Постанова

Іменем України

27 листопада 2019 року

м. Київ

справа № 303/6112/16-ц

провадження № 61-23697св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Ступак О. В.,

суддів: Гулейкова І. Ю., Олійник А. С., Погрібного С. О., Усика Г. І. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Комунальне підприємство «Центральна районна аптека № 4» Закарпатського обласного виробничого об'єднання «Фармація»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Апеляційного суду Закарпатської області

від 22 березня 2017 року у складі колегії суддів: Джуги С. Д., Кондора Р. Ю., Кажух О. А., та касаційну скаргу Комунального підприємства «Центральна районна аптека № 4» Закарпатського обласного виробничого об'єднання «Фармація» на заочне рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 12 грудня 2016 року у складі судді Пак М. М. та рішення Апеляційного суду Закарпатської області від 22 березня 2017 року у складі колегії суддів: Джуги С. Д., Кондора Р. Ю., Кажух О. А.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У жовтні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Комунального підприємства «Центральна районна аптека № 4» Закарпатського обласного виробничого об'єднання «Фармація» (далі - КП «Центральна районна аптека

№ 4») про стягнення заробітної плати за вимушений прогул.

На обгрунтування позовних вимог зазначала, що з 1968 року вона працювала у системі обласного виробничого об`єднання «Фармація», з 1977 року - на посаді завідуючої аптечним пунктом № 1 КП «Центральна районна аптека

№ 4».

Наказом від 05 січня 2015 року № 23 завідуючої КП «Центральна районна аптека № 4» її звільнено із займаної посади у зв`язку з безпідставним невиходом на роботу та відсутністю на роботі протягом дня з 05 січня 2015 року на підставі пункту 4 статті 40 КЗпП України.

Заочним рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 05 березня 2015 року вказане звільнення визнано незаконним та поновлено її на роботі на посаді завідуючої аптечним пунктом № 1 КП «Центральна районна аптека № 4». Додатковим рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 11 березня 2015 року заочне рішення суду в частині поновлення її на роботі допущено до негайного виконання.

Однак завідуюча аптечними пунктом КП «Центральна районна аптека № 4» рішення суду про поновлення її на роботі не виконує, про що свідчить довідка Слідчого відділення Мукачівського міського відділу Управління Міністерства внутрішніх справ України в Закарпатській області від 16 травня 2015 року та витяг з Єдиного державного реєстру досудових розслідувань у кримінальному провадженні № 0001176.

Зазначене стало підставою для стягнення з КП «Центральна районна аптека

№ 4» на її користь мінімального посадового окладу за час вимушеного прогулу за період з 11 грудня 2014 року по 14 травня 2015 року на підставі заочного рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 14 травня 2015 року, яке виконано органами державної виконавчої служби. Рішенням Апеляційного суду Закарпатської області від 07 грудня 2015 року, скасовано рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області

від 13 жовтня 2015 року про відмову у стягненні з КП «Центральна районна аптека № 4» середнього заробітку за затримку виконання рішення про поновлення її на роботі за період з 11 грудня 2015 року по 11 жовтня 2015 року, та стягнуто за цей період 5 140,72 грн. Рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 11 травня 2016 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Закарпатської області від 12 грудня 2016 року, з КП «Центральна районна аптека № 4» на користь позивача стягнуто мінімальну заробітну плату за час вимушеного прогулу за період з 07 грудня 2015 року по

07 травня 2016 року у розмірі 6 090,00 грн.

При вирішенні питання про стягнення на її користь заробітку за час вимушеного прогулу за попередні періоди, суди не взяли до уваги наказ КП «Центральна районна аптека № 4» від 05 березня 2015 року № 22 про її поновлення на роботі, який відповідач не виконує, оскільки не відбулося фактичного допуску її на робоче місце.

Посилаючись на наведене, з урахуванням уточнених позовних вимог, ОСОБА_1 просила стягнути з відповідача мінімальну заробітну плату за час вимушеного прогулу за період з 07 травня 2016 року по 07 грудня 2016 року у розмірі 10 150,00 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Заочним рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 12 грудня 2016 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Стягнуто з КП «Центральна районна аптека № 4» на користь ОСОБА_1 мінімальної заробітної плати за час вимушеного прогулу у період з 07 травня 2016 року по 07 грудня 2016 року у розмірі 10 150,00 грн.

Стягнуто з КП «Центральна районна аптека № 4» на користь Мукачівського УДКСУ Закарпатської області судовий збір у розмірі 1 378,00 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що відповідачем не виконано рішення суду про поновлення ОСОБА_1 на роботі, про що свідчить винесення головним державним виконавцем Мукачівського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області Гонак М. М. постанови від 14 липня 2016 року про закінчення виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2/303/613/15 від 11 березня 2016 року, виданого Мукачівським міськрайонним судом Закарпатської області, про поновлення ОСОБА_1 на роботі на посаді завідуючої аптечним пунктом КП «Центральна районна аптека № 4» з підстав, передбачених пунктом 11 частини першої статті 49, статті 50 Закону України «Про виконавче провадження» з одночасним направленням до органів поліції подання про порушення кримінального провадження за статтею 382 Кримінального кодексу України (далі - КК України) стосовно завідуючої КП «Центральна районна аптека № 4» ОСОБА_2. За таких обставин, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню мінімальна заробітна плата за час вимушеного прогулу за період з 07 травня 2016 року по 07 грудня 2016 року у розмірі 10 150,00 грн.

Ухвалою Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 24 січня 2017 року заяву КП «Центральна районна аптека № 4» про перегляд заочного рішення Мукачівського міськрайонного суду Івано-Франківської області

від 12 грудня 2016 року залишено без задоволення.

Короткий зміст рішення апеляційного суду

Рішенням Апеляційного суду Закарпатської області від 22 березня 2017 року апеляційну скаргу КП «Центральна районна аптека № 4» задоволено частково, рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області

від 12 грудня 2016 року змінено шляхом зменшення середнього заробітку ОСОБА_1 за час вимушеного прогулу, з 10 150,00 грн до 5 723,24 грн.

Змінюючи рішення суду першої інстанції апеляційний суд виходив з того, що суд першої інстанцій дійшов обгрунтованого висновку про доведеність не виконання відповідачем, станом на 07 грудня 2016 року, рішення суду про поновлення позивача на роботі. Разом з тим, визначаючи середній заробіток, що підлягає стягненню на користь ОСОБА_1 за час вимушеного прогулу, суд першої інстанції без будь-якого нормативно-правового обгрунтування визначив його розмір виходячи з розміру мінімальної заробітної плати у 2016 році, безпідставно не взявши до уваги встановлені рішенням Апеляційного суду Закарпатської області від 22 березня 2017 року преюдиційні для даної справи обставини розміру середнього заробітку позивача з урахуванням заробітної плати за останні два місяці до її звільнення - 35,63 грн, а тому середній заробіток позивача за 148 днів вимушеного прогулу (з 07 травня 2016 року по 07 грудня 2016 року) становить 5 273,24 грн.

Узагальнені доводи касаційної скарги та аргументів інших учасників справи

У квітні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 , у якій вона просила скасувати рішення Апеляційного суду Закарпатської області від 22 березня

2017 року та залишити в силі рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 12 грудня 2016 року, посилаючись на неправильне застування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга обгрунтована посиланням на те, що визначаючи розмір заробітної плати позивача за час затримки виконання відповідачем заочного рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області

від 05 березня 2015 року за період з 07 травня 2016 року по 07 грудня 2016 року, апеляційний суд помилково виходив з того, що за основу такого розрахунку необхідно брати її середньоденну заробітну плату у розмірі 35,64 грн, оскільки відповідач сфальшував документи щодо визначення їй шестигодинного робочого дня, а тому середній заробіток за час невиконання рішення суду має бути здійснено виходячи з розміру мінімальної заробітної плату у травні-грудні 2016 року. Крім того, апеляційний суд не звернув увагу, що згідно з умовами колективного договору, між адміністрацією КП «Центральна районна аптека №4» та трудовим колективом міста Мукачево та Мукачівського району на 2013-2015 роки, який діяв на час звільнення ОСОБА_1 , розмір заробітної плати не може бути меншим за розмір мінімальної заробітної плати.

У квітні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ надійшла касаційна скарга КП «Центральна районна аптека № 4», у якій заявник просив скасувати рішення Мукачівського міськрайонного суду від 12 грудня 2016 року і рішення Апеляційного суду Закарпатської області від 22 березня 2017 року, та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити, посилаючись на неправильне застування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди попередніх інстанцій безпідставно застосували до спірних правовідносин положення статті 236 КЗпП України, оскільки КП «Центральна районна аптека № 4» на підтвердження виконання рішення суду про поновлення на роботі ОСОБА_1 надано наказ від 05 березня 2015 року № 22 про поновлення позивача на роботі, та повідомлення про необхідність стати до роботи, вручене ОСОБА_1 у липні 2015 року. Зазначеним наказом, який у встановленому законом порядку не визнаний протиправним та не скасований, роботодавець поновив порушені трудові права позивача та вчинив усі необхідні дії для поновлення її на роботі. Невиконання позивачем зазначеного наказу в частині неприступлення працівника до виконання трудових обов'язків, не свідчить про вину відповідача, а є наслідком бездіяльності позивача, яка не бажає виходити на роботу, що свідчить про наявність обставин її прогулу без поважних причин та виключає можливість застосування статті 236 КЗпП України.

Оцінюючи наявні у справі докази стосовно виконання рішення суду про поновлення позивача на роботі, суди обмежилися посиланням на преюдиційні обставини, встановлені у рішенні Апеляційного суду Закарпатської області

від 07 грудня 2015 року, тоді як обставини справи, що розглядається є відмінними, від установлених у вказаній справі, зокрема з огляду на те, що у даній справі КП «Центральна районна аптека № 4» заперечується невиконання судового рішення, зокрема крім обставин видання відповідачем наказу про поновлення позивача на роботі, також вжиттям заходів з повідомлення позивача про необхідність приступити до роботи у зв`язку з її поновленням на посаді.

Крім того, судами неправильно визначено розмір судового збору, який належить стягнути з відповідача на користь держави, пропорційно задоволеної частини позовних вимог, та застосовано ставку судового збору як для юридичної особи-позивача, тоді як з позовом звернулася фізична особа.

У запереченнях (відзиві) на касаційну скаргу КП «Центральна районна аптека

№ 4», що надійшли до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у червня 2017 року, ОСОБА_1 просила відхилити касаційну скаргу відповідача, посилаючись на те, що впродовж двох років КП «Центральна районна аптека № 4» не виконує судові рішення та постанови органів державної виконавчої служби, фальсифікує документи та спотворює дійсні обставини справи з метою непоновлення її на роботі на посаді завідуючої аптечним пунктом № 1 КП «Центральна районна аптека № 4» при міській поліклініці у місті Мукачево.

Відповідно до статті 388 Цивільногопроцесуального кодексу України (далі - ЦПК України), який набрав чинності з 15 грудня 2017 року, судом касаційноїінстанції є Верховний Суд.

Рух справи у суді касаційної інстанції

15 травня 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Установлені судами фактичні обставини справи

Судами попередніх інстанцій установлено, що заочним рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 05 березня 2015 року ОСОБА_1 поновлено на роботі на посаді завідуючої аптечним пунктом № 1 КП «Центральна районна аптека № 4» при міській поліклініці у місті Мукачево.

На виконання зазначеного судового рішення, 11 березня 2015 року Мукачівським міськрайонним судом Закарпатської області видано виконавчий лист № 2/303/613/15 про поновлення ОСОБА_1 на роботі на посаді завідуючої аптечним пунктом № 1 КП «Центральна районна аптека № 4» при міській поліклініці у місті Мукачево.

14 липня 2016 року головним державним виконавцем Мукачівського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області Гонаком М. М. винесено постанову про закінчення виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2/303/613/15, виданого 11 березня 2015 року Мукачівським міськрайонним судом Закарпатської області про поновлення ОСОБА_1 на роботі на посаді завідуючої аптечним пунктом № 1 КП «Центральна районна аптека № 4» при міській поліклініці у місті Мукачево, на підставі пункту 11 частини першої статті 49, статті 50 Закону України «Про виконавче провадження». За змістом даної постанови, державним виконавцем у зв`язку з невиконанням роботодавцем рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 05 березня 2015 року про поновлення ОСОБА_1 на роботі, внесено до Мукачівського відділу поліції Головного управління Національної поліції у Закарпатській області подання про внесення до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей про наявність у діях завідуючої

КП «Центральна районна аптека № 4» ОСОБА_2 . ознак кримінального правопорушення, передбачених статтею 382 Кримінального кодексу України.

Рішенням Апеляційного суду Закарпатської області від 07 грудня 2015 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково, рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 13 жовтня 2015 року скасовано, ухвалено нове судове рішення про часткове задоволення позову ОСОБА_1 Стягнуто з КП «Центральна районна аптека № 4» на користь ОСОБА_1

середній заробіток за затримку виконання рішення суду про поновлення на роботі, за період з 06 березня 2015 року по 07 лютого 2015 року, у розмірі 5 130,72 грн.

Зазначеним судовим рішенням встановлено, що середньоденна заробітна плата позивача, з урахуванням заробітної плати ОСОБА_1 за останні два відпрацьовані календарні місяці роботи - жовтень та листопад 2014 року, становить 35,63 грн.

Рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області

від 11 травня 2016 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Закарпатської області від 12 грудня 2016 року, позов ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто зКП «Центральна районна аптека № 4» на користь

ОСОБА_1 мінімальну заробітну плату за час вимушеного прогулу, за період з

07 грудня 2015 року по 07 травня 2016 року, у розмірі 6 090,00 грн.

Згідно відомостей Єдиного державного реєстру судових рішень, постановою Верховного Суду від 24 жовтня 2018 року рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 11 травня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Закарпатської області від 12 грудня 2016 року у частині стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу скасовано та ухвалено у цій частині нове судове рішення, яким стягнуто з КП «Центральна районна аптека № 4» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 07 грудня 2015 року по 07 травня 2016 року у розмірі

3 741,15 грн.

Позиція Верховного Суду та нормативно-правове обгрунтування

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційних скарг, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга ОСОБА_1 не підлягає задоволенню, касаційна скарга КП «Центральна районна аптека № 4» підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Частина перша статті 235 КЗпП України передбачає, що в разі звільнення без законної підстави працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника, прийняте органом, який розглядав трудовий спір, підлягає негайному виконанню (частина сьома стаття 235 КЗпП України).

Негайне виконання судового рішення полягає в тому, що воно набуває властивостей обов`язковості, і підлягає виконанню не з моменту набрання ним законної сили, а негайно із часу його оголошення в судовому засіданні.

Обов`язковість рішень суду віднесена Конституцією України до основних засад судочинства (частина п`ята статті 124 Конституції України). Отже, з огляду на принцип загальнообов`язковості судових рішень за змістом статей 14, 367 ЦПК України 2004 року судові рішення, які відповідно до закону підлягають негайному виконанню, є обов`язковими для виконання, зокрема, посадовими особами, від яких залежить реалізація прав особи, підтверджених судовим рішенням.

Належним виконанням судового рішення про поновлення на роботі слід вважати видання власником про це наказу, що дає можливість працівнику приступити до виконання своїх попередніх обов`язків.

Отже, аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що законодавець передбачає обов`язок роботодавця добровільно, і негайно виконати рішення суду про поновлення працівника на роботі, і цей обов`язок полягає в тому, що у роботодавця обов`язок видати наказ про поновлення працівника на роботі виникає відразу після оголошення рішення суду, незалежно від того, чи буде дане рішення суду оскаржуватися.

Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Вимушений прогул - це час, протягом якого працівник з вини власника або уповноваженого ним органу був позбавлений можливості працювати. За змістом чинного законодавства середній заробіток за час вимушеного прогулу за своєю правовою природою не є основною чи додатковою заробітною платою (винагородою, яку роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу), а також не є заохочувальною чи компенсаційною виплатою у розумінні статті 2 Закону України «Про оплату праці», тобто середній заробіток за час вимушеного прогулу не входить до структури заробітної плати, а є спеціальним видом відповідальності роботодавця за порушення трудових прав працівника.

Установивши, що КП «Центральна районна аптека № 4» не надало належних та допустимих доказів на підтвердження поновлення позивача на роботі на посаді завідуючої аптечним пунктом № 1 КП «Центральна районна аптека

№ 4», зокрема фактичного допущення її до роботи, або доказів на підтвердження невиконання судового рішення про поновлення на роботі з вини самого працівника, суди першої та апеляційної інстанцій дійшли обгрунтованого висновку, що затримка виконання рішення суду про поновлення позивача на роботі на посаді завідуючої аптечним пунктом № 1 КП «Центральна районна аптека № 4» відбулася з вини відповідача, а тому зазначене є підставою для стягнення з КП «Центральна районна аптека № 4» на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення її на роботі.

Доводи касаційної скарги про те, що до невиконання заочного рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 05 березня

2015 року призвела бездіяльність самої ОСОБА_1 , яка отримавши повідомлення від роботодавця про необхідність стати до роботи у зв`язку з поновлення її на посаді, згідно з наказом від 05 березня 2015 року № 22, не приступила до виконання трудових обов`язків, не грунтуються на відповідних доказах, а тому не спростовують правильність висновків судів попередніх інстанцій щодо встановлених у справі обставин. Переглядаючи законність та обгрунтованість рішень судів попередніх інстанцій, Верховний Суд, діючи у межах повноважень визначених статтею 400 ЦПК України, не вправі здійснювати переоцінку доказів та встановлювати нові обставини.

Статтею 236 КЗпП України встановлено, що в разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

Середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 (далі - Порядок).

Відповідно до пункту 5 розділу ІV Порядку основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно з пунктом 8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - календарних днів за цей період.

Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (абзац другий пункту 8 Порядку).

Ураховуючи наведене, доводи касаційної скарги ОСОБА_1 про те, що за час затримки виконання роботодавцем рішення суду про поновлення позивача на роботі з КП «Центральна районна аптека № 4» на її користь підлягає стягненню мінімальна заробітна плата, є такими, що суперечать встановленому чинним законодавством (стаття 236 КЗпП України) порядку розрахунку середнього заробітку працівника за час вимушеного прогулу.

Твердження ОСОБА_1 про те, що визначений апеляційним судом розмір середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування їй середнього заробітку за час вимушеного прогулу є необгрунтованим, оскільки базується на сфальсифікованих роботодавцем документах, згідно яких скорочено тривалість її робочого часу до шести годин на день, не спростовують висновків апеляційного суду, оскільки преюдиційні для даної справи обставини щодо розміру середньоденної заробітної плати позивача встановлено рішенням Апеляційного суду Закарпатської області від 07 грудня 2015 року.

Щодо розподілу судових витрат судами попередніх інстанцій

Відповідно до статті 88 ЦПК України 2004 рокустороні, на користьякої ухвалено рішення, суд присуджує з другоїсторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні якихпозивачеві відмовлено. Якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Відповідно до частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір», у редакції, чинній на день подання позовної заяви до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою судовий збір сплачується у розмірі 1 відсотка ціни позову, але не менше 0,4 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 5 розмірів мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 01 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду.

Позивач на підставі пункту 9 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» у редакції, чинній на день подання позовної заяви до суду,звільнена від сплати судового збору.

Відповідно до частин першої, четвертої статті 4 Закону України «Про судовий збір» у редакції, чинній на день подання позовної заяви до суду, за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою, ставка судового збору становить 1 відсотокціни позову, але не менше 0,4 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 5 розмірів мінімальної заробітної плати.

Тобто, при зверненні до суду першої інстанціїз позовом позивач повинна була сплатити судовий збір у розмірі 551,20 грн.

Разом з тим, суд першої інстанції у порушення вказаних норм законодавства стягнув з відповідача на користь Мукачівського УДКСУ Закарпатської області 1 378,00 грн без наведення мотивів, з яких він виходив при визначенні розміру судового збору, а суд апеляційної інстанції зазначене залишив поза увагою.

Ураховуючи наведене, Верховний Суд дійшов висновку, що оскаржувані судові рішення в частині розподілу судових витрат підлягають скасуванню, з ухваленням у цій частині нового судового рішення про стягнення з КП «Центральна районна аптека № 4» на користь Мукачівського УДКСУ Закарпатської області судового збору за подання позовної заяви у розмірі

551,20 грн.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до статті 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Зважаючи на те, що у справі не вимагається збирання або додаткової перевірки доказів, обставини справи встановлені судами повно, але допущено порушення норм процесуального права в частині розподілу судових витрат, оскаржувані судові рішення в частині стягнення судового збору в дохід держави підлягають скасуванню з ухваленням в цій частині нового рішення про стягнення з КП «Центральна районна аптека № 4» на користь Мукачівського УДКСУ Закарпатської області судового збору у розмірі 551,20 грн.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 412, 415, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Касаційну скаргу Комунальне підприємство «Центральна районна аптека № 4» Закарпатського обласного виробничого об'єднання «Фармація» задовольнити частково.

Заочне рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області

від 12 грудня 2016 року та рішення Апеляційного суду Закарпатської області

від 22 березня 2017 року у частині розподілу судових витрат скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення.

Стягнути з Комунального підприємства «Центральна районна аптека № 4» Закарпатського обласного виробничого об`єднання «Фармація» (площа Миру, будинок № 35, місто Мукачево, Закарпатської області) на користь Мукачівського УДКСУ Закарпатської області (код 37958089, банк ГУДКСУ у Закарпатській області, МФО 812016, р/р 0003, код класифікації 22030001)

551 (п`ятсот п`ятдесят одна) гривня 20 копійок судового збору.

В іншій частині заочне рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 12 грудня 2016 року у незміненій після апеляційного перегляду частині та рішення Апеляційного суду Закарпатської області

від 22 березня 2017 року залишити без змін.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий О. В. Ступак

Судді: І. Ю. Гулейков

А. С. Олійник

С. О. Погрібний

Г. І. Усик