Дата документу 06.12.2019 Справа № 332/3453/15-ц
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №332/3453/15 Головуючий у 1 інстанції: Сінєльнік Р.В.
Провадження № 22-ц/807/3383/19 Суддя-доповідач: Дашковська А.В.
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«06» грудня 2019 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Дашковської А.В.,

суддів: Кримської О.М.,

Кочеткової І.В.,

розглянувши в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу з апеляційною скаргою ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 на ухвалу судді Заводського районного суду м. Запоріжжя від 11 вересня 2019 року у справі за заявою Концерну «Міські теплові мережі» про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_3 заборгованості за послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води,

ВСТАНОВИВ:

В серпні 2015 року Концерн «Міські теплові мережі» звернулось до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_3 заборгованості за послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води.

10 серпня 2015 року Заводським районним судом м. Запоріжжя видано судовий наказ про стягнення солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_3 на користь Концерну «Міські теплові мережі» заборгованості по оплаті за послуги з централізованого опалення, постачання гарячої води в розмірі 14033,70 грн. та судового збору в розмірі 121,80 грн.

10 вересня 2019 року представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 звернулась до суду із заявою про скасування судового наказу.

В обґрунтування вимог посилалась на те, що боржники з вересня 2014 року не проживають у квартирі АДРЕСА_1 , на підставі судового наказу заборгованість в повному обсязі стягнуто не солідарно, а одночасно з кожного боржника, вбачається спір про право.

Просила скасувати судовий наказ від 10 серпня 2015 року у справі №332/34358/15-ц, здійснити поворот виконання судового наказу, зобов`язавши Концерн «Міські теплові мережі» повернути ОСОБА_3 безпідставно отриману грошову суму в розмірі 14 155,50 грн., повернути ОСОБА_1 безпідставно отриману грошову суму в розмірі 15 671,05 грн.

Ухвалою судді Заводського районного суду м. Запоріжжя від 11 вересня 2019 року заяву повернуто без розгляду.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою судді, ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на звернення до суду із заявою в межах передбаченого ст. 170 ЦПК України строку, отримання копії оскаржуваного судового наказу представником лише 10 вересня 2019 року, просить скасувати ухвалу суду та повернути справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Концерн «Міські теплові мережі» подав відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначив, що заявником подавалась аналогічна заява про скасування судового наказу в липні 2019 року, із клопотанням про поновлення строку заявник не зверталась, грошові кошти були отримані Концерном «Міські теплові мережі» не безпідставно, а на підставі судового наказу, апеляційна скарга є необґрунтованою.

Ухвалою Запорізького апеляційного суду від 06 листопада 2019 року апеляційне провадження за вищезазначеною апеляційною скаргою відкрито, та ухвалою Запорізького апеляційного суду від 04 листопада 2019 року справу призначено до апеляційного розгляду без повідомлення учасників справи в порядку ч. 2 ст. 369 ЦПК України в редакції, чинній з 15 грудня 2017 року.

Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 369 цього Кодексу.

За приписами ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Оскаржувана ухвала суду першої інстанції у цій справі входить до переліку ухвал, які розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (п. 6 ч. 1 ст. 353 ЦПК України).

Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Повертаючи заяву ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 про скасування судового наказу, суд першої інстанції виходив з того, що в порушення вимог ст. 170 ЦПК України заявником не надано клопотання про поновлення строку.

Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду з огляду на таке.

Матеріалами справи підтверджується, що 10 серпня 2015 року Заводським районним судом м. Запоріжжя видано судовий наказ у справі №332/34358/15-ц про стягнення солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_3 на користь Концерну «Міські теплові мережі» заборгованості по оплаті за послуги з централізованого опалення, постачання гарячої води в розмірі 14033,70 грн. та судового збору в розмірі 121,80 грн.

21 червня 2019 року ОСОБА_3 отримала копію судового наказу від 10 серпня 2015 року.

04 липня 2019 року ОСОБА_1 та ОСОБА_3 звернулись із заявою про скасування судового наказу від 10 серпня 2015 року у справі №332/34358/15-ц та поворот виконання судового наказу.

Ухвалою судді Заводського районного суду м. Запоріжжя від 05 липня 2019 року заяву ОСОБА_1 , ОСОБА_3 повернуто без розгляду на підставі ч. 6 ст. 170 ЦПК України у зв`язку з відсутністю клопотання про поновлення пропущеного строку.

10 вересня 2019 року ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 повторно звернулася із заявою про скасування судового наказу від 10 серпня 2015 року у справі №332/34358/15-ц та поворот виконання судового наказу.

За приписами ч. 1 ст. 105 ЦПК України в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, боржник має право протягом десяти днів з дня отримання копії судового наказу та доданих до неї документів подати заяву про його скасування.

Згідно з п. 3 ч. 5 ст. 170 ЦПК України до заяви про скасування судового наказу додається, зокрема, клопотання про поновлення пропущеного строку, якщо заява подається після спливу строку, передбаченого частиною першою цієї статті.

Відповідно до ч. 6 ст. 170 ЦПК України у разі подання неналежно оформленої заяви про скасування судового наказу суддя постановляє ухвалу про її повернення без розгляду не пізніше двох днів з дня її надходження до суду.

Встановивши, що, звертаючись повторно із заявою про скасування судового наказу від 10 серпня 2015 року у справі №332/34358/15-ц до суду, ОСОБА_1 була обізнана про пропуск нею процесуального строку на звернення до суду із вказаною заявою, проте не надала заяву про поновлення пропущеного строку, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про повернення заяви про скасування судового наказу без розгляду.

Посилання в апеляційній скарзі ОСОБА_1 на звернення до суду першої інстанції з дотриманням встановленого ЦПК України строку не може бути прийнято до уваги, оскільки звернення до суду із заявою про скасування судового наказу від 10 серпня 2015 року у справі №332/34358/15-ц в липні 2019 року свідчить про обізнаність ОСОБА_1 зі змістом вищезазначеного судового наказу на час першого звернення до суду.

Інших вагомих, достовірних та достатніх доводів, які б спростовували висновки суду першої інстанції та впливали на законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, апеляційна скарга не містить.

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України передбачено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до статей 1 та 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Колегія суддів вважає, що ухвала суду постановлена з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для її скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, не вбачається, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а ухвала суду першої інстанції залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 279, 368, 369, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Ухвалу судді Заводського районного суду м. Запоріжжя від 11 вересня 2019 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

У разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 06 грудня 2019 року.

Головуючий

Судді: