Олевський районний суд Житомирської області
Справа № 287/852/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 жовтня 2019 року м. Олевськ

Олевський районний суд Житомирської області в складі:

головуючого-судді Ковальчука М.В.

секретаря Дворак Г.П.

позивача ОСОБА_1

та з участю третьої особи ОСОБА_2

розглянувши позовну заяву ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про позбавлення батьківських прав,-

ВСТАНОВИВ :

Позивач ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом про позбавлення батьківських прав відповідача ОСОБА_4 , посилаючись на те, що відповідач як батько малолітньої дитини ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 , не бере участі у її вихованні, не спілкується, не цікавиться її здоров`ям, морально та матеріально не підтримує дитину, аліменти не сплачує тому просить позбавити батьківських прав ОСОБА_4 .

Позивач ОСОБА_3 в судовому засіданні підтримала позов та просила його задоволити.

Відповідач в судове засідання не з`явився, повідомлений про день, час та місце розгляду справи належним чином.

Представник третьої особи, служби органу опіки та піклування Олевської міської ради в судовому засіданні підтримала позовні вимоги та повідомила, що відповідач в телефонній розмові повідомив їй, що заперечує відносно позову.

Суд, заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши надані сторонами докази, вважає, що позовні вимоги не підлягають до задоволення з наступних підстав.

Згідно із частиною 8 статті 7 Сімейного Кодексу України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї.

Відповідно до статі 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

За рішенням Олевського районного суду Житомирської області від 26.07.2017 року, яке набрало законної сили шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 розірвано (а.с.6-7).

З матеріалів справи встановлено, що батьком малолітньої ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 є: ОСОБА_4 , матір`ю: ОСОБА_3 (а.с. 5).

Малолітня дитина, ОСОБА_5 проживає разом із своєю матір`ю ОСОБА_3 , за адресою: АДРЕСА_1 та знаходиться на її утриманні.

Батко дитини, ОСОБА_4 , проживає окремо за адресою: АДРЕСА_2 .

Рішенням Олевської міської ради Житомирської області від 22.02.2019 року за № 37, затверджено висновок органу опіки та піклування Олевської міської ради від 20.02.2019 року щодо доцільності позбавлення батьківських пав ОСОБА_4 (а.с.10).

З копії висновку органу опіки та піклування Олевської міської ради від 20.02.2019 року вбачається, за доцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_4 , 1986 року народження, відносно його малолітньої дочки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з тих підстав, що він протягом двох років не спілкується з дитиною, не приймає участі у вихованні дитини, не забезпечує належних умов для її проживання, не цікавиться її моральним і фізичним станом здоровя, не утримує фінансово (а.с.9).

На даний час у ОСОБА_4 виникла заборгованість по стягненню аліментів в розмірі 59573,96 грн. за виконавчим листом виданим Олевським районним судом Житомирської області за № 287/82/17-ц від 28.08.2017 року (а.с.8).

В судовому засіданні ОСОБА_3 пояснила, що ОСОБА_4 не приймає участі у вихованні дитини, не спілкується та не цікавиться дитиною на протязі двох років, не забезпечує її матеріально, однак на підтвердження зазначених обставин не надала належних доказів крім довідки -розрахунку по заборгованості по сплаті аліментів за виконавчим листом №287/82/17-ц.

Інформацією стосовно працевлаштування ОСОБА_4 позивач ОСОБА_3 не володіє.

Відповідно до ст. 164 СК України однією з підстав для позбавлення батьківських прав батьків є ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Згідно частин 1,2 статті 12 Закону України « Про охорону дитинства » виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

Частиною 1 статті 4 Закону України « Про охорону дитинства » встановлено, що діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили.

Згідно з п.15 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року « Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав », позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками (п. 16).

Відповідно до п.18 Постанови , зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення батьківських прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

З матеріалів справи та з пояснень позивача вбачається, що участь батька у вихованні дочки була недостатньою.

Частиною 6 статті 19 СК України визначено, що суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

За таких обставин суд не погоджується із висновком органу опіки та піклування Олевської міської ради від 22.02.2019 року щодо доцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_4 відносно його малолітньої дочки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , оскільки даний висновок належним чином необґрунтований та не підтверджується відповідними доказами, винесення даного висновку ґрунтується тільки на словах матері ОСОБА_3 .

Під час розгляду справи в суді позивачем також не було надано доказів щодо винної поведінки батька по ухиленню від виховання дитини, одна лише заборгованість по сплаті аліментів не може бути підставою для застосування для відповідача крайнього заходу у вигляді позбавлення батьківських прав.

Таким чином, проаналізувавши детально дійсні обставини справи, суд приходить до висновку, що в матеріалах справи відсутні об`єктивні та безсумнівні докази свідомого нехтування відповідачем своїми батьківськими обов`язками стосовно дочки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Враховуючи, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, потреби в застосуванні якого щодо відповідача на даний час немає, а також те , що такий захід може унеможливити в подальшому відновлення відносин батька та дитини, суд приходить до висновку про необхідність, не позбавляючи відповідача батьківських прав, надати йому можливість налагодити стосунки з дочкою та попередити його про необхідність змінити ставлення до виховання дитини.

Керуючись ст.ст.2, 10, 11, 12, 13, 258, 259, 263, 264, 265, 273 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

УХВАЛИВ :

В позові ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про позбавлення батьківських прав - відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Якщо в судомому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Житомирської області через Олевський районний суд Житомирської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повний текст рішення буде складено та оголошено 08.11.2019 року о 16 год 45 хв.

Суддя: М. В. Ковальчук