпні 2015 року КП «Жилкомсервіс» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за надання послуг з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій, в якій просив стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за надання послуг з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій в розмірі 12024,88 грн та вирішити питання про розподіл судових витрат.

Позовна заява мотивована тим, що відповідач є споживачем послуг з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій. Позивач виконує свої обов`язки та забезпечує надання відповідачу послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, вартість яких затверджується рішенням виконавчого комітету ХМР. Між позивачем та відповідачем встановилися фактичні договірні відносини з приводу надання житлово-комунальних послуг на підставі відкритого особового рахунку. Відповідач не виконує обов`язки,у зв`язку з чим утворилась заборгованість з надання вказаних послуг в сумі 12024,88 грн станом на 01 травня 2014 року.

Рішенням Дзержинського районного суду Харківської області від 05 червня 2019 року позовні вимоги КП «Жилкомсервіс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за надання послуг щодо утримання будинків і споруд та прибудинкових територій задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь КП «Жилкомсервіс» заборгованість за надання послуг щодо утримання будинків і споруд та прибудинкових територій за період з грудня 2011 року по травень 2014 року в розмірі 3776,31 грн, вирішено питання про розподіл судових витрат.

01 липня 2019 року до Харківського апеляційного суду ОСОБА_1 подано апеляційну скаргуна зазначене судове рішення, в якій просить рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 05 червня 2019 року в частині задоволених позовних вимог скасувати, а також стягнути на користь ОСОБА_1 12395,50 грн як такі, що стягнуті на підставі скасованого заочного рішення.

Апеляційна скарга мотивована тим, що договір між ним та позивачем не укладався, що не породжувало прав та обов`язків отримувача (споживача) та надавача житлово-комунальних послуг. Вказує на те, що послуги йому фактично не надавались, належні докази надання послуг суду не надані. Обставини щодо відсутності договірних відносин суд не оцінював, що підтверджується його заявою до начальника ВЖРЕ Дзержинського району від 21 лютого 2002 року, від 15 травня 2002 року, листом від 18 листопада 2005 року, яким він повідомляв про відсутність замовлення послуг, неотримання відповідних послуг, не користування ними, заявою від 28 листопада 2005 року, скаргою від 16 лютого 2006 року, листом АТЗТ «Харківагротеххарчпром» від 30 листопада 2007 року, заявою від 30 листопада 2007 року, в яких вимагав зняття будинку з балансу, повідомляв про не проживання в ньому, відсутність договорів. Зазначає, що до 15 вересня 2014 року проживав та був зареєстрований по АДРЕСА_1 , в АДРЕСА_2 не проживав. КП «Жилкомсервіс» не є управителем будинку, він не має потреби в його послугах. Суд неповно з`ясував обставини справи, не звернув увагу щодо неможливості проживання в будинку. Позивачем заявлені вимоги поза межами строку позовної давності, рішення було ухвалене 05 червня 2019 року, стягнута сума за період з грудня 2011 року по травень 2014 року, в травні 2017 року сплив строк позовної давності. Крім того, вказує на те, що після відкриття ВП 51485144 стягнуто грошову суму 12395,50 грн, ухвалу суду про поворот виконання скасовано постановою апеляційного суду від 10 липня 2018 року, на користь КП «Жилкомсервіс» на підставі заочного рішення з нього примусово стягнуто 12395,50 грн, проте суд не врахував, що заочним рішенням була стягнута сума 12395,50 грн.

19 липня 2019 року до Харківського апеляційного суду директором КП «Жилкомсервіс» - Мальованим Г.О. подано апеляційну скаргу на зазначене судове рішення, в якій просив ухвалити нове рішення, позовні вимоги КП КП «Жилкомсервіс» задовольнити в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що відповідно до рішення Харківської міської ради 4 сесії 5 скликання від 26 липня 2006 року № 69/06 було створено КП «Жилкомсервіс», рішенням Харківської міської ради від 20 грудня 2006 року № 1186 КП «Жилкомсервіс» визначено виконавцем з управління будинком у житловому фонді комунальної власності територіальної громади м. Харкова. Між КП «Жилкомсервіс» та споживачами був укладений публічний договір про надання житлово-комунальних послуг шляхом публікування в офіційному виданні Харківської міської ради - спецвипуску газети «Слобода» від 28 листопада 2006 року № 95/1 відповідно до норм цивільного законодавства. Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 4 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» до повноважень органів місцевого самоврядування належить встановлення цін/тарифів на комунальні послуги відповідно до закону. 28 листопада 2006 року опубліковано рішення виконавчого комітету Харківської міської ради від 04 жовтня 2006 року № 806, яким визначено перелік послуг, виконання яких покладається на КП «Жилкомсервіс», в подальшому рішеннями виконавчого комітету Харківської міської ради від 20 лютого 2009 року № 72, від 20 грудня 2011 року № 893 визначено новий перелік послуг, які надавалися КП «Жилкомсервіс». Відомості про складання актів, претензій до КП «Жилкомсервіс» також відсутні.

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 24 липня 2019 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 05 червня 2019 року у цивільній справі за позовом комунального підприємства «Жилкомсервіс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за надання послуг щодо утримання будинків і споруд та прибудинкових територій.

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 05 серпня 2019 року закінчено підготовку апеляційного розгляду справи за позовом комунального підприємства «Жилкомсервіс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за надання послуг щодо утримання будинків і споруд та прибудинкових територій.

Призначено цивільну справу до розгляду судом апеляційної інстанції в приміщенні Харківського апеляційного суду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами справи.

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 03 вересня 2019 року відзив комунального підприємства «Жилкомсервіс» у справі за позовом комунального підприємства «Жилкомсервіс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за надання послуг щодо утримання будинків і споруд та прибудинкових територій повернуто заявнику без розгляду.

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 03 вересня 2019 року заяву директора комунального підприємства «Жилкомсервіс» - Мальованого Г.О. про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 05 червня 2019 року у цивільній справі за позовом комунального підприємства «Жилкомсервіс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за надання послуг щодо утримання будинків і споруд та прибудинкових територій задоволено.

Поновлено директору комунального підприємства «Жилкомсервіс» - Мальованому Г.О. строк на апеляційне оскарження рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 05 червня 2019 року у цивільній справі за позовом комунального підприємства «Жилкомсервіс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за надання послуг щодо утримання будинків і споруд та прибудинкових територій.

Відкрито апеляційне провадження за апеляційною директора комунального підприємства «Жилкомсервіс» - Мальованого Г.О. на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 05 червня 2019 року у цивільній справі за позовом комунального підприємства «Жилкомсервіс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за надання послуг щодо утримання будинків і споруд та прибудинкових територій.

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 16 вересня 2019 року закінчено підготовку апеляційного розгляду справи за позовом комунального підприємства «Жилкомсервіс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за надання послуг щодо утримання будинків і споруд та прибудинкових територій.

Призначено цивільну справу до розгляду судом апеляційної інстанції в приміщенні Харківського апеляційного суду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами справи.

04 жовтня 2019 року ОСОБА_1 подано відзив на апеляційну скаргу.

П. п. 6, 7 ч. 2 ст. 43 ЦПК України встановлено, що учасники справи зобов`язані виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строк та виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.

Частиною першою ст. 360 ЦПК України встановлено, що учасники справи мають право подати до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу в письмовій формі протягом строку, встановленого судом апеляційної інстанції в ухвалі про відкриття апеляційного провадження.

В ухвалі про відкриття апеляційного провадження роз`яснено учасникам справи, що відповідно до ст. 360 ЦПК України вони мають право подати до Харківського апеляційного суду в письмовій формі відзив на апеляційну скаргу впродовж десять днів з дня отримання копії ухвали про відкриття апеляційного провадження.

Як вбачається з матеріалів справи ухвалу про відкриття провадження ОСОБА_1 отримав особисто 13 вересня 2019 року, що підтверджується підписом про отримання копії ухвали в рекомендованому зворотному повідомленні про вручення поштового відправлення, відзив на апеляційну скаргу подано до суду 04 жовтня 2019 року.

Таким чином, відзив ОСОБА_1 на апеляційну скаргу подано з порушенням встановленого судом строку на подання відзиву.

Згідно з частиною 1 статті 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія доходить наступних висновків.

Судом встановлено та підтверджено наявними в матеріалах справи доказами, що ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_3 , є споживачем послуг, які надаються позивачем шляхом відкриття абонентського особового рахунку НОМЕР_1 .

Відповідно до довідки КП «Жилкомсервіс» з місця проживання про склад сім`ї та прописку від 17 червня 2014 року ОСОБА_1 зареєстрований в АДРЕСА_2 , особовий рахунок відкрито на ім`я ОСОБА_1 . Крім нього у житловому приміщенні ніхто не проживає, квартира приватизована на підставі договору купівлі-продажу № АВН № . (а.с. 9 том 1).

Згідно відомостей адресно-довідкового підрозділу ГУДМС України в Харківській області ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_4 з 17 вересня 2014 року.(а.с. 24 том 1).

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 також є власником вказаних двох квартир АДРЕСА_5 АДРЕСА_3 .

Згідно наданого розрахунку відповідач має заборгованість за надання послуг з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій за період з 01 квітня 2007 року по 01 травня 2014 року в розмірі 12024,88 грн. (а.с. 30 том 1).

КП «Жилкомсервіс» відповідно до статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», пункту 1.6. Порядку визначення виконавця житлово-комунальних послуг, затвердженого наказом Держжитлокомунгоспу України від 25 квітня 2005 року № 60, та на підставі рішення виконавчого комітету Харківської міської ради від 20 грудня 2006 року № 1186 «Про визначення виконавців послуг в житловому фонді міста Харкова» є виконавцем житлово-комунальних послуг у житловому фонді комунальної власності територіальної громади м. Харкова з управління будинком, спорудою та групою будинків та забезпечує надання населенню житлово-комунальних послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій.

Згідно вимог статей 150, 151, 156 ЖК Української РСР громадяни, які мають у приватної власності квартиру, користуються нею для особистого проживання і проживання членів їх сімей. Громадяни, які мають у приватної власності квартиру, зобов`язані забезпечувати її схоронність, провадити за свій рахунок поточний і капітальний ремонт, утримувати в порядку придомову територію. Члени сім`ї власника квартири (дружина, їх діти, батьки), які проживають разом з ним у квартирі, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником квартири. Члени сім`ї власника квартири зобов`язані до неї дбайливо ставитися. Повнолітні члени сім`ї власника зобов`язані брати участь у витратах по утриманню квартири і придомової території та проведенню ремонту.

Згідно з пунктом 5 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» праву споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг (пункт 1 частини першої статті 20 цього ж Закону України) кореспондує обов`язок споживача оплачувати житлово- комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Таке ж положення міститься і в пункті 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 08 жовтня 1992 року № 572, в якому зазначено, що власник та наймач (орендар) квартири зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Згідно з частиною другою статті 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку.

Вартість послуг з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій встановлюється відповідним рішенням виконавчого комітету Харківської міської ради «Про встановлення тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, що знаходяться у комунальній власності територіальної громади м. Харкова.

Так, відповідно до рішення Харківської міської ради 4 сесії 5 скликання від 26 липня 2006 року № 69/06 було створено КП «Жилкомсервіс», рішенням Харківської міської ради від 20 грудня 2006 року № 1186 КП «Жилкомсервіс» визначено виконавцем з управління будинком у житловому фонді комунальної власності територіальної громади м. Харкова. Між КП «Жилкомсервіс» та споживачами був укладений публічний договір про надання житлово-комунальних послуг шляхом публікування в офіційному виданні Харківської міської ради - спецвипуску газети «Слобода» від 28 листопада 2006 року № 95/1 відповідно до норм цивільного законодавства.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 4 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» до повноважень органів місцевого самоврядування належить встановлення цін/тарифів на комунальні послуги відповідно до закону.

28 листопада 2006 року опубліковано рішення виконавчого комітету Харківської міської ради від 04 жовтня 2006 року № 806, яким визначено перелік послуг, виконання яких покладається на КП «Жилкомсервіс», рішеннями виконавчого комітету Харківської міської ради від 20 лютого 2009 року № 72, від 20 грудня 2011 року № 893 визначено новий перелік послуг, які надавалися КП «Жилкомсервіс».

Щодо посилань ОСОБА_1 на те, що договір між ним та позивачем не укладався, що не породжувало прав та обов`язків, обставини щодо відсутності договірних відносин суд не оцінив, суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 20 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги», споживач зобов`язаний своєчасно оплачувати житлово-комунальні послуги.

Статтею 162 ЖК України передбачено, що плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Строки внесення квартирної плати і плати за комунальні послуги визначаються угодою сторін. Наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги.

Статтею 633 ЦК України визначено, що публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. Підприємець не має права надавати переваги одному споживачеві перед іншим щодо укладення публічного договору, якщо інше не встановлено законом. Підприємець не має права відмовитися від укладення публічного договору за наявності у нього можливостей надання споживачеві відповідних товарів (робіт, послуг). У разі необґрунтованої відмови підприємця від укладення публічного договору він має відшкодувати збитки, завдані споживачеві такою відмовою. Актами цивільного законодавства можуть бути встановлені правила, обов`язкові для сторін при укладенні і виконанні публічного договору. Умови публічного договору, які суперечать частині другій цієї статті та правилам, обов`язковим для сторін при укладенні і виконанні публічного договору, є нікчемними.

Частиною 1 ст. 639 ЦК України передбачено, що договір може бути укладений у будь - якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

Статтею 638 ЦК України встановлено, що договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір і прийняття пропозиції другою стороною та вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору

Відповідно до ч. 2 ст. 642 ЦК України якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товар, надала послуги, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця діє є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом.

Відтак, між сторонами виникли правовідносини з приводу надання послуг з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій, та оплати таких послуг, їх надання здійснюється на підставі Типового договору про надання житлово-комунальних послуг, положення якого мають юридично обов`язковий характер і підлягають застосуванню незалежно від того, включені вони до конкретного договору чи ні.

Відповідно до частини 1 статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово- комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах.

Пунктом першим частини 1 статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 цього Закону обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Пунктом 5 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Відповідно до пункту 6 частини першої статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач - це фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги.

Аналіз вищенаведених положень свідчить про те, що споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними, а відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

На підставі викладеного, у відповідача виникли зобов`язання щодо сплати заборгованості за надані комунальні послуги. Не укладення письмового договору про надання послуг не є підставою для звільнення відповідачів як споживачів від оплати відповідних послуг.

Аналогічну правову позицію викладено в постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі № 221/515/15-а, згідно з якою, споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користуються ними, і відсутність договору про надання житлово-комунальних послуг в такому випадку не може бути підставою для звільнення споживача від їх оплати у повному розмірі, а також в постанові Верховного Суду від 18 березня 2019 року у справі № 210/5796/16-ц.

Відповідно до положень ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтями 610, 612 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом.

Як свідчать матеріали справи відповідно до довідки КП «Жилкомсервіс» з місця проживання про склад сім`ї та прописку ОСОБА_1 зареєстрований в АДРЕСА_2 , особовий рахунок відкрито на ім`я ОСОБА_1 . Крім нього в житловому приміщенні ніхто не проживає, квартира приватизована на підставі договору купівлі-продажу № АВН № . (а.с. 9 том 1).

Згідно відомостей адресно-довідкового підрозділу ГУДМС України в Харківській області ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_4 з 17 вересня 2014 року.(а.с. 24 том 1).

Крім того, в наявних в матеріалах справи, наданих ОСОБА_1 , документах ОСОБА_1 вказує на те, що він є власником двох квартир, а саме: АДРЕСА_5 АДРЕСА_3 на підставі договору купівлі-продажу від 07 грудня 2000 року та від 27 грудня 2000 року відповідно.

Таким чином, ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_4 , а також не заперечує, що є власником двох квартир АДРЕСА_6 , на його ім`я відкрито особовий рахунок.

Відповідно до рішення Харківської міської ради 4 сесії 5 скликання від 26 липня 2006 року № 69/06 було створено КП «Жилкомсервіс», рішенням Харківської міської ради від 20 грудня 2006 року № 1186 КП «Жилкомсервіс» визначено виконавцем з управління будинком у житловому фонді комунальної власності територіальної громади м. Харкова.

Відповідно до ч. 2 ст. 633 ЦК України між сторонами був укладений публічний договір про надання житлово-комунальних послуг шляхом його опублікування у офіційному виданні Харківської міської ради - спецвипуску газети «Свобода» від 28.11.2006 р. № 95/1 (із змінами, внесеними у 2007 і 2009 роках).

Пунктом 1 договору визначено, що предметом договору є забезпечення виконавцем надання послуг з у тримання будинків і споруд та прибудинкових територій в будинку, який знаходиться в комунальній власності територіальної громади м. Харкова.

Пунктом 3 договору передбачено, що виконавець надає послуги відповідно до затвердженого органами місцевого самоврядування рішення про структуру тарифів, періодичність та строки виконання робіт.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 4 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» до повноважень органів місцевого самоврядування належить встановлення цін/тарифів на комунальні послуги відповідно до закону.

28 листопада 2006 року опубліковано рішення виконавчого комітету Харківської міської ради від 04 жовтня 2006 року № 806, яким визначено перелік послуг, виконання яких покладається на КП «Жилкомсервіс», а саме: прибирання прибудинкової території, очищення сміттєзбірників і завантаження контейнерів; прибирання підвалів, технічних поверхів та покрівель; вивезення та утилізація твердих побутових і негабаритних відходів; технічне обслуговування ліфтів; обслуговування систем диспетчеризації; технічне обслуговування внутрішньо будинкових систем водопостачання; технічне обслуговування внутрішньо будинкових систем водовідведення; технічне обслуговування внутрішньо будинкових систем теплопостачання; технічне обслуговування внутрішньо будинкових систем гарячого водопостачання; технічне обслуговування бойлерів; обслуговування димовентиляційних каналів; очищення дворових туалетів; освітлення місць загального користування; енергопостачання для підкачування води; енергопостачання для ліфтів.

Рішеннями виконавчого комітету Харківської міської ради від 20 лютого 2009 року № 72 «Про встановлення тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, що знаходяться у комунальній власності територіальної громади м. Харкова» було визначено новий перелік послуг, а саме:прибирання прибудинкової території; вивезення та утилізація твердих побутових і негабаритних відходів; технічне обслуговування ліфтів; обслуговування систем диспетчеризації; технічне обслуговування внутрішньо будинкових систем водопостачання; технічне обслуговування внутрішньо будинкових систем водовідведення; технічне обслуговування внутрішньо будинкових систем теплопостачання; технічне обслуговування внутрішньо будинкових систем гарячого водопостачання; обслуговування димовентиляційних каналів; очищення дворових туалетів; освітлення місць загального користування; енергопостачання для ліфтів.

Рішеннями виконавчого комітету Харківської міської ради від 20 грудня 2011 року № 893 «Про встановлення тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, що знаходяться у комунальній власності територіальної громади м. Харкова» було визначено новий перелік послуг, зокрема:прибирання прибудинкової території; технічне обслуговування ліфтів; технічне обслуговування внутрішньо будинкових систем гарячого водопостачання; технічне обслуговування внутрішньо будинкових систем холодного водовідведення; технічне обслуговування внутрішньо будинкових систем централізованого опалення; технічне обслуговування внутрішньо будинкових систем зливної каналізації; обслуговування димовентиляційних каналів; освітлення місць загального користування; енергопостачання ліфтів.

Враховуючи встановлені вище обставини ОСОБА_1 є власником нерухомого майна, «КП «Жилкомсервіс» надає послуги з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій, що призвело до виникнення між ним та позивачем фактичних договірних відносин, які регулюються цивільним законодавством, відповідно до вимог чинного законодавства ОСОБА_1 як споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Крім того, відомості про складання та підписання ОСОБА_1 актів-претензій у зв`язку з порушенням порядку надання житлово-комунальних послуг, зміною їхніх споживчих властивостей чи перевищенням строків проведення аварійно-відновних робіт, що передбачено ч. 1 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», матеріали справи не містять.

Частиною 3 статті 12 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими та електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Згідно вимог статті 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до статті 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Стаття 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Належних, допустимих доказів на підтвердження заперечень та доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 матеріали справи не містять.

Таким чином, доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що послуги не надавались, він не користувався наданими послугами і потреби в таких послугах не мав, не проживання в будинку належними та допустимими доказами ОСОБА_1 не доведено, матеріалами справи не підтверджено.

Посилання апелянта на те, що він звертався із заявами до відповідних організацій про зняття будинку з балансу, необхідність ремонтних робіт, підтримання належного стану комунікацій, прибирання будинку висновків суду першої інстанції не спростовують.

Стосовно доводів апеляційної скарги про те, що позивачем заявлені вимоги поза межами строку позовної давності, рішення суду було ухвалено 05 червня 2019 року, стягнута сума за період з грудня 2011 року по травень 2014 року, в травні 2017 року сплив строк позовної давності, суд враховує наступні обставини.

Як свідчать матеріали справи, КП «Жилкомсервіс» 08 грудня 2014 року звернулося до суд із заявою про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 на користь КП «Жилкомсервіс» заборгованості за послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій в розмірі 12024,88 грн.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 19 грудня 2014 року відмовлено у прийнятті заяви про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 на користь КП «Жилкомсервіс» заборгованості за послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій. (а.с. 7 том 1).

31 серпня 2015 року КП «Жилкомсервіс» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій в розмірі 12024,88 грн. (а.с. 1-5 том 1).

Відповідно до ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно зі ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Частиною 1 ст. 261 ЦК України передбачено, що перебіг позовної давності починається від дня коли особа довідалась або могла довідатись про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

За ч. 3. ч. 4 ст. 267 ЦПК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Згідно з частиною другою статті 264 ЦК України позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Судовий наказ відповідно до частини першої статті 95 ЦПК України у редакції Кодексу, чинній на час звернення до суду із заявою про видачу судового наказу та з позовом, є особливою формою судового рішення про стягнення з боржника грошових коштів або витребування майна за заявою особи, якій належить право такої вимоги.

Враховуючи, що судовий захист права кредитора (виконавця послуг) на стягнення грошових коштів можна реалізувати у позовному провадженні та шляхом видачі судового наказу як особливої форми судового рішення, подання кредитором (виконавцем послуг) заяви про видачу судового наказу в порядку, передбаченому розділом ІІ ЦПК України, перериває перебіг позовної давності.

Такий висновок викладений у постановах Верховного Суду України від 21 січня 2015 рокуу справі № 6-214цс14, від 13 січня 2016 року у справі № 6-931цс15.

Таким чином, КП «Жилкомсервіс», звернувшись 08 грудня 2014 року до суду із заявою про видачу судового наказу, вчинив дію, передбачену частиною другою статті 264 ЦК України. Тобто позовна давність у спірних правовідносинах переривалася, з позовом КП «Жилкомсервіс» звернулось 31 серпня 2015 року, строк позовної давності для звернення до суд з позовом пропущено не було.

Заочним рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 23 грудня 2012 року позовні вимоги комунального підприємства «Жилкомсервіс» задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь комунального підприємства «Жилкомсервіс» заборгованість за надання послуг щодо утримання будинків і споруд та прибудинкових територій в розмірі 12 024 грн 88 коп.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 24 липня 2017 року заяву відповідача ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення суду задоволено.

Заочне рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 23 грудня 2015 року у справі за позовом комунального підприємства «Жилкомсервіс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за надання послуг щодо утримання будинків і споруд та прибудинкових територій скасовано та призначено справу до розгляду в загальному порядку. (а.с. 77 том 1).

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 19 березня 2018 року позов комунального підприємства «Жилкомсервіс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за надання послуг щодо утримання будинків і споруд та прибудинкових територій залишено без розгляду, постановою Апеляційного суду Харківської області від 10 липня 2018 року апеляційну скаргу комунального підприємства «Жилкомсервіс» задоволено, ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова від 19 березня 2018 року скасовано, справу направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Як вбачається зі змісту рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 05 червня 2019 року, згідно наданого позивачем розрахунку, відповідач має заборгованість з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій за період з 01 квітня 2007 року по 01 травня 2014 року в розмірі 12024,88 грн. Суд врахував приписи ст. 267 ч.3, 4 ЦК України щодо строків позовної давності, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення, відповідачем було заявлено застосування строків позовної давності. Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 19 грудня 2014 року відмовлено у прийнятті судового наказу.

Таким чином, суд вважав позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню частково, а саме в межах строку позовної давності за період з 19 грудня 2011 року в розмірі 3776,31 грн.

Отже, судом першої інстанції інстанції було надано оцінку обставинам щодо звернення позивача до суду із заявою про видачу судового наказу та враховано, що ці обставини можуть бути підставою для переривання позовної давності.

За приписами ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Таким чином, висновок суду першої інстанції про наявність підстав для стягнення з ОСОБА_1 заборгованості з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій за період з 19 грудня 2011 року по 01 травня 2017 року в розмірі 3776,31 грн відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Стосовно доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що після відкриття ВП 51485144 стягнуто грошову суму 12395,50 грн, заяву про поворот виконання скасовано постановою апеляційного суду від 10 липня 2018 року, на користь КП «Жилкомсервіс» на підставі заочного рішення з нього примусово стягнуто 12395,50 грн, однак, суд не врахував, що заочним рішенням була стягнута сума 12395,50 грн, суд звертає увагу та враховує наступні обставини.

Як свідчать матеріали справи, заочним рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 23 грудня 2015 року позовні вимоги комунального підприємства «Жилкомсервіс» задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь комунального підприємства «Жилкомсервіс» заборгованість за надання послуг щодо утримання будинків і споруд та прибудинкових територій в розмірі 12 024 грн 88 коп та судовий збір у розмірі 243,60 грн.(а.с. 38-40 том 1).

Відповідно до постанови про закінчення виконавчого провадження згідно квитанції № 0.0.724705507.1 боржник ОСОБА_1 сплатив суму боргу, виконавчого збору та витрати на проведення виконавчих дій в розмірі 12395,50 грн. (а.с. 110 том 1).

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 19 березня 2018 року заяву ОСОБА_1 про поворот виконання заочного рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 23 грудня 2015 у справі № 638/14825/15-ц задоволено. Стягнуто з КП «Жилкомсервіс» на користь ОСОБА_1 12395,50 грн. (а.с. 114-115 том 1).

Постановою Апеляційного суду Харківської області від 10 липня 2018 рокуапеляційну скаргу комунального підприємства «Жилкомсервіс» задоволено. Ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова від 19 березня 2018 року скасовано. У задоволені заяви ОСОБА_1 про поворот виконання рішення суду відмовлено. (а.с. 188-191 том 1).

При цьому суд апеляційної інстанції виходив з того, що ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 10 липня 2018 року апеляційну скаргу КП «Жилкомсервіс» задоволено, ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова від 19 березня 2018 року про залишення без розгляду позовної заяви КП «Жилкомсервіс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за оплату послуг з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій скасовано, справу направлено для продовження розгляду до того ж суду першої інстанції. Отже, на час розгляду апеляційної скарги на ухвалу суду про задоволення заяви ОСОБА_1 про поворот виконання рішення суду від 23 грудня 2015 року відсутнє передбачене ст. 444 ЦПК України судове рішення, від наявності якого залежить можливість задоволення заяви про поворот виконання рішення суду.

Статтею 444 ЦПК України встановлено, що суд апеляційної чи касаційної інстанції, приймаючи постанову, вирішує питання про поворот виконання, якщо, скасувавши рішення (визнавши його нечинним), він: 1) закриває провадження у справі; 2) залишає позов без розгляду; 3) відмовляє в позові повністю; 4) задовольняє позовні вимоги в меншому розмірі.

Якщо рішення після його виконання скасовано і справу повернуто на новий розгляд, суд, ухвалюючи рішення, вирішує питання про поворот виконання, якщо під час нового розгляду справи він:1) закриває провадження у справі; 2) залишає позов без розгляду; 3) відмовляє в позові повністю; 4) або задовольняє позовні вимоги в меншому розмірі.

Суд вирішує питання про поворот виконання, якщо за результатами перегляду судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами він: 1) закриває провадження у справі; 2) залишає позов без розгляду; 3) відмовляє в позові повністю; 4) задовольняє позовні вимоги в меншому розмірі.

Якщо скасовано рішення третейського суду, боржникові повертається все те, що з нього стягнуто на користь стягувача за вказаним рішенням.

Питання про поворот виконання рішення суд вирішує за наявності відповідної заяви сторони.

До заяви про поворот виконання рішення шляхом повернення стягнутих грошових сум, майна або його вартості додається документ, який підтверджує те, що суму, стягнуту за раніше прийнятим рішенням, списано установою банку або майно вилучено державним або приватним виконавцем.

За подання заяви про поворот виконання судовий збір не сплачується.

При вирішенні питання про поворот виконання судового рішення суд може вжити заходів щодо забезпечення позову.

Якщо питання про поворот виконання рішення не було вирішено судом відповідно до частин першої - третьої цієї статті, заява відповідача про поворот виконання рішення розглядається судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Заява про поворот виконання може бути подана протягом одного року з дня ухвалення відповідного рішення суду апеляційної чи касаційної інстанції або з дня ухвалення рішення при новому розгляді справи. Така заява розглядається у судовому засіданні з повідомленням стягувача та боржника у двадцятиденний строк з дня надходження заяви, проте їх неявка не перешкоджає її розгляду.

Як вбачається в апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилається на те, що при ухваленні судового рішення від 05 червня 2019 року судом не було враховано, що заочним рішенням у справі була стягнута сума 12395,50 грн, просить стягнути з КП «Жилкомсервіс» на його користь 12395,50 грн, як такі що стягнуті на підставі заочного судового рішення.

За таких обставин, враховуючи, що остаточне рішення суду ухвалене судом 05 червня 2019 року, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про залишення судового рішення без змін. ОСОБА_1 має право звернутися до суду із заявою про поворот виконання рішення суду до суду першої інстанції відповідно до вимог частин 9-10 ст. 444 ЦПК України.

Згідно з ч. ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, суд доходить висновку, що підстави для його зміни чи скасування відсутні.

Згідно з практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Справедливість судового рішення вимагає, аби такі рішення достатньою мірою висвітлювали мотиви, на яких вони ґрунтуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення і мають оцінюватись у світлі обставин кожної справи. Національні суди, обираючи аргументи та приймаючи докази, мають обов`язок обґрунтувати свою діяльність шляхом наведення підстав для такого рішення. Таким чином, суди мають дослідити основні доводи (аргументи) сторін та з особливою прискіпливістю й ретельністю - змагальні документи, що стосуються прав та свобод, гарантованих Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод.

Рішенням Європейського суду з прав людини від 19 квітня 1993 року у справі «Краска проти Швейцарії» встановлено: «Ефективність справедливого розгляду досягається тоді, коли сторони процесу мають право представити перед судом ті аргументи, які вони вважать важливими для справи. При цьому такі аргументи мають бути «почуті», тобто ретельно розглянуті судом. Іншими словами, суд має обов`язок провести ретельний розгляд подань, аргументів та доказів, поданих сторонами».

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення («Серявін та інші проти України» (Seryavin and Others v. Ukraine) від 10 лютого 2010 року, заява №4909/04).

За таких обставин, суд вважає, що доводи апеляційних скарг не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно дост. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, тому відповідно дост. 375 ЦПК України апеляційні скарги підлягають залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу директора комунального підприємства «Жилкомсервіс» - Мальованого Геннадія Олексійовича - залишити без задоволення.

РішенняДзержинського районного суду м. Харкова від 05 червня 2019 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку тільки у випадках, передбачених ч. 3 ст. 389 ЦПК України, безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 05 грудня 2019 року.

Головуючий - І.О. Бровченко

Судді : І.В. Бурлака

А.І. Колтунова