Справа № 485/1135/18
Провадження № 2/485/208/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 січня 2019 року м.Снігурівка

Снігурівський районний суд Миколаївської області у складі:

головуючого судді Квєтка І.А.,

секретар судового засідання Шеремет Ю.Є.,

за участі позивача - ОСОБА_1,

представника позивача - ОСОБА_2,

представника відповідача - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Снігурівка в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 сільської ради Миколаївської області про визнання рішення сільської ради та Державного акту на право приватної власності на землю недійсними,

встановив:

У липні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 сільської ради Миколаївської області про визнання рішення сільської ради та Державного акту на право приватної власності на землю недійсними.

У позові зазначив, що він є власником житлового будинку та земельної ділянки для обслуговування житлового будинку, які розташовані за адресою с.Широке Снігурівського району Миколаївської області, вул.Нова, 3. За рішенням Червонодолинської сільської ради Снігурівського району Миколаївської області від 12.11.1996 року №22 йому було видано державний акт серії ІІІ-МК №018791 на право приватної власності на земельну ділянку для обслуговування житлового будинку розміром 0,16 га.

Вказує, що на даний час він не має можливості розпорядися вище зазначеною земельною ділянкою як власник, оскільки державний акт складений з порушенням, а саме розмір земельної ділянки зазначений в акті не відповідає фактичному розміру, який становить 0,21 га, тоді як в рішенні сільської ради та державному акті вказано 0,16 га.

У внесенні виправлень в державний акт відповідачем йому було відмовлено з посиланням на відсутність повноважень та рекомедовано звернутися до суду.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав, суду пояснив, що у 1988 році йому як переселенцю радгоспом "Широкий" було надано житловий будинок у с.Широке під виплату. Разом з будинком він отримав землю для його обслуговування. У 1996 році ОСОБА_4 сільською радою було прийнято рішення про надання йому у власність земельної ділянки для обслуговування будинку розміром 0,16 га. та видано державний акт. Попередньо землевпорядником сільради за його участі було проведено заміри площі земельної ділянки. Він звертав увагу землевпорядника на невідповідність площі, однак останній його запевнив, що це неважливо та можливо все виправити за потреби. Після цього, він отримав державний акт на площу 0,16 га та щодо невідповідності площі більше не звертався. У 2012 році він оформив право власності на будинок, отримавши у сільській раді відповідне свідоцтво, та виготовив технічний паспорт. Згідно технічного паспорту загальна площа його домоволодіння становить 0, 21 га. На даний час він вирішив упорядкувати документи. Звернувшись до сільської ради про виплавлення помилки у державному акті у частині розміру земельної ділянки на ту, що фактично зайнята, йому відмовили, пояснивши, що не можуть скасувати власне рішення. Додатково отримати землю він не може, оскільки право на безоплатну приватизацію землі вже використав. За даними кадастрової зйомки у грудні 2018 року площа земельної ділянки на місцевості складає 0,21 га.

Представник відповідача ОСОБА_4 сільської ради Миколаївської області позов визнав.

Дослідивши докази по справі, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що рішенням Червонодолинської сільської ради Снігурівського району Миколаївської області від 12.11.1996 року №22 ОСОБА_1 на підставі заяви передано безкоштовно у приватну власність земельну ділянку для обслуговування житлових будинків, громадських будівель і споруд громадян сільської ради розміром 0,16 га (а.с.6).

Згідно вказаного рішення позивачу 11 грудня 1996 року було видано державний акт серії ІІІ-МК №018791на право приватної власності на землю для обслуговування житлового будинку площею 0,16 га розміром 40х40 м, розташованої в межах Ч-Долинської сільської ради в межах с.Широке, який зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю №814 (а.с.5).

З 2012 року позивач є власником житлового будинку, розташованого за адресою с.Широке Снігурівського району Миколаївської області, вул.Нова, 3, що підтверджується копією свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії САЕ №463831 від 03.02.2012 року та копією витягу про державну реєстрацію прав Снігурівської філії Миколаївського міжміського бюро технічної інвентаризації (а.с.7, 7-на звороті).

Згідно копії технічного паспорту на вказаний житловий будинок, виготовлений станом на 25 січня 2012 року Миколаївським міжміським бюро технічної інвентаризації за реєстровим №24а-433 р №35937255, інвентаризаційна справа №350, загальна площа земельної ділянки зайнята позивачем для його обслуговування 50х42 м (а.с.8-9).

За даними довідки виконавчого комітету Червонодолинської сільської ради №387 від 27.11.2017 року, ОСОБА_1 має земельну ділянку орієнтованою площею 0,21 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка знаходиться в селищі Широке, вул.Нова, 3 Снігурівського району Миколаївської області (а.с.10).

Згідно витягу облікової картки об"єкта погосподарського обліку на 2016-2023 роки за номером 0502191, ОСОБА_5 є головою домогосподарства за адресою вул.Нова, 3 в селищі Широке Снігурівського району Миколаївської області та має у власності земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,16 га (а.с.11,12). Вказане також підтверджується викопіюванням із чергового кадастрового плану земельної ділянки житлової та громадської забудови для виготовлення технічної документації ОСОБА_1, орієнтовною площею 0,16 га, кадастровий номер :62: (а.с.13).

У статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, зобов'язані діяти лише на підставах, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно п.10 ч.2 ст.16 ЦК України, одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Відповідно до ч.1 ст.21 ЦК України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Пунктом «г» ч.3 ст.152 ЗК України передбачено, що захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування.

На час прийняття рішення Червонодолинською сільською радою 12 грудня 1996 року «Про передачу земельних ділянок у приватну власність громадян сілської ради" діяв Земельний Кодекс України від 18.12.1990 року, який втратив чинність з 01.01.2002 року.

Згідно з ч. 1 ст. 17 ЗК України 1990 року передача земельних ділянок у колективну та приватну власність провадиться Радами народних депутатів, на території яких розташовані земельні ділянки.

Так, передача у власність земельної ділянки, що була раніше надана громадянину, провадиться сільськими, селищними, міськими Радами народних депутатів за місцем розташування цієї ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель (присадибна ділянка), садівництва, дачного і гаражного будівництва у розмірах згідно із статтями 57 і 67 цього Кодексу (ч. 4 ст. 17 ЗК України 1990 року).

Зазначені земельні ділянки передаються у власність на підставі заяви громадянина і матеріалів, що підтверджують її розмір (земельно-кадастрова документація, дані бюро технічної інвентаризації, правлінь товариств і кооперативів тощо). До клопотання додаються матеріали, що обґрунтовують розмір земельної ділянки, обчислений відповідно до вимог частини шостої статті 5 цього Кодексу (ч. ч. 5, 9 ст. 17 ЗК України 1990 року).

Згідно Декрету Кабінету Міністрів України від 26.12.1992 №15-92 "Про приватизацію земельних ділянок" та Порядку передачі земельних ділянок у приватну власність громадян, затвердженого наказом Державного комітету України по земельних ресурсах від 15.02.1993 №10 зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 26.02.1993 за № 7 у приватну власність, громадянам України передаються безплатно земельні ділянки, надані їм для ведення особистого підсобного господарства, будівництва і обслуговування житлового будинку і господарських будівель (присадибна ділянка), садівництва, індивідуального дачного і гаражного будівництва. Передача у приватну власність земельних ділянок, що були раніше надані громадянам, провадиться відповідними Радами народних депутатів за місцем розташування цих ділянок. Зазначені земельні ділянки передаються безплатно у приватну власність на підставі матеріалів, що підтверджують їх розмір (земельно-кадастрова документація, дані бюро технічної інвентаризації, правлінь товариств і кооперативів тощо), і заяв громадян.

Згідно ст.22 ЗК України 1990року право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право.

Відповідно до ч.1 ст. 23 ЗК України 1990 року право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів.

Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно зі ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Позивач в обгрунтування заявлених вимог не представив суду належних та допустимих доказів порушення Червонодолинською сільською радою його прав прийняттям рішення №22 від 12.11.1996 року, порушення встановленої законом процедури прийняття рішення чи невідповідності актам цивільного законодавства також не встановлено, а тому підстави для визнання вказаного рішення у частині площі недійсним та державного акту на право приватної власності, що виданий на підставі цього рішення, відсутні.

Суд не приймає визнання позову відповідачем як таке, що суперечить вище вказаним положенням закону щодо встановленого порядку приватизації земельної ділянки. Крім того, відповідач визнаючи допущення помилок у рішенні, відповідних змін до нього не вніс.

Враховующи вищенаведене, позовні вимоги ОСОБА_1 задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст.4, 13, 81, 141, 263-265, 268 ЦПК України, суд

ухвалив:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_4 сільської ради Миколаївської області про визнання рішення сільської ради та Державного акту на право приватної власності на землю недійсними відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду або через Снігурівський районний суд, який обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Дата складення повного судового рішення - 24.01.2019 року.

Суддя