Ухвала

21 березня 2019 року

м. Київ

справа № 761/20780/18

провадження № 61-5224ск19

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Крата В. І. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1, ОСОБА_2 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 22 жовтня 2018 року та постанову Київського апеляційного суду від 14 лютого 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства акціонерний комерційний банк «Львів» про захист прав споживачів та визнання кредитного договору недійсним,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до частини третьої статті 6 Закону України «Про доступ до судових рішень» суд при здійсненні судочинства може використовувати лише текст судового рішення, який опубліковано офіційно або внесено до Реєстру.

АналізЄдиного державного реєстру судових рішень свідчить, що у червні 2018 року ОСОБА_1, ОСОБА_2 звернулися з позовом до публічного акціонерного товариства акціонерний комерційний банк «Львів» (далі - ПАТ АКБ «Львів») про захист прав споживачів та визнання кредитного договору недійсним.

Позовна заява мотивована тим, що 04 липня 2017 року між ОСОБА_1 і ПАТ АКБ «Львів» укладено договір споживчого кредиту № 36789/08/2017 за програмою «Енергозбереження» на строк до 03 липня 2020 року з метою провести роботи по відновленню балкону. Фактично кредитні кошти були видані на рахунок ОСОБА_4, з яким позивач уклав договір на встановлення балкону, однак ОСОБА_1 не отримав балкон, передбачений договором № 100975 від 06 липня 2017 року. У зв'язку з даним фактом 29 серпня 2017 року позивач звернувся до Шевченківського управління поліції м. Києва по факту вчинення шахрайства.

Крім того, ОСОБА_2 не надавала згоди на укладення чоловіком кредитного договору, а тому позивачі вважали, що оспорюваний договір має бути визнаний недійсним. Також позивачі понесли втрати немайнового характеру внаслідок моральних страждань у зв'язку з порушенням їх прав як споживачів, оскільки товару досі не отримали, а кошти банком були переведені без законних підстав та в порушення умов кредитного договору. Позивачі просили суд визнати недійсним укладений 04 липня 2017 року кредитний договір № 36789/08/2017, стягнути з ПАТ АКБ «Львів» майнову шкоду у розмірі 1 643,00 грн та компенсацію моральної шкоди в розмірі 10 000 грн. Вирішити питання щодо стягнення судових витрат.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 22 жовтня 2018 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 14 лютого 2019 року, позовні вимоги ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ПАТ АКБ «Львів» про захист прав споживачів та визнання недійсним кредитного договору від 04 липня 2017 року № 36789/08/2017, що укладений між ОСОБА_1 та ПАТ АКБ «Львів», залишено без задоволення.

07 березня 2019 року ОСОБА_1, ОСОБА_2 засобами поштового зв'язку подали до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 22 жовтня 2018 року та постанову Київського апеляційного суду від 14 лютого 2019 року, у якій просять скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій і ухвалити нове рішення, яким направити справу на новий розгляд до Шевченківського районного суду м. Києва.

Касаційна скарга обґрунтована неправильним застосуванням судами норм матеріального права та порушенням норм процесуального права. Судами не були з'ясовані всі обставини, що мають значення для справи, не досліджено та не надано належної правової оцінки доказам. Зокрема, суди не звернули увагу на те, що оспорюваний кредитний договір містить неправдиву інформацію щодо сімейного стану ОСОБА_1, що призвело до введення в оману споживача. Крім того, суд першої інстанції, з висновками якого погодився і апеляційний суд, відмовив у витребуванні оригіналів квитанцій до прибуткового касового апарату та рахунок фактури, за відсутності яких неможливо перевірити правомірність процедури отримання кредитних коштів, указаних у договорі.

У відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких мотивів.

Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді, може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).

У частині третій статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Однією з основних засад судочинства є забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, встановлених законом (пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України, пункт 9 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Відповідно до пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п'ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Предметом касаційного оскарження є судові рішення, ухвалені у справі про визнання кредитного договору недійсним, стягнення майнової шкоди в розмірі 1 643 грн та компенсації моральної шкоди в розмірі 10 000 грн.

Отже, справа № 761/20780/18 не є справою з ціною позову, що перевищує п'ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Справа № 761/20780/18 є незначної складності та не належить до виключень, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України.

Європейський суд з прав людини зауважує, що національні суди мають вибирати способи такого тлумачення, які зазвичай можуть включати акти законодавства, відповідну практику, наукові дослідження тощо (VOLOVIK v. UKRAINE, № 15123/03, § 45, ЄСПЛ, 06 грудня 2007 року).

Тлумачення статті 19 ЦПК України свідчить, що малозначна справа є такою в силу своїх властивостей, незалежно від того чи визнавав її такою суд першої чи апеляційної інстанції. Оскільки частина шоста статті 19 ЦПК України розміщена в розділі 1 Загальних положень ЦПК України, то вона поширюються й на стадію касаційного провадження.

З урахуванням предмету позову, характеру правовідносин, складності справи, а також значення справи для сторін і суспільства, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу малозначною.

Посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню, касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Таким чином, оскаржені рішення ухвалені у малозначній справі. Тому у відкритті касаційного провадження слід відмовити, оскільки касаційна скарга ОСОБА_1, ОСОБА_2 подана на судові рішення, що не підлягають касаційному оскарженню.

Керуючись статтями 19, 260, 389, 394 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Відмовити ОСОБА_1, ОСОБА_2 у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 22 жовтня 2018 року та постанову Київського апеляційного суду від 14 лютого 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства акціонерний комерційний банк «Львів» про захист прав споживачів та визнання кредитного договору недійсним.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя В. І. Крат