Постанова

Іменем України

27 листопада 2019 року

м. Київ

справа № 205/6697/15-ц

провадження № 61-25028св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Ступак О. В.,

суддів: Гулейкова І. Ю., Олійник А. С., Погрібного С. О., Усика Г. І. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті»,

треті особи: Жовтневий відділ державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Хижняк Андрій Миколайович, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Маринець Оксана Сергіївна,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 28 липня 2017 року у складі колегії суддів: Макарова М. О.,

Деркач Н. М., Петешенкової М. Ю.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У вересні 2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» (далі - ТОВ «Порше Мобіліті»), треті особи: Жовтневий відділ державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції, правонаступником якого є Соборний відділ державної виконавчої служби міста Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Хижняк А. М., приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Маринець О. С., про визнання частково недійсними кредитних договорів, графіків погашення кредиту, визнання такими, що не підлягають виконанню виконавчих написів.

На обгрунтування позовних вимог зазначала, що 12 грудня 2012 року між нею та ТОВ «Порше Мобіліті» укладений кредитний договір № 50007069 (далі - кредитний договір № 1), за умовами якого позичальник отримала кредит у розмірі 114 045,88 грн, що еквівалентно 14 010,55 доларів США на строк 60 місяців, зі сплатою за користування кредитними коштами 9,90 процентів річних, змінної відповідно до статті 2.3 Загальних умов кредитування, разової комісії за надання кредиту - 2,50 процентів від суми кредиту. Цільове призначення кредиту: на придбання автомобіля марки Volkswagenмодель Polo Sedan, кузов НОМЕР_3, об`єм двигуна 1598 куб. см, 2012 року випуску.

Відповідно до умов кредитного договору № 1 усі платежі за кредитним договором повинні бути сплачені угривнях тапідлягають розрахунку за відповідним обмінним курсом, що застосовуватиметься до еквіваленту у доларах США, відповідно до статті 1.3 Загальних умов кредитування.

Додатковою угодою без дати до кредитного договору № 1 внесені зміни у розділ «основні умови кредиту», шляхом викладення його у редакції: «строк кредиту: 84 місяці».

20 грудня 2012 року, на забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором № 1, між нею та ТОВ «Порше Мобіліті» укладений договір застави транспортного засобу № 50007069, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Кейтельгіссер О. М., зареєстрований у реєстрі за № 1345, за умовами якого кредитору у заставу передано автомобіль марки Volkswagenмодель Polo Sedan, кузов НОМЕР_3, об`єм двигуна 1598 куб. см, 2012 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 .

30 листопада 2012 року між нею та ТОВ «Гранд Авто» укладений договір

№ 1103062 купівлі-продажу автомобіля ком. № 374421, за характеристиками, передбаченими кредитним договором № 1. Загальна сума договору

134 171,62 грн, зазначений автомобіль був переданий їй за актом прийому-передачі від 17 грудня 2012 року.

28 серпня 2013 року між нею та ТОВ «Порше Мобіліті»укладений кредитний договір № 50010369 (далі - кредитний договір № 2), за умовами якого вона отримала кредит у розмірі 113 857,76 грн, що еквівалентно14 001,25 доларів США на строк 60 місяців, зі сплатою за користування кредитними коштами

9,90 процентів річних, змінної відповідно до статті 2.3 Загальних умов кредитування, та разової комісії за надання кредиту - 2,50 процентів від суми кредиту. Цільове призначення кредиту: на придбання автомобіля марки Volkswagenмодель PoloSedan, кузов НОМЕР_4, об`єм двигуна

1598 куб. см, 2013 року випуску.

Відповідно до умов кредитного договору № 2, усі платежі за кредитним договором повинні бути сплачені угривнях тапідлягають розрахунку за відповідним обмінним курсом, що застосовуватиметься до еквіваленту у доларах США, відповідно до статті 1.3 Загальних умов кредитування. У Загальних умовах кредитування та графіку погашення кредиту, що є невід'ємним додатком кредитного договору № 2, відсутні суми платежу в гривні, а відображена сума кредиту та сума процентів за користування кредитом у доларах США.

Додатковою угодою без дати до кредитного договору № 2 внесені зміни у розділ «основні умови кредиту», шляхом викладення його у редакції: «строк кредиту: 84 місяці».

На забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором № 2,

29 серпня 2013 року між нею та ТОВ «Порше Мобіліті» укладений договір застави транспортного засобу № 50010369, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Нугаєвою О. М., зареєстрований у реєстрі за № 494, за умовами якого кредитору у заставу передано автомобіль марки Volkswagenмодель Polo Sedan, кузов НОМЕР_4, об`єм двигуна 1598 куб. см, 2013 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 .

21 серпня 2013 року між позивачем та ТОВ «Гранд Авто» укладений договір

№ 1103508 купівлі-продажу автомобіля ком. № 902755, за характеристиками, передбаченими кредитним договором № 2, загальна сума договору

133 950,30 грн.

Незважаючи на те, що валютою зазначених вище кредитних договорів, є українська гривня, графіки платежів за кредитними договорами, у порушення абзацу третього частини першої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» визначено в іноземній валюті, що свідчить про порушення принципів добросовісності, розумності та справедливості, оскільки визначення платежів за кредитним договором за відповідним обмінним курсом, що застосовуватиметься до еквіваленту у доларах США, зазначеному у договорах, відповідно до статей 1.3 Загальних умов кредитування, має наслідком істотний дисбаланс прав та обов'язків на шкоду позивача.

09 жовтня 2015 року позивач одержала повідомлення державного виконавця Жовтневого відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції від 06 жовтня 2015 року, з якого їй стало відомо, що

18вересня 2015 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хижняком А. М. вчинений виконавчий напис № 835 щодо звернення стягнення на автомобіль марки Volkswagen модель Polo Sedan, кузов НОМЕР_3 , об`єм двигуна 1598 куб. см, 2012 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Зі змісту постанови державного виконавця Ленінського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського нотаріального округу про відкриття виконавчого провадження від 03 березня 2013 року, їй стало відомо, що 25 січня 2016 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Маринець О. С. вчинений виконавчий напис № 50 щодо звернення стягнення на автомобіль марки Volkswagen модель Polo Sedan, кузов НОМЕР_4 , об`єм двигуна 1598 куб. см, 2013 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 на суму 286 975,94 грн.

Зазначала, що на дату вчинення виконавчих написів, сума заборгованості за кредитним договором № 1 та за кредитним договором № 2 не є безспірною, оскільки була нарахована відповідачем на підставі положень кредитних договорів, які нею оспорюються у зазначеній справі.

Посилаючись на наведене, позивач, з урахуванням уточнених позовних вимог просила:

- визнати недійсним кредитний договір від 12 грудня 2012 року

№ 50007069, укладений між ТОВ «Порше Мобіліті» та ОСОБА_1 в частині визначення грошового еквіваленту суми кредиту в іноземній валюті, визначення платежів за кредитним договором за відповідним обмінним курсом, що застосовуватиметься до еквіваленту суми кредиту в доларах США, зазначеному в договорі, відповідно до статті 1.3 Загальних умов кредитування; визнати недійсним графік погашення кредиту, як додаток до вказаного кредитного договору, що є його невід`ємною частиною; визнати недійсним пункт 1.3.1 додатку до кредитного договору у розділі «Загальні умови кредитування»;

- визнати недійсним кредитний договір від 28 серпня 2013 року

№ 50010369, укладений між ТОВ «Порше Мобіліті» та ОСОБА_1 в частині визначення грошового еквіваленту суми кредиту в іноземній валюті, визначення платежів за кредитним договором за відповідним обмінним курсом, що застосовуватиметься до еквіваленту суми кредиту в доларах США, зазначеному в договорі, відповідно до статті 1.3 Загальних умов кредитування; визнати недійсним графік погашення кредиту, як додаток до вказаного кредитного договору, що його невід`ємною частиною; визнати недійсним пункт 1.3.1 додатку до цього кредитного договору у розділі «Загальні умови кредитування».

- визнати такими, що не підлягають виконанню виконавчий напис

від 18 вересня 2015 року № 835, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хижняк А. М., та виконавчий напис від 25 січня 2016 року № 50, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Маринець О. С.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 12 грудня

2016 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Визнано недійсним кредитний договір від 12 грудня 2012 року № 50007069, укладений між ТОВ «Порше Мобіліті» та ОСОБА_1 в частині визначення грошового еквіваленту суми кредиту в іноземній валюті, визначення платежів за кредитним договором за відповідним обмінним курсом, що застосовуватиметься в еквіваленті до суми кредиту у доларах США, відповідно до статті 1.3. Загальних умов кредитування.

Визнано недійсним графік погашення кредиту, як додаток до кредитного договору від 12 грудня 2012 року № 50007069, укладеного між ТОВ «Порше Мобіліті» та ОСОБА_1 , що є його невід`ємною частиною.

Визнано недійсним пункт 1.3.1 додатку до кредитного договору від 12 грудня 2012 року № 50007069, укладеного між ТОВ «Порше Мобіліті» та ОСОБА_1 , у розділі «Загальні умови кредитування».

Визнано недійсним кредитний договір від 28 серпня 2013 року № 50010369, укладений між ТОВ «Порше Мобіліті» та ОСОБА_1 в частині визначення грошового еквіваленту суми кредиту в іноземній валюті, визначення платежів за кредитним договором за відповідним обмінним курсом, що застосовуватиметься в еквіваленті до суми кредиту в доларах США, відповідно до статті 1.3 Загальних умов кредитування.

Визнано недійсним графік погашення кредиту, як додаток до кредитного договору від 28 серпня 2013 року № 50010369, укладеного між ТОВ «Порше Мобіліті» та ОСОБА_1 , що є його невід`ємною частиною.

Визнано недійсним пункт 1.3.1 додатку до кредитного договору від 28 серпня 2013 року № 50010369, укладеного між ТОВ «Порше Мобіліті» та ОСОБА_1 , у розділі «Загальні умови кредитування».

Визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хижняком А. М. від 18 вересня 2015 року № 835.

Визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Маринець О. С. від 25 січня 2016 року № 50.

Вирішено питання розподілу судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що виходячи із загальних засад справедливості, добросовісності та розумності у системному тлумаченні з приписами частини четвертої статті 11 «Про захист прав споживачів», договір про надання споживчого кредиту має містити інформацію про сукупну вартість кредиту для споживача (з урахуванням процентної ставки) як у процентному, так і у грошовому виразі, тоді як сума наданого кредиту в національній валюті України в обох кредитних договорах визначена у грошовому еквіваленті до долара США, а інші умови кредитних договорів, у тому числі додатків, що є їх невід'ємною частиною, взагалі не передбачають інформації про суму процентів за користування гривневим кредитом, що свідчить про порушення права споживача на одержання повної і доступної інформації про сукупну вартість кредиту ще до укладення кредитних договорів № 1 та № 2, та підтверджує невиконання кредитодавцем обов`язку про надання споживачу інформації щодо орієнтовної сукупної вартості кредиту.

Ураховуючи наведене, суд першої інстанції дійшов висновку, що включення ТОВ «Порше Мобіліті» до кредитних договорів умов про визначення грошового еквіваленту суми кредиту, визначення платежів за кредитним договором за відповідним обмінним курсом, що застосовуватиметься до еквіваленту у долларах США, зазначеному у договорах, має своїм наслідком істотний дисбаланс прав та обов`язків споживача, як слабкої сторони договорів, що свідчить про їх несправедливість.

Оскільки необхідною умовою для стягнення заборгованості на підставі виконавчих написів нотаріусів є безспірність заборгованості боржника, тоді як заборгованість позивача виникла через дію положень кредитних договорів, які оспорюються і підлягають визнанню недійсними, наявні визначені законом підстави для визнання оскаржуваних виконавчих написів від 18 вересня

2015 року № 835, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хижняком А. М., та від 25 січня 2016 року № 50, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Маринець О. С., такими, що не підлягають виконанню.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 28 липня 2017 року апеляційну скаргу ТОВ «Порше Мобіліті» задоволено, рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 12 грудня 2016 року скасовано та ухвалено нове судове рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 .

Судове рішення апеляційного суду мотивоване тим, що згідно із загальними умовами, укладених між сторонами кредитних договорів № 1 та № 2, між позивачем та відповідачем досягнуто домовленості щодо істотних умов договорів, серед іншого оспорювані кредитні договори містять положення про сплату всіх платежів за кредитним договором у гривнях з перерахунком за відповідним обмінним курсом, що застосовується у еквіваленті до доларів США, визначених у графіку погашення кредиту. Відповідно до пункту 9.5 Загальних умов кредитування, що є невід`ємною частиною кредитних договорів, позивач своїм підписом підтвердила, що ТОВ «Порше Мобіліті» належним чином ознайомило його з інформацією, визначеною статтею 11 Закону України «Про захист прав споживачів», з правилами надання фінансових послуг (кредитів), затверджених компанією. Пунктом 9.6 зазначених умов, позивач підтвердила, що їй надано вичерпну інформацію про умови надання послуги фінансового кредиту із зазначенням її вартості.

З огляду на наведене, сама по собі зміна обсягу зобов'язань за кредитним договором внаслідок підвищення курсу іноземної валюти та збільшення суми заборгованості, не може бути підставою для визнання недійсними оспорюваних кредитних договорів в частині визначення грошового еквіваленту наданих кредитівв іноземній валюті, визначення платежів за кредитнимидоговорами за відповідним обмінним курсом, що застосовується у еквіваленті до долара США, зазначеного у договорах; визнання недійсним графіківпогашення кредитів,та визнаннянедійсним пункту 1.3.1 додатків до кредитних договорів у розділі «Загальні умови кредитування».

Оскільки суд першої інстанції не врахував, що при вчиненні виконавчого напису нотаріус не встановлює права та обов'язки учасників правовідносин, а лише перевіряє наявність документів, з урахування положень Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року та, що сума заборгованості за кредитами є більшою ніж зазначена у вимогах направлених боржнику, не свідчить про її спірний характер, а тому відсутні підстави для визнання такими, що не підлягають виконанню, оспорюваних позивачем виконавчих написів. Про те, що розмір заборгованості боржника може відрізнятися на дату вчинення нотаріусом виконавчих написів від того, що зазначений у направлених позивачці вимогах, свідчить і той факт, що розмір заборгованості за кредитним договором підлягає зміні відповідно до показників обмінного курсу валют.

Узагальнені доводи касаційної скарги та аргументів інших учасників справи

У серпні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 , у якій вона просила скасувати рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 28 липня 2017 року та залишити в силі рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 12 грудня 2016 року, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга обгрунтована посиланнями на те, що апеляційний суд не надав належної оцінки доводам заявника про те, що умови кредитних договорів

від 12 грудня 2012 року № 50007069 та від 28 серпня 2013 року № 50010369 не містять такої істотної умови, як максимальний розмір процентної ставки за користування кредитними коштами, якими передбачена змінювана процентна ставка. Зокрема, суд апеляційної інстанції не надав оцінки висновку судового експерта Машиніченка О. А. від 12 червня 2017 року № 06/17-24, відповідно до якого пунктом 1.3.1 кредитного договору від 28 серпня 2013 року № 500103659 не визначено курс валюти (покупка, продаж середній курс), який повинен застосовуватися при перерахунку суми зобов'язань позичальника згідно з графіком погашення кредиту з доларів США у гривню, таким чином визначено зміну загальної суми плати за користування кредитним коштами у бік її збільшення на суму курсових різниць за тілом кредиту, наслідком чого є невідповідність плати за користування кредитними коштами, визначеній графіком погашення кредиту, шляхом перевищення зазначених у ньому сум.

Суд апеляційної інстанції не з`ясував зміст та обсяг інформації, наданої відповідачем позивачу про умови кредитування, обмежившись загальним висновком про те, що позивач підтвердила надання їй вичерпної інформації про умови надання послуги фінансового кредиту.

Відмовляючи у задоволенні вимог про визнання такими, що не підлягають виконанню, оспорювані виконавчі написи нотаріусів, апеляційний суд не звернув увагу, що надані нотаріусам документи для їх вчинення, не підтверджували безспірності заборгованості боржника про, що свідчить і наявний між сторонами спір, який перебуває на розгляді у Ленінському районному суді

м. Дніпропетровська.

Крім того, зауважила, що апеляційний суд розглянув справу за її відсутності, належно не повідомивши її про дату та час судового засідання.

У запереченнях (відзиві) на касаційну скаргу, що надійшли до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у жовтні 2017 року, ТОВ «Порше Мобіліті» просило касаційну скаргу

ОСОБА_2 відхилити, а рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 28 липня 2017 року залишити без змін, посилаючись на необгрунтованість доводів заявника про те, що у кредитних договорах всупереч вимогам частини шостої статті 1056-1 ЦК України не визначено максимальний розмір процентної ставки, оскільки протягом дії кожного кредитного договору розмір процентної ставки за користування кредитними коштами не змінювався та становить 9,9 процентів від суми кредитів. Оспорювані кредитні договори не містять положень, які б дозволяли відповідачу в односторонньому порядку збільшувати розмір процентної ставки або інших платежів. Розмір платежів розраховувався шляхом застосування обмінного курсу за безготівковими операціями Публічного акціонерного товариства «Креді Агріколь Банк» (далі - ПАТ «Креді Агріколь Банк»), як зазначено у кредитних договорах,у еквіваленті до іноземної валюти, вказаної у графіку погашення кредиту, погодженого сторонами.

Позивачу було надано повну та достовірну інформацію про умови кредитування, зокрема наприкінці кожного графіку погашення кредиту чітко вказано вартість послуг, пов`язаних з одержанням кредиту, а також орієнтовну сукупну вартість кредиту з урахуванням відсоткової ставки за кредитом. Крім того, графіки погашення кредиту до кожного договору чітко визначають розмір відсотків за користування кредитами, розмір щомісячного платежу, а самі платежі визначено не у доларах США, а в еквіваленті. З огляду на викладене, відсутні ознаки для кваліфікації умов кредитних договорів, як несправедливих.

Відповідно до статті 388 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), який набрав чинності з 15 грудня 2017 року, судом касаційної інстанції є Верховний Суд.

Рух справи у суді касаційної інстанції

15 травня 2018 року справа передана до Верховного Суду.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України, у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Установлені судами обставини справи

Судами попередніх інстанцій установлено, що 12 грудня 2012 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Порше Мобіліті» укладений кредитний договір

№ 50007069, за умовами якого позичальник отримала кредит у розмірі 114 045,88 грн, що еквівалентно 14 010,55 доларів США настрок 60 місяців, зі сплатою за користування кредитними коштами 9,90 процентів річних, змінної відповідно до статті 2.3 Загальних умов кредитування, та разової комісії за надання кредиту - 2,50 процентів від суми кредиту. Цільове призначення кредиту: на придбання автомобіля марки Volkswagenмодель Polo Sedan, кузов НОМЕР_3, об`єм двигуна 1598 куб. см, 2012 року випуску.

Відповідно до умов зазначеного кредитного договору усі платежі сплачуються в гривнях і підлягають розрахунку за відповідним обмінним курсом, що застосовуватиметься до еквіваленту суми кредиту удоларах США, встановленому ПАТ «Креді Агріколь Банк».

Додатковою угодою без дати до зазначеного вище кредитного договору, строк кредитування збільшено до 84 днів.

На забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, 20 грудня 2012 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Порше Мобіліті» укладений договір застави транспортного засобу № 50007069, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Кейтельгіссер О. М., зареєстрований у реєстрі за № 1345, за умовами якого кредитору у заставу передано автомобіль марки Volkswagenмодель Polo Sedan, кузов НОМЕР_3, об`єм двигуна 1598 куб. см, 2012 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , придбаний позивачем за договором купівлі-продажу автомобіля від 30 листопада 2012 року № 1103062.

28 серпня 2013 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Порше Мобіліті» укладений кредитний договір № 50010369, за умовами якого позичальник отримала кредит у розмірі 113 857,76 грн, що еквівалентно 14 001,25 доларів США, на строк 60 місяців,зі сплатою за користування кредитними коштами 9,90 процентів річних, змінної відповідно до статті 2.3 Загальних умов кредитування, та разової комісії за надання кредиту - 2,50 процентів від суми кредиту. Цільове призначення кредиту: на придбання автомобіля марки Volkswagenмодель Polo Sedan, кузов НОМЕР_4, об`єм двигуна 1598 куб. см, 2013 року випуску.

Відповідно до умов зазначеного кредитного договору, усі платежі сплачуються в гривнях і підлягають розрахунку за відповідним обмінним курсом, що застосовуватиметься до еквіваленту суми кредиту у доларах США, встановленому ПАТ «Креді Агріколь Банк».

Додатковою угодою без дати до зазначеного вище кредитного договору, строк кредитування збільшено до 84 днів.

На забезпечення виконання зобов`язань за зазначеним вище кредитним договором, 29 серпня 2013 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Порше Мобіліті» укладений договір застави транспортного засобу № 50010369, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Нугаєвою О. М., зареєстрований у реєстрі за № 494, за умовами якого кредитору у заставу передано автомобіль марки Volkswagenмодель PoloSedan, кузов НОМЕР_4, об`єм двигуна 1598 куб. см, 2013 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 , придбаний позивачем за договором купівлі-продажу автомобіля від 21 серпня 2013 року № 1103508.

12 грудня 2012 року приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Хижняк А. М. вчинив виконавчий напис № 835 про звернення стягнення на транспортний засіб марки Volkswagenмодель Polo Sedan, кузов НОМЕР_3, об`єм двигуна 1598 куб. см, 2012 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , що переданий ОСОБА_1 у заставу ТОВ «Порше Мобіліті» для задоволення за рахунок коштів, отриманих від реалізації цього транспортного засобу, вимог за кредитним договором № 50007069

від 12 грудня 2012 року.

25 січня 2016 року приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Маринець О. С. вчинив виконавчий напис № 50 про звернення стягнення на транспортний засіб марки Volkswagenмодель Polo Sedan, кузов НОМЕР_4, об`єм двигуна 1598 куб. см, 2013 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 , що переданий ОСОБА_1 у заставу ТОВ «Порше Мобіліті» для задоволення за рахунок коштів, отриманих від реалізації цього транспортного засобу, вимог за кредитним договором № 50010369

від 28 серпня 2013 року.

Позиція Верховного Суду та нормативно-правове обгрунтування

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги та заперечень (відзиву) на неї, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволеннючастково з наступних підстав.

Щодо доводів касаційної скарги про невідповідність умов кредитнихдоговорів вимогам закону

Відповідно до частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (частина перша статті 628 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», у редакції, чинній на дату укладення оспорюваних кредитних договорів, договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем та позивачем, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов`язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов`язується повернути їх разом з нарахованими процентами. Надання (отримання) споживчих кредитів в іноземній валюті на території України забороняється.

За змістом статей 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема про встановлення обов`язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; передбачення зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків за шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінене або визнане недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

Аналізуючи положення статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів», можна дійти висновку, що для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (пункт 6 частини першої статті 3, частина третя статті 509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві. При цьому статті 18, 19 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачають різні взаємовиключні підстави визнання угод недійсними.

Зазначений правовий висновок, викладено у постанові Верховного Суду України від 11 вересня 2013 року у справі № 6-40цс13.

Відповідно до пункту 3.1 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, які були чинними на момент укладення між сторонами кредитних договорів, банки зобов`язані в кредитному договорі або додатку до нього надавати детальний розпис сукупної вартості кредиту з урахуванням процентної ставки за ним, вартості всіх сукупних послуг, а також інших фінансових зобов`язань споживача.

Згідно зі статтею 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Згідно зі статтею 524 ЦК України зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.

Відповідно до частини першої статті 533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях.

Отже, гривня як національна валюта вважається єдиним законним платіжним засобом на території України.

Разом з тим частина друга статті 533 ЦК України допускає, що сторони можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті.

У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов`язанням, визначається в гривні за офіційним курсом НБУ, встановленим для відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не передбачений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове судове рішення у частині вимог про визнання частково недійсними кредитних договорів, графіків погашення кредиту, суд апеляційної інстанції обгрунтовано виходив з того, що згідно з пунктами 1.1 Загальних умов кредитування, відповідач зобов'язався надати позивачу кредит у сумі, визначеній кожним з кредитних договорів, у національній валюті Україні у еквіваленті до долара США. Пунктом 1.3 вказаних умов визначено, що сторони погоджуються, що кошти у повернення кредиту позивачем відображають вартість кредиту на момент його видачі та забезпечують отримання відповідачем коштів на основі діючого обмінного курсу валюти. Пунктом 1.3.1 вказаних вище умов встановлено, що позивач має право сплачувати платежі у повернення кредиту відповідно виставлених рахунків у гривні, розмір платежів розраховується шляхом застосування до еквівалентів платежів в іноземній валюті, вказаних у графіку погашення кредиту та враховується як коригування суми процентів, які підлягають сплаті.

Оскільки застосування обмінного курсу долара США на день платежу при визначенні розміру суми, що підлягає сплаті у гривні на виконання умов кредитних договорів, було погоджене сторонами як справедлива вартість кредиту, суд апеляційної інстанції правильно виходив з того, що наведене не суперечить положенням Закону України «Про захист прав споживачів» (як у частині заборони надавати споживачеві кредит в іноземній валюті, так і в частині несправедливих умов договору), а тому відсутні правові підстави для задоволення у цій частині позовних вимог ОСОБА_1 .

Щодо визнання виконавчих написів такими, що не підлягають виконанню

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

В силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави) (стаття 572 ЦК України).

За змістом статті 20 Закону України «Про заставу» встановлено, що звернення стягнення на заставлене майно здійснюється за рішенням суду або третейського суду, на підставі виконавчого напису нотаріуса, якщо інше не передбачено законом або договором застави.

Згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Аналогічні умови вчинення виконавчого напису передбачено пунктами 1, 3 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженому наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5 (далі - Порядок).

Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 глави 16 розділу ІІ Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису.

У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання та (або) умов договору застави здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв`язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу (підпункт 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку).

Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі - Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обгрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку.

Обтяжувач, який ініціює звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, зобов`язаний до початку процедури звернення стягнення зареєструвати в Реєстрі відомості про звернення стягнення на предмет застави.

Така вимога узгоджується з частиною першою статті 27 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», згідно з якою обтяжувач, який має намір звернути стягнення на предмет забезпечувального обтяження в позасудовому порядку, зобов`язаний надіслати боржнику та іншим обтяжувачам, на користь яких встановлено зареєстроване обтяження, письмове повідомлення про порушення забезпеченого обтяженням зобов`язання. Повідомлення надсилається одночасно з реєстрацією в Реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження.

Тобто законодавець визначив, що для звернення стягнення на предмет застави необхідною умовою є письмове повідомлення боржника про порушення забезпеченого обтяженням зобов`язання,та внесення до Реєстру відомостей про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження.

Повідомлення про порушення забезпеченого обтяженням зобов'язання повинне містити таку інформацію: 1) зміст порушення, вчиненого боржником; 2) загальний розмір не виконаної боржником забезпеченої обтяженням вимоги; 3) опис предмета забезпечувального обтяження; 4) посилання на право іншого обтяжувача, на користь якого встановлено зареєстроване обтяження, виконати порушене зобов`язання боржника до моменту реалізації предмета обтяження або до переходу права власності на нього обтяжувачу; 5) визначення позасудового способу звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, який має намір застосувати обтяжувач; 6) вимогу до боржника виконати порушене зобов`язання або передати предмет забезпечувального обтяження у володіння обтяжувачу протягом 30 днів з моменту реєстрації в Реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження (частина друга статті 27 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень»).

Системний аналіз положень статей 24, 26, 27 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», статті 87 Закону України «Про нотаріат», Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5, та Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріуса, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172, дає підстави для висновку, що обтяжувач, який ініціює звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, зобов`язаний до початку процедури звернення стягнення зареєструвати в Реєстрі відомості про звернення стягнення на предмет застави. Ухилення від надіслання боржнику повідомлення про порушення забезченого обтяженням зобов`язання, реєстрації в Реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, а також недотримання 30-денного строку з моменту реєстрації в Реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження вважаються порушеннями, які унеможливлюють вчинення нотаріусом виконавчого напису про звернення стягнення на предмет застави. Відсутність у Законі України «Про нотаріат» та в Порядку вимоги до нотаріуса провести перевірку дотримання стягувачем норм спеціального Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» щодо реєстрації в Реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження та спливу тридцятиденного строку з моменту такої реєстрації не свідчить про можливість невиконання нотаріусом цих вимог.

Аналогічний правовий висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 320/8269/15-ц (провадження №14-83цс18).

Таким чином, для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону «Про нотаріат» у такому спорі, суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції у частині задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про визнання такими, що не підлягають виконанню виконавчих написів нотаріусів, та ухвалюючи у цій частині нове судове рішення про відмову у їх задоволенні, апеляційний суд не врахував, що для звернення стягнення на предмет застави попередньо необхідна реєстрація у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна відомостей про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження та сплив тридцятиденного строку для добровільного виконання боржником свого зобов`язання. Відсутність у матеріалах справи належних та допустимих доказів на підтвердження отримання ОСОБА_1 вимог ТОВ «Порше Мобіліті» щодо дострокового повернення кредитних коштів та сплати заборгованості за кредитними договорами від 12 грудня 2012 року № 50007069 та від 28 серпня 2013 року № 50010369 (копій поштових повідомлень з проставленим особистим підписом адресата про їх отримання), а також реєстрації стягувачем у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна відомостей про звернення стягнення на предмети забезпечувального обтяження, є порушеннями, які унеможливлюють вчинення нотаріусом виконавчого напису про звернення стягнення на предмет застави.

Посилання заявника на те, що вона не була належними чином повідомлена про дату та час розгляду справи апеляційним судом, що відповідно до пункту 5 частини п`ятої статті 411 ЦПК України є підстав для обов`язкового скасування рішення апеляційного суду є неспроможними, оскільки про дату та час судового засідання був належним чином повідомлений представник ОСОБА_1 , що відповідно до частини п`ятої статті 76 ЦПК України 2004 року, є належним повідомленням заявника.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Аналізуючи наведене, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги ОСОБА_1 в частині вирішення її позовних вимог про визнання частково недійсними кредитних договорів, графіків погашення кредиту.

Згідно з частинами першою, четвертою статті 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Зважаючи на те, що суд апеляційної інстанцій неправильно застосував норми матеріального права при вирішенні позовних вимог ОСОБА_1 про визнання такими, що не підлягають виконанню, виконавчих написів нотаріусів, тоді як суд першої інстанції вважав їх такими, що підлягають задоволенню у зв`язку з доведеністю вимог ОСОБА_1 про визнання недійсними кредитних договорів, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку про необхідність скасування у цій частині рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 12 грудня 2016 року та рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 28 липня 2017 року, з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні зазначених позовних вимог з підстав наведених у мотивувальній частині постанови.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 412, 415, 416, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 12 грудня

2016 року та рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 28 липня 2017 року в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті», треті особи: Жовтневий відділ державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Хижняк Андрій Миколайович, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Маринець Оксана Сергіївна, про визнання такими, що не підлягають виконанню виконавчих написів, скасувати, та ухвалити цій частині нове судове рішення.

Позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті», треті особи: Жовтневий відділ державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Хижняк Андрій Миколайович, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Маринець Оксана Сергіївна, про визнання такими, що не підлягають виконанню виконавчих написів, задовольнити.

Визнати виконавчий напис від 18 вересня 2015 року № 835, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хижняком Андрієм Миколайовичем на автомобіль марки Volkswagenмодель Polo Sedan, кузов НОМЕР_3, об`єм двигуна 1598 куб. см, 2012 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , таким, що не підлягає виконанню.

Визнати виконавчий напис від 25 січня 2016 року № 50, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Маринець Оксаною Сергіївноюна автомобіль марки Volkswagenмодель Polo Sedan, кузов НОМЕР_4, об`єм двигуна 1598 куб. см, 2013 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 , таким, що не підлягає виконанню.

В іншій частині рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області

від 28 липня 2017 року залишити без змін.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий: О. В. Ступак

Судді: І. Ю. Гулейков

А. С. Олійник

С. О. Погрібний

Г. І. Усик