ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 2029/4926/12 Головуючий суддя І інстанції Ізмайлов І. К.
Провадження № 22-ц/818/1092/19 Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: Спори, що виникають із договорів позики, кредиту, банківського вкладу
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2019 року м. Харків.

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого судді Яцини В.Б.

суддів колегії: Бурлака І.В., Кіся П.В.,

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 24 жовтня 2018 року по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В :

В травні 2012 року Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» звернулося до суду зі вказаним позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4

Позивач зазначив, що 01 грудня 2006 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Український промисловий банк» та ОСОБА_3 укладено кредитний договір № 839-06-КВ, відповідно до якого позивач надав відповідачеві кредит у сумі 8297,82 доларів США з розрахунку 10,5 % річних за весь час фактичного користування кредитом на строк з 01 грудня 2006 року по 30 листопада 2011 року.

Відповідно до п. 2.4., 2.5 договору, повернення кредиту здійснюється щомісячно частками у розмірі не менш як 138,30 доларів США по 10 число (включно) кожного місяця, починаючи з місяця, наступного за місяцем отримання кредиту.

Виконання ОСОБА_3 зобов'язань щодо погашення кредиту забезпечено порукою відповідно до укладеного договору поруки № 834/06-КВ-П від 01 грудня 2006 року між ТОВ «Український промисловий банк» та ОСОБА_4

30 червня 2010 року між ТОВ «Укрпромбанк», АТ «Дельта Банк» та Національним банком України було укладено договір про передачу активів та кредитних зобов'язань ТОВ «Укрпромбанк» на користь АТ «Дельта Банк», відповідно до якого позивачу перейшло право вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами.

Позивач свої зобов'язання виконав належним чином, а відповідач в порушення взятих на себе зобов'язань систематично не виконував умови кредитного договору.

Виходячи з наведеного позивач просив стягнути солідарно з відповідачів суму заборгованості за кредитним договором № 839-06-КВ від 01 грудня 2006 року, яка станом на 07 травня 2012 року становить 37266,29 грн. грн., яка складається з: заборгованості за кредитом - 26735,00 грн., заборгованості за відсотками в розмірі 8292,40 грн., заборгованості за комісіями в розмірі - 2240,89 грн.

Ухвалою судді Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 13 червня 2012 року провадження у цивільній справі відкрито.

Заочним рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 11 квітня 2013 року позов Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задоволено.

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Харкова 02 листопада 2016 року заяву відповідачки задоволено, заочне рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 11 квітня 2013 року по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором -скасовано.

Представник позивача подав суду заяву про розгляд справи за його відсутністю, на підставі наявних доказів.

Відповідач ОСОБА_3 про час і місце судового засідання повідомлявся належним чином та своєчасно, про що свідчать розписки про отримання судових повідомлень, про причини неявки суду не повідомив, відзив на позовну заяву не надав.

Відповідач ОСОБА_4 про час і місце судового засідання повідомлялась належним чином та своєчасно, про що свідчать розписки про отримання судових повідомлень, про причини неявки суду не повідомила.

Представник відповідача ОСОБА_4 - ОСОБА_5 у судове засідання не з'явилась, подала суду заяву про розгляд справи за її відсутності.

У письмовому відзиві позов не визнала та проти його задоволення в частині вимог до ОСОБА_4 заперечувала зазначивши, що відповідно до умов кредитного договору термін повернення кредитних коштів встановлено до 30.11.2011 року, а його повернення передбачено щомісячними частинами не менше 138,30 доларів США не пізніше 10 числа кожного місяця. В той же час законом передбачено, що порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки, а якщо такий строк договором не встановлено то порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явив вимоги до поручителя.

Вимога позивача за припиненою порукою не може бути задоволена.

Позивач у своїй відповіді на відзив відповідача ОСОБА_4 зазначив, що кінцевий строк виконання зобов'язання за договором кредиту встановлено 30.11.2011, а позовна заява направлена до суду 17.05.2012 року без пропуску встановленого шестимісячного строку, крім того договір поруки не припинено.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 24 жовтня 2018 року частково задоволено позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» 37266,29 грн. (тридцять сім тисяч двісті шістдесят шість грн. 29 коп.)

В задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором - відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» 372,66 грн. (триста сімдесят дві грн. 66 коп.) понесених витрат по сплаті судового збору.

В апеляційній скарзі ПАТ «Дельта Банк» просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні вимог до поручителя, та задовольнити позовні вимоги в цій частині.

В обґрунтування скарги зазначено, що висновок суду про припинення поруки є передчасним. Вказали, що ОСОБА_3 кредит було надано строком до 30.11.2011 та Банком було подано позов 27.05.2012 без пропуску шестимісячного строку для пред'явлення вимог до поручителя. Зауважено, що відмова суду у стягненні з ОСОБА_4 навіть в частині грошових коштів за останній місяць дії кредитного договору значно порушило право банку на захист порушеного права.

Відзиву на апеляційну скаргу нас час винесення постанови відповідачами подано не було.

Частина третя статті 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, лише якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього.

Згідно до ст. 368 ЦПК України суд апеляційної інстанції розглянув справу за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими для апеляційного провадження, які передбачені у ч. 1 ст. 369 ЦПК України, з огляду на зміст та ціну позову, без повідомленням учасників справи.

У ч. 13 ст. 7 ЦПК України передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до вказаних норм ЦПК України, вислухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

За правилами ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

З огляду на те, що рішення суду першої інстанції оскаржене лише в частині відмови у задоволенні позовних вимог до поручителя, то суд апеляційної інстанції переглядає оскаржуване рішення лише в цій частині на підставі ч. 1 ст. 367 ЦПК України.

У статті 375 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

У статті 263 ЦПК України визначені наступні вимоги до законності і обґрунтованість судового рішення:

1. Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

2. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

3. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

4. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

5. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині відповідає.

Судом першої інстанції встановлено, що 01 грудня 2006 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Український промисловий банк» та ОСОБА_3 укладено кредитний договір № 839-06-КВ за умовами якого банк надав кредит у сумі 8297,82 доларів США з розрахунку 10,5% річних за весь час фактичного користуванням кредитом на строк з 01 грудня 2006 року по 30 листопада 2011 року.

Відповідно до умов зазначеного договору повернення кредиту повинно здійснюватися щомісячно частками у розмірі не менше 138,30 доларів США по 10 число (включно) кожного місяця.

Для забезпечення належного виконання ОСОБА_3 своїх зобов'язань по кредитному договору, між ТОВ «Укрпромбанк» та ОСОБА_4 01 грудня 2006 року укладено договір поруки № 834/06-КВ-П.

Між Товариством з обмеженою відповідальністю «Український промисловий банк» та ОСОБА_3 24 червня 2009 року укладено додатковий договір № 1 до договору № 839-06-КВ від 01.06.2006, яким внесені зміни до окремих пунктів договору кредиту в частині стягнення пені, сплати комісії.

Між ТОВ «Укрпромбанк», АТ «Дельта Банк» та Національним банком України 30 червня 2010 року було укладено договір про передачу активів та кредитних зобов'язань ТОВ «Укрпромбанк» на користь АТ «Дельта Банк», відповідно до якого позивачу перейшло право вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами.

Фактичний розмір невиконаного грошового зобов'язання за кредитним договором, при передачі активів та кредитних зобов'язань, у валюті кредиту станом на 01.06.2010 склав 4493,31 доларів США, що у гривневому еквіваленті за підрахунками сторін склало 30147,00 грн.

За розрахунками позивача станом на 07 травня 2012 року внаслідок порушення умов договору за відповідачем ОСОБА_3 утворилась прострочена заборгованість що складає 4383,71 долар США в тому числі 3346,1 долар США тіло кредиту, 1037,61 долар США відсотки та 2240,89 грн. комісія за ведення кредиту, що згідно курсу НБУ становить 37266,29 грн. грн., яка складається з: заборгованості за кредитом - 26735 грн., заборгованості за відсотками в розмірі 8292,40 грн., заборгованості за комісіями в розмірі - 2240,89 грн.

Відповідно до п. 2.4., 2.5., кредитного договору повернення кредиту здійснюється щомісячно частками у розмірі не менш як 138,30 доларів США по 10 число (включно) кожного місяця, починаючи з місяця, наступного за місяцем отримання кредиту.

З наданого позивачем розрахунку заборгованості за договором кредиту та виписки по рахунку, убачається, що з часу прийняття на баланс, з 01.07.2010, боржником не здійснено жодного платежу.

27 квітня 2012 року банк звернувся до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 з досудовою вимогою про дострокове виконання зобов'язань за кредитним договором у повному обсязі; а саме: впродовж 30 календарних днів із дати отримання цієї вимоги.

Однак відповідачі кредитні кошти у строки, передбачені вимогою, не повернули.

24 травня 2012 року банк звернувся до суду із зазначеним позовом.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції обґрунтовував свій висновок тим, що ОСОБА_3 не виконав умови кредитного договору № 839-06-КВ від 01 грудня 2006 року, тому з нього підлягає стягненню сума заборгованості за кредитом - 26735,00 грн., заборгованість за відсотками в розмірі 8292,4 грн., заборгованість за комісіями в розмірі - 2240,89 грн, а разом 37266,29 грн.

Вимоги до поручителя ОСОБА_4 суд залишив без задоволення оскільки дійшов висновку, що порука була припинена у зв'язку зі спливом строку пред'явлення вимог кредитора до поручителя.

Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції про пропуск ПАТ «Дельта Банк» шестимісячного строку для пред'явлення вимог кредитора до поручителя, з огляду на наступне.

Відповідно до норми ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У статті 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами:

1) письмовими, речовими і електронними доказами;

2) висновками експертів;

3) показаннями свідків.

У статті 77 ЦПК України вказано про належність доказів:

1. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

2. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

3. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

4. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

У статті 78 ЦПК України зазначено про допустимість доказів:

1. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом.

2. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Про достатність доказів вказано у ст. 80 ЦПК України:

1. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

2. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язані в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав.

Згідно до ч. 1 ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника.

За правилами ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового роту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із ч. 1 ст. 543 ЦК України, у разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в йому обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.

Відповідно до ст. 546 ЦК України, виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов'язання.

Нормами ч. 1 ст. 554 ЦК України передбачено, що у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов'язання, відповідає перед кредитором за завдані прострочення збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення.

В ст. 599 ЦК України зазначено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до частини другої статті 1054 та частини другої статті 1050 Цивільного кодексу України наслідками порушення боржником зобов'язання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право Заявника достроково вимагати повернення всієї суми кредиту.

Учасниками справи визнавались та не заперечували факт укладення спірного кредитного договору та факт неналежного виконання ОСОБА_3 своїх обов'язків за вказаним договором, а тому такі обставини не потребують доведення відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України, за якою обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців з дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя, якщо інше не передбачено законом. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року з дня укладення договору поруки, якщо інше не передбачено законом.

Як роз'яснено судам у абзаці 3 пункту 24 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30.03.2012 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» пред'явленням вимоги до поручителя є як направлення/вручення йому вимоги про погашення боргу (залежно від умов договору), так і пред'явлення до нього позову. При цьому в разі пред'явлення вимоги до поручителя кредитор може звернутися до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання.

При вирішенні питання про припинення поруки також підлягає врахуванню правовий висновок Верховного Суду України, викладений у постанові від 17.09.2014 у справі №6-53цс14.

Верховний Суд України зазначив, що, регулюючи правовідносини з припинення поруки у зв'язку із закінченням строку її чинності частина четверта статті 559 ЦК України передбачає три випадки визначення строку дії поруки: протягом строку, встановленого договором поруки (перше речення частини четвертої статті 559 ЦК України); протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання, якщо кредитор не пред'явить вимоги до поручителя (друге речення частини четвертої статті 559 ЦК України); протягом одного року від дня укладення договору поруки (якщо строк основного зобов'язання не встановлено або встановлено моментом пред'явлення вимоги), якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя (третє речення частини четвертої статті 559 ЦК України).

Аналіз зазначеної норми права дає підстави для висновку про те, що строк дії поруки (будь-який із зазначених у частині четвертій статті 559 ЦК України) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб'єктивного права кредитора й суб'єктивного обов'язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються.

Це означає, що зі збігом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, у тому числі застосування судових заходів захисту свого права (шляхом пред'явлення позову), кредитор вчиняти не може.

З огляду на преклюзивний характер строку поруки й обумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію даного виду забезпечення виконання зобов'язань застосоване в другому реченні частини четвертої статті 559 ЦК України словосполучення "пред'явлення вимоги" до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання як умови чинності поруки слід розуміти як пред'явлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. Зазначене положення при цьому не виключає можливість пред'явлення кредитором до поручителя іншої письмової вимоги про погашення заборгованості за боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання.

Отже, виходячи з положень другого речення частини четвертої статті 559 ЦК України слід дійти висновку про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов'язання за договором повинно бути пред'явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов'язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами) або з дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобов'язання (у разі якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем).

Таким чином, закінчення строку, установленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобов'язання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя.

В матеріалах справи міститься Досудова вимога Банку до ОСОБА_4 № 48.2-08/1075/12 від 27.04.2012, у якій кредитор вимагає від поручителя дострокового виконання зобов'язань за договорами поруки та кредиту (т. 1 а.с. 22).

Однак, вказана вимога від 27.04.2012 про дострокове виконання зобов'язань вчинена після закінчення строку виконання кредитного зобов'язання - 30.11.2011, тобто по суті вона є вимогою про стягнення вже простроченої заборгованості, про що свідчать умови п. 1.3 кредитного договору про повернення кредиту до 30.11.2011.

За умовами п. 2.4., 2.5., кредитного договору повернення кредиту здійснюється щомісячно частками у розмірі не менш як 138,30 доларів США по 10 число (включно) кожного місяця, починаючи з місяця, наступного за місяцем отримання кредиту.

Таким чином, шестимісячний строк для пред'явлення вимоги до поручителя стосовно сплати грошової суми за останній місяць дії кредитного договору почав спливати 11.11.2011, та закінчив спливати 11.05.2012, тоді як позов по справі було подано до суду поштою 17.05.2012, тобто з пропуском передбаченого ч. 4 ст. 559 ЦК України шестимісячного строку.

Таким чином, оскільки суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а доводи скарги цього висновку не спростовують, то відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Питання про перерозподіл судових витрат не вирішується відповідно до ст. 141 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 259, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 381-384, 389-391 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» - залишити без задоволення.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 24 жовтня 2018 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня прийняття, і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складено 18 березня 2019 року.

Головуючий -

В.Б. Яцина

Судді -

І.В. Бурлака.

П.В. Кісь.