Синельниківський міськрайонний суд Дніпропетровської області
Справа № 191/2518/19
Провадження № 2/191/624/19
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
28.11.2019
Синельниківський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді Твердохліб А.В.
за участю секретаря Яришевої Н.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі м. Синельникове цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , 3-тя особа Синельниківська міська рада про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,
Позивач ОСОБА_1 , звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 , 3-тя особа Синельниківська міська рада про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В обґрунтування позовної заяви позивачем зазначено, що вона є власником квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Даною квартирою вона володіє на підставі свідоцтва про право власності на житло від 31 січня 2000 року. Відповідач є колишнім чоловіком позивача, в листопада 2018 року шлюб між ними було розірвано. Відповідач за місцем реєстрації не проживає з 2012 року по теперішній час.
До початку судового засідання позивач надала суду письмову заяву, в якій зазначив, що заявлені вимоги підтримує повністю, просить розгляд справи здійснювати без її присутності, не заперечує проти проведення заочного розгляду справи.
Представник третьої особи до початку судового засідання також надала заяву, в якій просить розгляд справи здійснювати без її участі, позовні вимоги визнає та не заперечує проти їх задоволення.
Відповідач в судове засідання не з`явився за невідомою суду причиною, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином судовими повістками, які були направлені відповідно до п. 2 ч. 7 ст. 128 ЦПК України за адресою його місця проживання, зареєстрованою у встановленому законом порядку.
При таких обставинах суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення у відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
Дослідивши надані суду докази та проаналізувавши встановлені обставини у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Згідно з положеннями частини 1 статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі (ч. 5 ст. 81 ЦПК України).
Частиною 1 статті 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Відповідно до частини 1 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права (ч. 2 ст. 263 ЦПК України). Частиною 5 статті 263 ЦПК України визначено, що обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Як встановлено судом і таке вбачається з матеріалів справи, позивач та відповідач є власниками квартири АДРЕСА_2 на підставі свідоцтва про право власності на житло від 31 січня 2000 року (а.с. 7).
З копії довідки, виданої квартальним комітетом № 14 від 21.06.2019 року, вбачається, що у квартирі, розташованій за адресою: АДРЕСА_1 , дійсно зареєстрований ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , але з січня 2012 року за вказаною адресою фактично не проживає (а.с. 8).
Частиною 1 статті 316 ЦК України встановлено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Відповідно статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна (ч. 2 ст. 317 ЦК України).
Статтею 319 ЦК України встановлено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Держава не втручається у здійснення власником права власності.
При цьому, відповідно ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом (ч. 2 ст. 321 ЦК України).
Статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року, також закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. При цьому, на зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна. Обмеження чи втручання в право власника можливе лише з підстав, передбачених законом.
Аналізуючи викладене, суд приходить до висновку про те, що чинне законодавство України не передбачає визнання власника таким, що втратив право користування належним йому майном, задоволення позову призведе до звуження непорушного права відповідача на користування своєю власністю на власний розсуд.
За таких обставин позовна заява ОСОБА_1 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням не ґрунтується на нормах чинного законодавства, а тому задоволенню не підлягає.
Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України судові витрати з відповідача не стягуються.
Керуючись статтею 41 Конституції України, статями 316-321, 405 Цивільного кодексу України, статтями 2-4, 81, 89, 141, 259, 263, 264-265, 268, 282, 284, 356 Цивільного процесуального кодексу України, суд
В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , 3-тя особа Синельниківська міська рада про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача, яка може бути поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Суддя: А. В. Твердохліб