ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 липня 2019 року

м.Суми

Справа №592/5470/19

Номер провадження 22-ц/816/3935/19

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Хвостика С. Г. (суддя-доповідач),

суддів - Левченко Т. А. , Орлов І. В.

розглянув у порядку письмового позовного провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання»

на рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 13 травня 2019 року, ухваленого у складі судді Костенка В.Г., у м. Суми, повний текст якого складений 13 травня 2019 року,

в с т а н о в и в:

08 квітня 2019 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до Публічного акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 13 травня 2019 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у сумі 49511 грн 12 коп. без відрахувань податків і зборів.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання» на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 768 грн 40 коп.

Вказане рішення суду відповідач оскаржив в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить змінити рішення суду в частині стягнення з товариства на користь позивача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, зменшивши суму стягнення у цій частині з 49511 грн 12 коп. до 45645 грн 93 коп., з послідуючим утриманням з цієї суми податків і обов`язкових платежів.

В доводах апеляційної скарги зазначається, що суд першої інстанції неправильно визначив розмір середньоденної заробітної плати позивача, що згідно довідки товариства становить 418 грн 77 коп., а не 426 грн 82 коп., як визначив суд першої інстанції. Також, на думку відповідача, суд першої інстанції помилився у кількості робочих днів при обчисленні розміру середнього заробітку позивача за весь час затримки розрахунку при звільненні, у зв`язку з чим навів власний розрахунок.

Відзив на апеляційну скаргу від позивача не надходив.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що на день звільнення ОСОБА_1 з роботи заробітна плата йому виплачена не була, так як відповідач провів з ним повний фактичний розрахунок лише 02 квітня 2019 року, тому стягнув середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 27 червня 2018 року по 02 квітня 2019 року, тобто, по день фактичного розрахунку, що становить 116 робочих днів у сумі 49511 грн 12 коп., виходячи із розміру середньоденної заробітної плати в сумі 426 грн 82 коп.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах з ПАТ «Сумське НВО», а 26 червня 2018 року позивача було звільнено за власним бажанням у зв`язку з невиконанням власником умов колективного договору за ч. 3 ст. 38 КЗпП України, що підтверджується даними трудової книжки (а.с. 5).

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 24 жовтня 2018 року стягнуто з відповідача на його користь суму нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, в тому числі вихідну допомогу, а всього у сумі 65161 грн 16 коп. (а.с. 7).

Однак, належні позивачу до виплати кошти були виплачені йому у повному обсязі лише 02 квітня 2019 року (а.с. 9, 10).

Звертаючись до суду з даним позовом, ОСОБА_1 просив стягнути середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні по день фактичного розрахунку.

Відповідно до вимог статей 116, 117 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

У разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Виходячи з пункту 1 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100, з відповідними змінами (далі - Порядок), цей Порядок застосовується, зокрема, у випадку, коли згідно з чинним законодавством виплати проводяться виходячи із середньої заробітної плати.

Пунктом другим Порядку передбачено, що у випадку збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.

Згідно з пунктом, 3 та 4 Порядку при обчисленні середньої заробітної плати у всіх випадках її збереження включаються: основна заробітна плата: доплати і надбавки (за надурочну роботу та роботу в нічний час; суміщення професій і посад; розширення зон обслуговування або виконання підвищених обсягів робіт робітникам-почасовикам; високі досягнення в праці (високу професійну майстерність); умови праці; інтенсивність праці; керівництво бригадою, вислугу років та інші. При обчисленні заробітної плати за останні два місяці, не враховуються виплати за час, протягом якого зберігається середній заробіток працівника (за час виконання державних і громадських обов`язків, щорічної і додаткової відпусток, відрядження тощо) та допомога у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю.

Як передбачено пунктом 8 Порядку, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом останніх двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час затримки розрахунку, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (абз. 2 пункту 8 Порядку).

Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного число робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства (абзац 3 пункту 8 Порядку). Такий порядок обчислення середнього заробітку застосовується незалежно від форми власності підприємства.

Як було встановлено судом першої інстанції, у ПАТ «Сумське НВО» станом на день звільнення позивача діяв неповний трьохденний робочий тиждень, установлений наказом від 21 березня 2014 року № 75.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позовних вимог щодо стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, оскільки матеріалами справи доведено і відповідачем не заперечуються обставини того, що позивачу своєчасно при звільненні з ПАТ «Сумське НВО» не було виплачено сум, що належали йому від підприємства, тому є підстави для стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні за період з 27 червня 2018 року (перший робочий день на підприємстві після звільнення позивача) і по 02 квітня 2019 року (день фактичного розрахунку).

При цьому, колегія суддів вважає, що визначаючи розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, суд першої інстанції, ураховуючи вимоги ст.ст. 12, 80, 81 ЦПК України, обґрунтовано виходив з того, що середньоденна заробітна плата позивача становить 426 грн 82 коп., тому розмір середнього заробітку за період з 27 червня 2018 року по 02 квітня 2019 року, виходячи із триденного робочого тижня, становить 49511 грн 12 коп. (426,82 грн. * 116 днів).

Доводи апеляційної скарги та надана відповідачем суду апеляційної інстанції довідка (а.с. 42), відповідно до яких розмір середньоденного заробітку позивача має становити 418 грн 77 коп. не спростовують розрахунку розміру середньоденного заробітку, наведеного судом першої інстанції, який відповідає вимогам Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100, так як відповідач не обґрунтував суми вказаного ним розміру середньоденного заробітку відповідним розрахунком, тому місцевий суд обґрунтовано взяв до уваги наведений позивачем розрахунок, який був зроблений, виходячи із розміру середнього заробітку, обчисленого із суми вихідної допомоги та кількості фактично відпрацьованих днів у цьому розрахунковому періоді, та визначив розмір середньоденної зарплати в сумі 426 грн 82 коп.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що відповідач в порушення вимог ст.ст. 81, 83, 84 ЦПК України не надав вказаний доказ у вигляді довідки про розмір середньоденної заробітної плати позивача під час розгляду даної справи в суді першої інстанції. Також, в порушення вимог п. 6 ч. 2 ст. 356, ч. 3 ст. 367 ЦПК України відповідач не додав вказаний доказ і до апеляційної скарги, ураховуючи, що довідка ПАТ «Сумське НВО» від 18 червня 2019 року за № 16-07/751 про заробітну плату колишнього працівника ОСОБА_1 була надана апеляційному суду лише разом із заявою про усунення недоліків апеляційної скарги, без наведення поважності причин неподання вказаного нового доказу до суду першої інстанції, тому на підставі ч. 3 ст. 367 ЦПК України вказаний доказ не може бути прийнятий до уваги під час апеляційного перегляду справи, оскільки був наданий апеляційному суду без додержання порядку і строків його подання.

Також, перевіривши доводи апеляційної скарги щодо правильності визначення судом першої інстанції кількості робочих днів для обчислення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції вірно вказав кількість робочих днів у спірному періоді з огляду на обставини того, що і сам відповідач наголошував на тому факті, що на підприємстві діє триденний робочий тиждень. Відтак, посилання в апеляційній скарзі на кількість робочих днів у грудні 2018 року (7 робочих днів) та січні 2019 року (11 робочих днів) не відповідає дійсності, так як спростовується наказом ПАТ «Сумське НВО» від 21 березня 2014 року за № 75 про встановлення неповного робочого тижня. При цьому, на думку колегії суддів, судом першої інстанції правильно включений у спірний період і день фактичного розрахунку, тобто 02 квітня 2019 року, що відповідає вимогам статті 117 КЗпП України та роз`ясненням, які містяться у пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці».

Відтак, колегія суддів вважає, що судом з`ясовані обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, його висновки відповідають вимогам закону та обставинам справи, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, тому підстав для зміни чи скасування рішення суду першої інстанції з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, не вбачається.

За таких обставин, коли суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому таке судове рішення необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Відповідно до ч. 6 ст. 19, п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України судове рішення у даній справі, як малозначній, не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст.ст. 367; 374 ч. 1 п. 1; 375; 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання» залишити без задоволення, а рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 13 травня 2019 року у даній справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Повне судове рішення складено 22 липня 2019 року.

Судді: С.Г. Хвостик (суддя - доповідач)

Т.А. Левченко

І.В. Орлов