Справа № 125/176/15-ц
Провадження № 22-ц/801/423/2019
Головуючий у суді 1-ї інстанції Хитрук В. М.
Доповідач:Рибчинський В. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 березня 2019 рокуСправа № 125/176/15-цм. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

судді-доповідача: Рибчинського В.П.,

суддів: Голоти Л.О., Денишенко Т.О.,

за участю секретаря судового засідання Топольської В.О., представника позивача ОСОБА_3 - адвоката Личманюка А.В., відповідача ОСОБА_5, та її представника ОСОБА_6, розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу за апеляційною скаргою представника позивача ОСОБА_3 - адвоката Куца Ярослава Олександровича на рішення Барського районного суду Вінницької області, ухвалене 10 грудня 2018 року під головуванням судді Хитрука В.М. у м. Бар, у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5, третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Балківська сільська рада Барського району Вінницької області, про встановлення порядку користування земельною ділянкою,

в с т а н о в и в:

В січні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_5, третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Балківська сільська рада Барського району Вінницької області, про встановлення порядку користування земельною ділянкою, мотивуючи свої вимоги тим, що 14.03.1994 року рішенням виконкому Балківської сільської ради Барського району Вінницької області № 33, ОСОБА_8 передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,06 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, на якій він побудував житловий будинок. ОСОБА_8 померІНФОРМАЦІЯ_1. Спадщину після його смерті отримала ОСОБА_9 Після смерті ОСОБА_9 спадкоємцями за заповітом є в рівних частках ОСОБА_3 та ОСОБА_5. З метою розподілу спадкового майна 26.07.2011 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 укладено мирову угоду, затверджену судом, за умовами якої за ОСОБА_3 визнано право власності на 60,9 % житлового будинку і господарських споруд, розташованих за адресою: АДРЕСА_1; за ОСОБА_5 визнано право власності на 39,1 % житлового будинку і господарських споруд, розташованих за адресою: АДРЕСА_1. Питання користування земельною ділянкою у мировій угоді не було врегульовано. Балківська сільська рада Барського району провела поділ вказаної земельної ділянки та 12.09.2012 року видала рішення відповідно до якого ОСОБА_3 виділено 0,0623 га, ОСОБА_5 виділено 0,0398 га, землі спільного користування - 0,0003 га. Однак, між сторонами не існує домовленості щодо порядку користування даною земельною ділянкою, що перешкоджає розділити її в натурі та здійснити приватизацію. Позивач ОСОБА_3 просив суд встановити порядок користування земельною ділянкою, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 як співвласниками житлового будинку.

Рішенням Барського районного суду Вінницької області від 10 грудня 2018 року в задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги.

На апеляційну скаргу надійшов відзив ОСОБА_5, в якому вона просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Барського районного суду Вінницької області від 10 грудня 2018 року - без змін. Зазначає, що на даний час до державного реєстру прав запис про скасування державної реєстрації прав ОСОБА_5 на земельні ділянки площею 0,0341 га та 0,0057 га, що знаходяться за адресою АДРЕСА_1 за кадастровими номерами НОМЕР_1 та НОМЕР_2 не внесено, а тому вона володіє зазначеними земельними ділянками на праві приватної власності.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши докази в їх сукупності, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення, дійшла до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на наступне.

Згідно ч. 1-3, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 264 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам судове рішення відповідає.

Судом встановлено, що відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна від 05.12.2018 року № 148085248 ОСОБА_5 є власником земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, площею 0,0057 га кадастровий номер: НОМЕР_2, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1. Номер запису про право власності 8402279, дата державної реєстрації 16.01.2015 року.

Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна від 05.12.2018 року № 148084397 ОСОБА_5 є власником земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, площею 0,0341 га кадастровий номер: НОМЕР_1, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1. Номер запису про право власності 8400829, дата державної реєстрації 16.01.2015 року.

Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позову виходив з того, що позивачем не надано суду жодного доказу в обґрунтування своїх позовних вимог щодо необхідності встановлення порядку користування земельною ділянкою.

Колегія суддів погоджується з такими висновками з огляду на наступне.

Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Згідно із частиною першою ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядженням своїм майном.

У відповідності до статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Відповідно до ст. 373 ч. 4 ЦК України власник земельної ділянки має право використовувати її на свій розсуд відповідно до її цільового призначення.

Відповідно до ст. 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Згідно зі ст. 126 ЗК України право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Відповідно до ст. 5 ч.1 цього Закону у Державному реєстрі прав реєструються речові права та їх обтяження на земельні ділянки.

У відповідності до ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, а в ст.317 ЦК України вказано, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Статтею 321 ЦК України передбачена непорушність права власності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Разом з тим, за змістом частини першої статті 377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

Згідно з частиною другою статті 120 ЗК України, якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об'єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

Відповідно до роз'яснень, що містяться у пунктах 19, 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року №7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» у справах за позовом учасників спільної власності на землю про встановлення порядку володіння й користування спільною земельною ділянкою, на якій розташовані належні їм жилий будинок, господарські будівлі та споруди, суд з'ясовує і враховує можливість нормального користування будинком і здійснення догляду за ним, розташування господарських будівель, споруд, необхідність зведення будівель, розташування плодово-ягідних насаджень співвласників, можливість проходу з вулиці на подвір'я тощо. Враховуються також вимоги санітарних правил і правил протипожежної безпеки. В разі неможливості перенесення співвласником господарських будівель і насаджень на надану в його користування частину ділянки суд має обговорити питання про відповідну грошову компенсацію.

Виходячи з того, що порядок користування спільною земельною ділянкою, у тому числі тією, на якій розташовані належні співвласникам жилий будинок, господарські будівлі та споруди, визначається насамперед їхньою угодою залежно від розміру їхніх часток у спільній власності на будинок, суд, відповідно до статті 88 ЗК України, бере до уваги цю угоду при вирішенні спорів як між ними самими, так і за участю осіб, котрі пізніше придбали відповідну частку в спільній власності на землю або на жилий будинок і для яких зазначена угода також є обов'язковою. Це правило стосується тих випадків, коли жилий будинок було поділено в натурі.

З матеріалів справи вбачається, що згідно заповіту від 18 лютого 2003 року ОСОБА_9 на випадок її смерті заповідала все належне їй майно ОСОБА_3 та ОСОБА_10 порівну (а.с. 7 т. 1).

26 липня 2011 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 було затверджено мирову угоду, згідно якої: за ОСОБА_3 визнано право власності на 60,9 % житлового будинку і господарським споруд, розташованого по АДРЕСА_1, за ОСОБА_5 визнано право власності на 39,1 % житлового будинку і господарським споруд, розташованого по АДРЕСА_1 (а.с. 9 т. 1).

Разом з тим з наявних в матеріалах справах документів вбачається, що рішенням виконавчого комітету Балківської сільської ради народних депутатів Барського району Вінницької області від 14.03.1994 року передано в приватну власність ОСОБА_8 земельну ділянку площею 0,06 га в АДРЕСА_1 для обслуговування житлового будинку і господарських будівель.

Відомостей про те, чи приймав хтось спадщину на зазначену земельну ділянку після його смерті в матеріалах справи не міститься.

Відповідно до ухвали Барського районного суду Вінницької області від 26.07.2011 року про затвердження мирової угоди відбувся поділ спадкового майна, зокрема лише житлового будинку із господарськими спорудами, однак щодо поділу земельної ділянки мова не йде.

Також слід відмітити, що з заяви ОСОБА_5 від 12.10.2011 року вбачається, що вона просила виготовити технічну документацію зі складання державного акту на право власності на земельну ділянку, яка передана їй у власність за рішенням 9 сесії 6 скликання від 26.08.2011 року площею 0,024 га в АДРЕСА_1 (а.с. 38 т 2). Проте зазначене рішення в матеріалах справи не міститься.

При цьому, згідно постанови Вінницького апеляційного адміністративного суду від 31 березня 2016 року та, відповідно, витягів від 05.03.2019 року з державного реєстру речових прав на нерухоме майно реєстрація права власності на земельні ділянки кадастрові номери НОМЕР_1 та НОМЕР_2 зареєстроване за ОСОБА_5 скасовано.

За вказаних обставин та за відсутності правовстановлюючих документів на спірні земельні ділянки, немає правових підстав для встановлення порядку користування сторонами зазначеною земельною ділянкою за вище вказаною адресою, тому висновок суду першої інстанції про недоведеність позову є обґрунтованим.

При цьому доводи апеляційної скарги щодо безпідставності посилань суду першої інстанції на належність зазначених земельних ділянок ОСОБА_5 хоч і знайшли своє підтвердження, однак такий висновок не спростовують.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

З наведених мотивів, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення а рішення Барського районного суду Вінницької області від 10 грудня 2018 року без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_3 - адвоката Куца Ярослава Олександровича залишити без задоволення.

Рішення Барського районного суду Вінницької області від 10 грудня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 07 березня 2019 року.

Суддя-доповідач: /підпис/ В.П. Рибчинський

Судді: /підпис/ Л.О. Голота

/підпис/ Т.О. Денишенко

Згідно з оригіналом: В.П. Рибчинський