233 № 233/2518/19
ЗАОЧНЕ Р І Ш Е Н Н Я
21 листопада 2019 року Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області у складі:
головуючого судді Мартиненко В. С. ,
за участю секретаря судового засідання Ліман С.М.,
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в м. Костянтинівка цивільну справу за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -
В С Т А Н О В И В:
Представник позивача в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи позивач був повідомлений належним чином, надав клопотання про розгляд справи за відсутності представника позивача.
Відповідач в судове засідання не з`явився, про час і місце його проведення був повідомлений належним чином, про причини неявки не повідомив, клопотання про розгляд справи за його відсутності та відзив на позов не надав.
Ухвалою Костянтинівського мiськрайонного суду Донецької області від 21.11.2019 року постановлено провести заочний розгляд зазначеної справи.
З`ясувавши обставини справи, дослідивши докази, подані на їх підтвердження, суд дійшов таких висновків.
Судом встановлено, що 30.12.2014 р. між ПАТ КБ ПриватБанк та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір, шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, копія якої долучена до матеріалів справи. ОСОБА_1 отримав кредитну картку, строк дії останньої 31 жовтня 2019 року, з встановленим банком кредитним лімітом, який з 31.01.2017 року складав 600 грн, здійснював витрати та платежі на погашення заборгованості, в результаті чого станом на 25.03.2019 року за відповідачем утворилась заборгованість за кредитним договором.
З 21 травня 2018 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» змінило назву на акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк».
Відповідно до ч.1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно з ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.
Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Згідно з ст. 610 ЦК України порушення зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Згідно з ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язань настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.
З розрахунку заборгованості, наданого позивачем, вбачається, що відповідач систематично користувався кредитною карткою в межах встановленого банку кредитного ліміту та здійснював платежі на погашення заборгованості.
- 590,69 грн заборгованість за простроченим тілом кредиту;
- 9795,07 грн заборгованість за пенею, нарахованої на прострочене зобов`язання;
- 2649,20 грн заборгованість за пенею, нарахованої за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн; а також штраф відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов і Правил надання банківських послуг:(фіксована частина) в розмірі 500,00 грн, штраф (процентна складова) в розмірі 651,75 грн.
Суд, вирішуючи питання обґрунтованості вимог за наведеним розрахунком, дійшов висновку про те, що відповідачем не спростовано отримання ним кредитних коштів за період з 24.11.2015 року по 29.06.2016 року в сукупному розмірі 3692,23 грн та наявності заборгованості за тілом кредиту в розмірі 398,41 грн, що є різницею між сукупним розміром витрат позичальника у зазначений період та сукупним розміром платежів, здійснених позичальником на погашення заборгованості та спрямованих позивачем на погашення заборгованості за тілом кредиту, в розмірі 3293,82 грн, що підтверджується банківською випискою з особистого рахунка відповідача та відповідним розрахунком заборгованості, наданим позивачем.
Проте позивачем не обґрунтовано розрахунок в частині заборгованості за процентами за користування кредитними коштами з таких підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно з ч. 8 ст. 49, ч. 2 ст. 53 ЗУ «Про банки та банківську діяльність» надання безпроцентних кредитів забороняється, за винятком передбачених законом випадків. Банку забороняється встановлювати процентні ставки та комісійні винагороди на рівні нижче собівартості банківських послуг у цьому банку.
З розрахунку заборгованості за кредитним договором, наданого позивачем, та з виписки по особовому рахунку відповідача вбачається, що з 01.03.2017 року позивач розпочав здійснювати банківську операцію «списання процентів за користування кредитним лімітом» за рахунок яких стала збільшуватися база, на яку нараховуються проценти за користування кредитними коштами, а отже, банком стала використовуватися формула нарахування процентів N*M/365*(2 або 1)*Y=Z, де N заборгованість за кредитом (поточне тіло кредиту, нараховані відсотки та санкції (в попередньому місяці), M процентна ставка, 360/365 кількість днів у році, 2 або 1 коефіцієнт процентної ставки (1 застосовується у разі належного виконання зобов`язань, 2 підвищення процентної ставки за несвоєчасне погашення кредитної заборгованості), Y кількість днів за які здійснюється нарахування, Z сума нарахованих процентів.
Проте така формула для нарахування процентів не відповідає умовам договору, вимогам, передбаченим ч. 1 ст. 1048 ЦК України, зі змісту яких випливає, що проценти нараховуються лише на суму позики, а також вимогам, передбаченим ч. 2 ст. 550 ЦК України, відповідно до яких проценти на неустойку не нараховуються. Судом не встановлені умови договору, відповідно до яких можливе погашення за рахунок кредитних коштів раніше нарахованих процентів та неустойки.
Вказаний висновок відповідає правовій позиції, викладеної в постанові Верховного Суду від 06 червня 2018 року у справі №325/1163/16-ц.
В розрахунку позивача, наданого для обґрунтування позовних вимог щодо наявності заборгованості за період з 24.11.2015 року по 25.03.2019 року, позивач виклав відомості про розмір витрат позичальника, розмір нарахованих процентів, про розмір відсотків, погашених за рахунок кредиту, та про базу, яка використовується для розрахунку процентів - складова заборгованість за наданим кредитом.
З вказаного розрахунку вбачається, що всупереч умовам договору та вимогам закону до бази, на яку нараховуються проценти окрім витрат, для яких розрахунок заборгованості за процентами здійснюється за процентною ставкою 43,2 % річних, було включено раніше нараховані проценти та неустойка, але не погашені відповідачем.
Зокрема, з 01.07.2016 року окрім тіла кредиту як базу для нарахування процентів було використано проценти, які нарахував позивач станом на 30.06.2016 року в розмірі 19,96 грн. Отже, судом здійснюється розрахунок лише для тієї частини заборгованості, яка всупереч умовам договору та вимог закону була включена до бази, на яку нараховувалась заборгованість за процентами та до якої застосовано процентну ставку 43,2 % річних.
Застосовуючи формулу N*M/365*Y=Z, де N тіло кредиту (в грн.), M процентна ставка (М/100), 365 кількість днів у році, Y кількість днів за які здійснюється нарахування, Z сума нарахованих процентів (в грн), отримуємо наступний розрахунок заборгованості за процентами:
У липні 2016 року база, на яку необґрунтовано нараховувалась заборгованість за процентами дорівнювала 19,96 грн. Враховуючи те, що кількість днів у періоді з 01.07.2016 року по 31.07.2016 року складає 31 день, а процентна ставка, яка застосовувалась позивачем, дорівнювала 43,2 % річних, отримуємо такий розрахунок:
19,96* 43,2% (/100) / 365 * 31 (день) = 0,73 (грн), а отже позивачем безпідставно нарахована заборгованість за процентами в розмірі 0,73 грн.
Аналогічну математичну операцію здійснено для періоду з 01.08.2016 року по 31.08.2016 року, коли база, яка була необґрунтовано включена до розрахунку заборгованості за процентами була збільшена ще на 18,19 грн - раніше нараховані проценти, проте не погашені позичальником, що у підсумку дорівнювала 38,15 грн (19,96 + 18,19) / 31 день (кількість днів у періоді) = 1,39 грн; у період з 01.09.2016 року по 30.09.2016 року база, яка була необґрунтовано включена до розрахунку заборгованості за процентами була збільшена ще на 16,12 грн - раніше нараховані проценти, проте не погашені позичальником, а також 50 грн пені, що у підсумку дорівнювала 104,27 грн (38,15 + 16,12 + 50) / 30 днів (кількість днів у періоді) = 3,70 грн; у період з 01.10.2016 року по 31.10.2016 року база, яка була необґрунтовано включена до розрахунку заборгованості за процентами була збільшена ще на 35,70 грн - раніше нараховані проценти, проте не погашені позичальником, а також 100 грн пені, що у підсумку дорівнювала 239,97 грн (104,27 + 35,70 + 100) / 31 день (кількість днів у періоді) = 8,80 грн; у період з 01.11.2016 року по 30.11.2016 року база, яка була необґрунтовано включена до розрахунку заборгованості за процентами була збільшена ще на 46,81 грн - раніше нараховані проценти, проте не погашені позичальником, а також 100 грн пені, що у підсумку дорівнювала 386,78 грн (239,97 + 46,81 + 100) / 30 днів (кількість днів у періоді) = 13,73 грн.
А у підсумку, розмір заборгованості за процентами за користування кредитом, який був нарахований позивачем необґрунтовано за період з 01.07.2016 року по 30.11.2016 року, дорівнює 28,35 грн, що є сумою вищенаведених доданків.
З 01.12.2017 року позивачем проценти на заборгованість за кредитом не нараховувалися.
Крім того, з розрахунку заборгованості наданого позивачем, вбачається, що внаслідок присвоєння позивачем заборгованості статусу простроченої, під час розрахунку процентів позивач використовував подвійний коефіцієнт, тобто вдвічі збільшуючи суму нарахованих процентів. Так, у період з 01.09.2016 року по 30.11.2016 року позивачем були нараховані проценти в сукупному розмірі 138,01 грн із застосування множника 2. Разом з тим, судом не встановлені умови договору, за якими можливе застосування такого коефіцієнту. А отже, розмір процентів, нарахованих таким методом у відповідний період, підлягає зменшенню вдвічі, а саме: за період з 01.09.2016 року по 30.11.2016 року на 69,00 грн (138,01 / 2 = 69,00).
Підсумовуючи всі вищенаведені розрахунки, суд дійшов висновку про те, що позивачем було необґрунтовано нараховано заборгованість за процентами в розмірі 97,35 грн, що є сумою необґрунтовано нарахованих процентів за період з 01.09.2016 року по 30.11.2016 року в сумі 28,35 грн та необґрунтовано нарахованих процентів із застосуванням подвійного коефіцієнта в розмірі 69,00 грн.
Враховуючи те, що заборгованість за простроченим тілом кредиту, яку просить стягнути позивач з відповідача в розмірі 590,69 грн складається з 398,41 грн - заборгованість за витратами, здійсненими позичальником (тіло кредиту), та заборгованості за процентами, які були нараховані позивачем за період з 24.11.2015 року по 30.11.2016 року в сукупному розмірі 192,28 грн, та разом з тим, судом встановлено, що позивачем було необґрунтовано нараховані проценти за кредитом в розмірі 97,35 грн, суд дійшов висновку про те що вказана сума має бути відняти від сукупної суми заборгованості за процентами, яку просить стягнути позивач в межах простроченого тіла кредиту. Отримуємо такий розрахунок 192,28 97,35 = 94,93 (грн).
Позовні вимоги щодо наявності заборгованості за пенею та штрафом є необґрунтованими з таких підстав.
Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Згідно з ч. 2 ст. 551 ЦК України якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.
Судом не встановлено наявність умов кредитного договору щодо розміру неустойки. Посилання позивача про те, що вказаний розмір передбачений Умовами та правилами надання банківських послуг не спростовує висновок суду з таких підстав.
Суд не бере до уваги умови кредитного договору, викладені в Умовах та правилах надання банківських послуг, та витяг з тарифів обслуговування кредитних карт Універсальна, долучених до матеріалів справи, оскільки позивачем залишилось не доведеним, що Умови та Правила надання банком кредиту та вказаний витяг з тарифів є складовою кредитного договору, а саме те, що вони укладені в один день, тобто в день підписання позичальником заяви позичальника, і позичальник розумів, що саме ці Умови він мав на увазі, підписуючи заяву.
Вказаний висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду у справі № 342/180/17 від 03 липня 2019 року, відповідно до якої за таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачці Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.
Крім того, за положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.
21.10.2015 року Верховним Судом України у справі №6-2003цс15 було винесено постанову, в якій був викладений висновок про те, що відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.
Оскільки позивач одночасно просить стягнути і штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань і пеню, нараховану на прострочене зобов`язання, і пеню, нараховану за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн, суд на підставі вищевикладеного висновку щодо застосування норм права, який відповідно до ст. ч. 4 ст. 263 ЦПК України має бути врахований судом, дійшов висновку про те, що нараховані пені та штраф не можуть бути стягнуті з відповідача одночасно, оскільки стосуються одного порушення порушення строків виконання зобов`язання з повернення кредитної заборгованості.
Крім того, при нарахуванні відповідачу заборгованості за пенею та штрафом позивачем не враховані положення Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02 вересня 2014 року та який набув чинності з 15 жовтня 2014 року (далі - Закон № 1669 -УП).
Відповідно до ст. 2 Закону № 1669-УП на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому КМУ переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особа підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому КМУ переліку, де проводилася антитерористична операція. Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобов`язані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції.
Відповідно до ч.ч.1,2,3 ст.11 «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1669 УП цей Закон набирає чинності з дня, наступного за днем його опублікування і втрачає чинність через шість місяців з дня завершення антитерористичної операції, крім пункту 4 ст.11 «Прикінцеві та перехідні положення» цього Закону.
На виконання абзацу 3 п.5 ст.11 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» розпорядженням Кабінету Міністрів України від 30.10.2014 р. № 1053-р затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція.
Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 05.11.2014 р. № 1079-р зупинено дію розпорядження Кабінету Міністрів України від 30.10.2014 р. у № 1053 «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція».
02 грудня 2015 року Кабінетом Міністрів України прийнято розпорядження № 1275-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, та визнання такими, що втратили чинність, деяких розпоряджень Кабінету Міністрів України».
Пунктом 1 та 3 вказаного Розпорядження, затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, згідно з додатком та визнано такими, що втратили чинність: розпорядження Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 року № 1053 «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція»; розпорядження Кабінету Міністрів України від 5 листопада 2014 року № 1079 «Про зупинення дії розпорядження Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 року № 1053».
Судом встановлено, що зареєстрованим місцем проживання відповідача є селище Стінки Новодмитрівської сільської ради Костянтинівського району Донецької області, яке відповідно до розпоряджень КМУ від 30.10.2014 р. та від 02.12.2015 р. входить до переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція.
З урахуванням викладеного суд дійшов висновку про те, що вимоги стягнення пені та штрафу є необґрунтованими. А отже, в цій частині позовних вимог необхідно відмовити.
Оскільки судом була встановлена необґрунтованість нарахування пені відповідачу та, разом з тим, з розрахунку заборгованості, наданого позивачем, вбачається, що ним на погашені пені 30.07.2017 року та 08.08.2017 року були спрямовані кошти відповідача, сплачені ним для погашення заборгованості, в сукупному розмірі 400,80 грн, суд дійшов висновку про необхідність віднести вказану суму в порядку черговості, який передбачений ст. 534 ЦК України, на погашення заборгованості за процентами за користування кредитом, а потім на погашення заборгованості за тілом кредиту, яку просить стягнути позивач. Отримуємо такий розрахунок 94,93 400,80 = - 305,87 (грн); 398,41 305,87 = 92,54 (грн).
Підсумовуючи наведене, суд дійшов висновку про те, що з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» необхідно стягнути заборгованість за кредитним договором № б/н від 30.12.2014 року станом на 25.03.2019 року, яка включає 92 гривні 54 копійки - заборгованість за тілом кредиту. В іншій частині позовних вимог необхідно відмовити.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України у зв`язку із частковим задоволенням позову з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені ним судові витрати зі сплати судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, що дорівнює 12,53 грн.
Керуючись ст.ст. 141, 259, 264-265, 273, 279, 280 - 282, 289, п.п.15.5 розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України,-
В И Р І Ш И В:
Позов Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 30.12.2014 року станом на 25.03.2019 року, яка включає заборгованість за тілом кредиту в розмірі 92 (дев`яноста двох) гривень 54 копійок.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору, в розмірі 12 (дванадцяти) гривень 53 копійок.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Донецького апеляційного суду через Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Суддя