Постанова

Іменем України

02 грудня 2019 року

м. Київ

справа № 344/17493/15-ц

провадження № 61-6065св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Усика Г. І. (суддя-доповідач), Ступак О. В., Яремка В. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Державне підприємство «Центр державного земельного кадастру»,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» на рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 06 квітня 2016 року у складі судді Татарінової О. А. та ухвалу Апеляційного суду Івано-Франківської області від 13 липня 2016 року у складі колегії суддів: Пнівчук О. В., Василишин Л. В., Мелінишин Г. П.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У грудні 2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» (далі - ДП «Центр ДЗК») про стягнення заборгованості з виплати заробітної плати та компенсації втрати частини заробітної плати в зв`язку з порушенням строків її виплати.

На обгрунтування позовних вимог зазначала, що з 19 червня 2007 року вона працювала в Івано-Франківській регіональній філії ДП «Центр ДЗК» на посаді секретаря, що підтверджується наказом від 19 червня 2017 року № 35-к. У період з 12 листопада 2007 року по 03 вересня 2012 року переводилася на інші посади. Наказом від 03 вересня 2012 року № 38-к переведена з посади секретаря на посаду заступника головного бухгалтера відділу бухгалтерського обліку та аналізу господарської діяльності. Наказом від 31 грудня 2015 року її було звільнено з займаної посади за власним бажанням у зв`язку з порушенням роботодавцем законодавства про працю на підставі частини третьої статті 38 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України), оскільки, починаючи з січня 2014 року відповідач допускав затримку виплати заробітної плати, не нараховував компенсацію у зв`язку з порушенням строків її виплати, у день звільнення повного розрахунку з нею не провів. Згідно з довідкою

від 31 грудня 2015 року № 80-д загальна сума заборгованості з виплати заробітної плати, за період з червня по грудень 2015 року, складає 45 746,38 грн.

Посилаючись на наведене, з урахуванням уточнених позовних вимог, позивач просила стягнути з ДП «Центр ДЗК» на її користь заборгованість з виплати заробітної плати у розмірі 45 746,38 грн та компенсацію у зв`язку з порушенням строків її виплати в сумі 3 700,39 грн.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області

від 06 квітня 2016 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Стягнуто з ДП «Центр ДЗК» на користь ОСОБА_1 заборгованість з виплати заробітної плати в сумі 45 746, 38 грн та компенсацію втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати у розмірі 3 700,39 грн. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що відповідач в порушення трудових прав позивача, допускав затримку у виплаті заробітної плати, компенсацію у зв`язку з порушенням строків її виплати не нараховував, у день звільнення з роботи (31 грудня 2015 року) повного розрахунку з позивачем не провів. Ураховуючи наведене, а також те, що відповідач не спростував правильність наданого позивачем розрахунку заборгованості з виплати заробітної плати та компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Ухвалою Апеляційного суду Івано-Франківської області від 13 липня 2016 року апеляційну скаргу ДП «Центр ДЗК» відхилено, рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 06 квітня 2016 року залишено без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції мотивована тим, що суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи та застосував норми матеріального права, рішення суду є законним та обгрунтованим, а тому відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги.

Короткий зміст вимог та доводів касаційної скарги

У листопаді 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ надійшла касаційна скарга ДП «Центр ДЗК», у якій заявник просив скасувати рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 06 квітня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Івано-Франківської області від 13 липня 2016 року, і направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Касаційна скарга мотивована посиланням на те, що судами безпідставно покладено в основу рішення надану ОСОБА_1 довідку про заборгованість з виплати заробітної плати станом на 31 грудня 2015 року, підписану директором Івано-Франківської регіональної філії ДП «Центр ДЗК» ОСОБА_2, який відповідно до наказу ДП «Центр ДЗК» від 18 листопада 2015 року № 309-к був звільнений із займаної посади, а тому не мав повноважень на видачу такого документа. Суди у порушення роз`яснень, викладених у постанові Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» не навели розрахунку компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати.

Крім того, суд першої інстанції при вирішенні питання про відкриття провадження у справі, зокрема не врахував, що позовну заяву подано без додержання положень статей 119, 120 ЦПК України 2004 року, зокрема не надано доказів на підтвердження сплати судового збору за вимогу про стягнення компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати, а апеляційний суд зазначені порушення норм процесуального права проігнорував.

Відзив (заперечення) на касаційну скаргу подано не було.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27 листопада 2017 року касаційну скаргу ДП «Центр ДЗК» було залишено без руху та надано строк для усунення зазначених у ній недоліків до 27 грудня 2017 року.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України, який набрав чинності з 15 грудня 2017 року, судом касаційної інстанції є Верховний Суд.

02 лютого 2018 року касаційне провадження передано до Верховного Суду.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення»

ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Ухвалою Верховного Суду від 15 лютого 2018 року відкрито касаційне провадження та витребувано справу з місцевого суду.

19 вересня 2018 року справа передана для розгляду колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Установлені судами фактичні обставини справи

Позивач ОСОБА_1 з 19 червня 2007 року працювала в Івано-Франківській регіональній філії ДП «Центр ДЗК» на посаді секретаря, що підтверджується наказом від 19 червня 2007 року № 35-к.

Наказом від 24 вересня 2015 року № 255 прийнято рішення про закриття Івано-Франківської регіональної філії ДП «Центр ДЗК», що підтверджується повідомленням про закриття відокремленого підрозділу та витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, та затверджений план заходів із закриття Івано-Франківської регіональної філії Центру ДЗК.

03 листопада 2015 року ОСОБА_1 попереджена про наступне звільнення у зв`язку із скороченням займаної посади, та запропоновано іншу посаду для працевлаштування - бухгалтера 1 категорії відділу бухгалтерського обліку та аналізу господарської діяльності Львівської регіональної філії Центру ДЗК. Також попереджено, що в разі відмови від запропонованої посади, трудовий договір буде розірваний. ОСОБА_1 від запропонованої посади відмовилась.

31 грудня 2015 року ДП «Центр ДЗК» довіреністю № 1083 уповноважив директора філії ДП «Центр ДЗК», голову комісії із закриття філії ОСОБА_2 від імені підприємства та в межах, визначених Положенням про Філію, зокрема, відсторонювати та звільняти з роботи працівників філії, окрім тих, щодо яких необхідно погодження керівника підприємства, в межах затвердженого підприємством штатного розпису, нараховувати та виплачувати заробітну плату працівникам, а також вирішувати самостійно інші кадрові питання.

Наказом від 31 грудня 2015 року № 53-к ОСОБА_1 звільнена з 31 грудня

2015 року з посади заступника головного бухгалтера відділу бухгалтерського обліку та аналізу господарської діяльності за власним бажанням на підставі частини третьої статті 38 КЗпП України у зв`язку з порушенням роботодавцем законодавства про працю.

Згідно з довідкою від 31 грудня 2015 року № 80-д загальна сума заборгованості з виплати заробітної плати за період з червня по грудень 2015 року складає

45 746,38 грн.

Позиція Верховного Суду та нормативно-правове обгрунтування

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга ДП «Центр ДЗК» не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до частини першої статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього кодексу.

При звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму (стаття 116 КЗпП України).

Згідно з довідкою від 31 грудня 2015 року № 80-д заборгованість з виплати заробітної плати ОСОБА_1 за період з червня по грудень 2015 року складає

45 746,38 грн.

Відповідно до частини першої статті 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Статтями 1, 2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» передбачено, що підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). Така компенсація провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії, соціальні виплати, стипендії, заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.

Відповідно до статті 34 Закону України «Про оплату праці» компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати проводиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством.

Сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (стаття 3 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати»).

Відповідно до повідомлення ДП «Центр ДЗК» від 16 грудня 2015 року, загальна сума компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати, становить 3 700,39 грн.

Встановивши, що відповідачем порушувалися строки виплати заробітної плати, у день звільнення з ОСОБА_1 не був проведений повний розрахунок з виплати заробітної плати, та, оскільки відповідач не спростував наданий позивачем розрахунок заборгованості з виплати заробітної плати та нарахованої компенсації за порушення строків її виплати, суди дійшли обгрунтованого висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Посилання у касаційній скарзі на порушення судом першої інстанції норм процесуального права при вирішенні питання про відкриття провадження у справі, не є підставою для скасування правильного по суті судового рішення. Крім того, суд першої інстанції за наслідками розгляду справи по суті, вирішив зазначене питання при розподілі судових витрат, що узгоджується з повноваженнями суду, передбаченими статтями 80, 215 ЦПК України 2004 року.

Твердження відповідача щодо відсутності повноважень у директора філії на видачу та підпис від імені Івано-Франківської регіональної філії ДП «Центр ДЗК», зокрема, довідки від 31 грудня 2015 року № 80-д про заборгованість з виплати заробітної плати ОСОБА_1 , є неспроможними, оскільки повноваження

ОСОБА_2 на видачу такої довідки підтверджується довіреністю від 31 грудня 2015 року № 1083, якою він, як голова комісії із закриття Івано-Франківської регіональної філії підприємства, уповноважений від імені підприємства та в межах, визначених положенням про філію, у тому числі, відсторонювати та звільняти з роботи працівників філії, окрім тих, щодо яких необхідно погодження керівника підприємства, в межах затвердженого підприємством штатного розпису, нараховувати та виплачувати заробітну плату працівникам, а також вирішувати самостійно інші кадрові питання.

Інші доводи касаційної скарги висновків судів першої та апеляційної інстанцій не спростовують, містять посилання на обставини, що були предметом перевірки судів попередніх інстанцій, які надали їм належну оцінку. У силу повноважень, визначених статтею 400 ЦПК України, суд касаційної інстанції не вправі встановлювати нові обставини, а також здійснювати переоцінку доказів.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Аналізуючи наведене, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що суди попередніх інстанцій правильно визначились з характером правовідносин, застосували закон, що їх регулює, повно і всебічно дослідили матеріали справи і надали належну правову оцінку доводам сторін та зібраним у справі доказам, а тому відсутні підстави для задоволення касаційної скарги.

Керуючись статтями 400, 401, 409, 415, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» залишити без задоволення.

Рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області

від 06 квітня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Івано-Франківської області від 13 липня 2016 року залишити без змін.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: Г. І. Усик

О. В. Ступак

В. В. Яремко