"19" березня 2019 р. Справа №150/109/19
Провадження по справі №2-о/150/13/19
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2019 року с. Мазурівка

Суддя Чернівецького районного суду Вінницької області Суперсон С.П., розглянувши матеріали заяви першого заступника керівника Могилів-Подільської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Березівської сільської ради Чернівецького району Вінницької області, заінтересована особа Головне управління Держгеокадастру у Вінницькій області про визнання спадщини відумерлою,-

ВСТАНОВИВ:

На розгляд суду надійшла заява першого заступника керівника Могилів-Подільської місцевої прокуратури ОСОБА_1 в інтересах держави в особі Березівської сільської ради Чернівецького району Вінницької області, заінтересована особа Головне управління Держгеокадастру у Вінницькій області про визнання спадщини відумерлою.

Ухвалою суду від 22 лютого 2019 року вказану заяву було залишено без руху та надано заявникові строк для усунення недоліків заяви, а саме заява не містить належних обґрунтувань підстав для представництва прокурором органу місцевого самоврядування в суді з посиланням на докази про нездійснення або неналежне здійснення Березівською сільською радою Чернівецького району Вінницької області захисту інтересів держави.

На виконання узвали суду перший заступник керівника Могилів-Подільської місцево прокуратури подав пояснення, втім вимоги ухвали по суті не виконав.

Відповідно до ст.294,337 ЦПК України, справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених ЦПК України, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду.

Відповідно до ч. 5 ст. 175 ЦПК України у разі пред'явлення позову особою, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, в заяві повинні бути зазначені підстави такого звернення.

Пунктом 5 частини 3 статті 175 ЦПК України передбачено, що саме в позовній заяві зазначаються докази, що підтверджують кожну обставину.

Відповідно до ч. 4 ст. 56 ЦПК України прокурор, який звертається в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених ст.. 185 ЦПК України.

Відповідно до пункту третього частини першої статті 131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Європейський Суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) неодноразово звертав увагу на участь прокурора в суді на боці однієї зі сторін як обставину, що може впливати на дотримання принципу рівності сторін. Оскільки прокурор або посадова особа з аналогічними функціями, пропонуючи задовольнити або відхилити … скаргу, стає противником або союзником сторін у справі, його участь може викликати в однієї зі сторін відчуття нерівності (рішення у справі "Ф. В. проти Франції" (F.W. v. France) від 31.03.2005, заява 61517/00, пункт 27).

Водночас існує категорія справ, де підтримка прокурора не порушує справедливого балансу. Так, у справі "Менчинська проти Російської Федерації" (рішення від 15.01.2009, заява N 42454/02, пункт 35) ЄСПЛ висловив таку позицію (у неофіційному перекладі):

"Сторонами цивільного провадження виступають позивач і відповідач, яким надаються рівні права, в тому числі право на юридичну допомогу. Підтримка, що надається прокуратурою одній зі сторін, може бути виправдана за певних обставин, наприклад, при захисті інтересів незахищених категорій громадян (дітей, осіб з обмеженими можливостями та інших категорій), які, ймовірно, не в змозі самостійно захищати свої інтереси, або в тих випадках, коли відповідним правопорушенням зачіпаються інтереси великого числа громадян, або у випадках, коли потрібно захистити інтереси держави".

Водночас, ЄСПЛ уникає абстрактного підходу до розгляду питання про участь прокурора у цивільному провадженні. Розглядаючи кожен випадок окремо Суд вирішує наскільки участь прокурора у розгляді справи відповідала принципу рівноправності сторін.

У Рекомендаціях Парламентської ОСОБА_2 Європи від 27.05.2003 N 1604(2003) "Про роль прокуратури в демократичному суспільстві, заснованому на верховенстві закону" щодо функцій органів прокуратури, які не відносяться до сфери кримінального права, передбачено важливість забезпечити, щоб повноваження і функції прокурорів обмежувалися сферою переслідування осіб, винних у скоєнні кримінальних правопорушень, і вирішення загальних завдань щодо захисту інтересів держави через систему відправлення кримінального правосуддя, а для виконання будь-яких інших функцій були засновані окремі, належним чином розміщені і ефективні органи.

Враховуючи викладене, з урахуванням ролі прокуратури в демократичному суспільстві та необхідності дотримання справедливого балансу у питанні рівноправності сторін судового провадження, зміст пункту 3 частини першої статті 131-1 Конституції України щодо підстав представництва прокурора інтересів держави в судах не може тлумачитися розширено.

Відтак, прокурор може представляти інтереси держави в суді у виключних випадках, які прямо передбачені законом. Розширене тлумачення випадків (підстав) для представництва прокурором інтересів держави в суді не відповідає принципу змагальності, який є однією із засад правосуддя (пункт 3 частини другої статті 129 Конституції України).

Положення пункту 3 частини першої статті 131-1 Конституції України відсилає до спеціального закону, яким мають бути визначені виключні випадки та порядок представництва прокурором інтересів держави в суді. Таким законом є Закон України "Про прокуратуру".

Відповідно до частини третьої статті 23 цього Закону прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб'єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті.

Отже, виключними випадками, за яких прокурор може здійснювати представництво інтересів держави в суді, є порушення або загроза порушення інтересів держави. Ключовим для застосування цієї норми є поняття "інтерес держави".

У Рішенні Конституційного Суду України у справі за конституційними поданнями Вищого арбітражного суду України та Генеральної прокуратури України щодо офіційного тлумачення положень статті 2 Арбітражного процесуального кодексу України (справа про представництво прокуратурою України інтересів держави в арбітражному суді) від 08.04.99 N 3-рп/99 Конституційний Суд України, з'ясовуючи поняття "інтереси держави" висловив позицію про те, що інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб'єктів права власності та господарювання тощо (п. 3 мотивувальної частини).

Інтереси держави можуть збігатися повністю, частково або не збігатися зовсім з інтересами державних органів, державних підприємств та організацій чи з інтересами господарських товариств з часткою державної власності у статутному фонді. Проте держава може вбачати свої інтереси не тільки в їх діяльності, але й в діяльності приватних підприємств, товариств.

З урахуванням того, що "інтереси держави" є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.

У даній справі прокурор обґрунтував наявність "інтересів держави" тим, що сільська рада не захищає протягом тривалого часу, а саме з квітня 2005 року та по теперішній час свої інтереси шляхом звернення до суду із заявою про визнання спадкового майна земельного паю відумерлою спадщиною. Окрім того, сільська рада повідомила прокуратуру, що не має змоги самостійно вирішити питання про визнання земельного паю відумерлою спадщиною через відсутність у штаті юриста та не заперечила проти представництва інтересів держави в особі Березівської сільської ради Могилів-Подільською місцевою прокуратурою. У звязку із чим вважає, що наявні підстави для звернення прокурора до суду із даною заявою в інтересах Березівської сільської ради.

Водночас пункт 3 частини першої статті 131-1 Конституції України передбачає можливість представництва прокурором інтересів держави у виключних випадках.

Аналіз частини третьої статті 23 Закону України "Про прокуратуру" дає підстави стверджувати, що прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох випадках:

- якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб'єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження;

- у разі відсутності такого органу.

Перший "виключний випадок" передбачає наявність органу, який може здійснювати захист інтересів держави самостійно, а другий - відсутність такого органу. Однак підстави представництва інтересів держави прокуратурою у цих двох випадках істотно відрізняються.

У першому випадку прокурор набуває право на представництво, якщо відповідний суб'єкт владних повноважень не здійснює захисту або здійснює неналежно.

"Не здійснення захисту" виявляється в усвідомленій пасивній поведінці уповноваженого суб'єкта владних повноважень - він усвідомлює порушення інтересів держави, має відповідні повноваження для їх захисту, але всупереч цим інтересам за захистом до суду не звертається.

"Здійснення захисту неналежним чином" виявляється в активній поведінці (сукупності дій та рішень), спрямованій на захист інтересів держави, але яка є неналежною.

"Неналежність" захисту може бути оцінена з огляду на встановлений порядок захисту інтересів держави, який серед іншого включає досудове з'ясування обставин порушення інтересів держави, обрання способу їх захисту та ефективне здійснення процесуальних прав позивача.

Так, захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні суб'єкти владних повноважень, а не прокурор.

У Рекомендаціях Парламентської ОСОБА_2 Європи від 27.05.2003 № 1604 (2003) "Про роль прокуратури в демократичному суспільстві, заснованому на верховенстві закону" щодо функцій органів прокуратури, які не належить до сфери кримінального права, наголошено, що вкрай важливо забезпечити, щоб повноваження і функції прокурорів обмежувалися сферою переслідування осіб, винних у скоєнні кримінальних правопорушень, і щоб загальні завдання щодо захисту інтересів держави вирішувалися через систему здійснення кримінального правосуддя, а для виконання будь-яких інших функцій було засновано окремі, належним чином розміщені та ефективні органи.

З урахуванням ролі прокуратури у демократичному суспільстві та необхідності дотримання справедливого балансу стосовно рівноправності сторін судового провадження зміст пункту 3 частини 1 статті 1311 Конституції України щодо підстав представництва прокурора інтересів держави в судах не може тлумачитися розширено.

Отже, прокурор може представляти інтереси держави у суді у виключних випадках, які прямо передбачені законом (рішення ВС від 05.12.2018 у справі № 923/129/17).

У кожному такому випадку прокурор повинен навести (а суд перевірити) причини, які перешкоджають захисту інтересів держави належним суб'єктом, і які є підставами для звернення прокурора до суду.

Прокурор не може вважатися альтернативним суб'єктом звернення до суду і замінювати належного суб'єкта владних повноважень, який може і бажає захищати інтереси держави.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 20.09.2018 у справі №924/1237/17.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України, в тому числі, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів.

Березівська сільська рада Чернівецького району Вінницької області, відповідно до положень чинного законодавства наділена правом і має можливість самостійно вирішувати питання місцевого значення (у т.ч. шляхом звернення до суду), а також скористатися правовою допомогою для належного захисту її інтересів.

Абстрактні твердження прокурора, що сільська рада несе втрати звязку із тим, що земельний пай не визнаний відмерлою спадщиною є формальними, оскільки не містять посилання на те, що зазначене має місце належними та допустимими доказами. Не зазначено також й суми витрат, не зясовано та не надано доказів про те, яким чином на даний час використовується вказана земельна ділянка, чи знаходиться на даний час в оренді фермерських господарств як не витребуваний пай, в результаті чого орган місцевого самоврядування, можливо, отримує кошти, що може спростувати твердження прокурора про втрати. Прокурором не зясовано та не надано доказів щодо іншого майна, яке залишилося після смерті власника земельного паю, а тому, в суду виникають підстави вважати, що прокурор вибірково підходить до захисту прав та інтересів держави.

При подачі позову першим заступником керівника Могилів-Подільської місцевої прокуратури не зазначено жодних належних причин неможливості здійснення сільською радою, яка є самостійною юридичною особою з відповідною процесуальною дієздатністю, захисту своїх прав та охоронюваних законом інтересів в судовому порядку. Саме лише посилання на відсутність в штаті сільської ради посади юриста теж не підтверджує цього. Не надано доказів щодо фінансової неспроможності сільської ради скористатись правовою допомогою.

Більше того, саме лише посилання в позовній заяві на те, що уповноважений орган не здійснює або неналежним чином здійснює відповідні повноваження, для прийняття заяви для розгляду недостатньо. У такому разі прокурор повинен надати належні та допустимі докази відповідно до вимог процесуального закону (наприклад, внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань про вчинене кримінальне правопорушення на підставі статті 367 Кримінального кодексу України (службова недбалість); вирок суду щодо службових осіб; докази накладення дисциплінарних стягнень на державних службовця, які займають посаду державної служби в органі державної влади та здійснює встановлені для цієї посади повноваження, за невиконання чи неналежне виконання службових обов'язків тощо).

Зазначене узгоджується з усталеними правовими висновками Верховного Суду від 07.12.2018 у справі № 924/1256/17, від 23.10.2018 у справі № 926/03/18, від 23.09.2018 у справі № 924/1237/17.

Відповідно до ч. 3 ст. 185 ЦПК України, якщо позивач (заявник) відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 ЦПК України, сплатить суму судового збору, позовна заява (заява) вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач (заявник) не усунув недоліки позовної заяви (заяви) у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

За наведених підстав, заява першого заступника керівника Могилів-Подільської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Березівської сільської ради Чернівецького району Вінницької області, заінтересована особа Головне управління Держгеокадастру у Вінницькій області про визнання спадщини відумерлою підлягає поверненню заявникові.

Керуючись ст.ст. 175, 185, 353, 354 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

Заяву першого заступника керівника Могилів-Подільської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Березівської сільської ради Чернівецького району Вінницької області, заінтересована особа Головне управління Держгеокадастру у Вінницькій області про визнання спадщини відумерлою вважати неподаною і повернути заявникові.

Копію ухвали невідкладно надіслати рекомендованим поштовим відправленням із повідомленням заявникові.

Оригінал заяви разом з доданими до неї документами повертаються після набрання ухвалою законної сили.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до Вінницького апеляційного суду протягом пятнадцяти днів з дня отримання її копії позивачем.

СУДДЯ С.П. СУПЕРСОН