ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3686/19 Справа № 205/9564/13-ц Суддя у 1-й інстанції - Басова Н. В. Суддя у 2-й інстанції - Лаченкова О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 листопада 2019 року Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду області в складі:

головуючого - Лаченкової О.В.

суддів - Варенко О.П., Городничої В.С.

при секретарі - Кошара О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпрі

апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» в особі філії АТ Укрексімбанк у місті Дніпрі

на рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 19 листопада 2018 року

по справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки,-

ВСТАНОВИЛА:

В листопаді 2013 року до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська надійшов позов Публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 19 листопада 2018 року позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки задоволено частково.

В рахунок погашення заборгованості за кредитними договорами:

№ 50208С31 від 08 вересня 2008 року, яка станом на 21 лютого 2011 року складає 3 882 331,23 грн. та складається з: заборгованості за кредитом у розмірі 345 428,20 доларів США, що еквівалентно 2 743 287,10 грн.; заборгованість за відсотками у розмірі 25 031,47 доларів США, що еквівалентно 198 792,42 грн., пеня у розмірі 122 608,27 грн. та 3 % річних за період у розмірі 29 201,55 доларів США, що станом на 11.10.2018р. еквівалентно 817 643,40 грн.;

№ 50208С32 від 08 вересня 2008 року, яка станом на 21 лютого 2011 року складає 1 723 100,01 грн. та складається з заборгованості за кредитом у розмірі 183 332,33 доларів США, що еквівалентно 1 455 970,30 грн., заборгованості за відсотками у розмірі 24 423,00 доларів США, що еквівалентно 193 960,13 грн., пеня у розмірі 73 169,50 коп. та 3 % річних за період з 12.10.2015р. по 11.10.2018р. у розмірі 17 164,17 доларів США, що станом на 11.10.2018р. еквівалентно 480 596,76 грн., -

звернуто стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором № 50208Z39 від 08 вересня 2008 року, який посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М. та зареєстрований в реєстрі за № 13398, укладений між Публічним акціонерним товариством «Державний експортно-імпортний банк України» (03125, м. Київ, вул. Антоновича, буд. 127, ) та ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ; паспорт серія НОМЕР_1 , виданий Ленінським РВ ДМУ УМВС України в Дніпропетровській області 14.11.1997р.; РНОКПП НОМЕР_2 ; зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ) нерухоме майно, а саме: квартиру АДРЕСА_2 , яка складається з: 1 коридор, 2 житлова, 3 житлова, 4 житлова, 5 кухня, 6 санвузол, І лоджія, ІІ балкон; загальною площею 62,9 кв.м., житловою площею 43,5 кв.м., та належить ОСОБА_1 на праві власності, шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження», з дотриманням вимог Закону України «Про іпотеку», за початковою ціною, встановленою на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, але не нижче 825 820,00 грн., на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності, під час проведення виконавчих дій.

Відстрочено виконання рішення в частині звернення стягнення на предмет іпотеки квартири АДРЕСА_2 , до закінчення дії мораторію, встановленого Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 3 червня 2014 року, № 1304-VII.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ; паспорт серія НОМЕР_1 , виданий Ленінським РВ ДМУ УМВС України в Дніпропетровській області 14.11.1997р.; РНОКПП НОМЕР_2 ; зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь Публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» (03125, м. Київ, вул. Антоновича, буд. 127, ) судові витрати у розмірі 4 188,20 грн., які складаються з: судового збору у розмірі 229,40 грн. та витрат на проведення судової експертизи у розмірі 3 958,80 грн.

В апеляційній скарзі Публічне акціонерне товариство «Державний експортно-імпортний банк України» в особі філії АТ Укрексімбанк у місті Дніпрі просить скасувати рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 19 листопада 2018 року у справі №205/9564/13-ц за позовом Публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» задовольнити в повному обсязі.

Відзивів на апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» на рішення Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 19 листопада 2018 року від інших учасників справи до суду не надходило.

Вислухавши доповідь судді, пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи частково позовні вимоги банку, суд першої інстанції дійшов до правильного та обґрунтованого висновку, що надані банком позичальнику кошти не були повернуті в повному обсязі, а тому банк не позбавлений права задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки у спосіб, передбачений законодавством.

Судом першої інстанції встановлено, що 08.09.2008р. між позивачем та ОСОБА_2 укладений кредитний договір № 50208С31, відповідно до умов якого, а також додаткових договорів № 50208С31-1 від 30.01.2009р., № 50208С31-2 від 17.08.2009р., № 50208С31-3 від 28.01.2010р., №50208С31-4 від 12.02.2010р., № 50208С31-5 від 29.12.2011р., остання отримала кредитні кошти у розмірі 350 209,20 доларів США строком до 07.08.2033р. (т.1, а.с.20-51).

Також, 08.09.2008р. між позивачем та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір № 50208С32, відповідно до умов якого, а також додаткових договорів № 50208С32-1 від 17.08.2009р., №50208С32-2 від 12.02.2010р., № 50208С32-3 від 29.12.2011р., остання отримала кредитні кошти у розмірі 190 000,00 доларів США строком до 07.09.2018р. (т.1, а.с.52-72).

Згідно з ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 30.06.2011р., яке набрало законної сили 12.07.2011р., стягнуто солідарно з ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на користь ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» заборгованість за кредитним договором № 50208С31 від 08.09.2008р. в розмірі 3 064 687,83 грн., яка складається з: заборгованості за кредитом у розмірі 345 428,20 доларів США, що еквівалентно 2 743 287,10 грн.; заборгованість за відсотками у розмірі 25 031,47 доларів США, що еквівалентно 198 792,42 грн.; пеня у розмірі 122 608,27 грн., а також заборгованість за кредитним договором № 50208С32 від 08.09.2008р. у розмірі 1 723 100,01 грн., яка складається з: заборгованості за кредитом у розмірі 183 332,33 доларів США, що еквівалентно 1 455 970,30 грн., заборгованості за відсотками у розмірі 24 423,00 доларів США, що еквівалентно 193 960,13 грн., пеня у розмірі 73 169,50 коп. (т.2, а.с.23-25).

Відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З позовної заяви вбачається, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 рішення суду належним чином не виконують, внаслідок чого позивачем відповідно до розрахунку нараховані 3 % річних на суму заборгованості за кредитними договорами № 50208С31 та 0208С31 від 08.09.2008р. за період з 12.10.2015р. по 11.10.2018р. у загальному розмірі 46 365,72 доларів США (т.3, а.с.47-58).

Стосовно нарахування позивачем відсотків та пені відповідно до умов кредитних договорів після ухвалення вищевказаного рішення суду, необхідно зазначити наступне.

Згідно до ст.1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Таким чином, враховуючи, що відповідачі умови кредитних договорів належним чином не виконували, позивач використав право дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України, та пені за порушення умов договору, шляхом стягнення цих коштів у судовому порядку.

Такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом.

Звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості засвідчує такі зміни, а відтак право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

З урахуванням викладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог в частині нарахування позивачем пені та відсотків за період після ухвалення рішення Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 30.06.2011р. у справі № 2-4486/11 про стягнення з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 заборгованості за кредитними договорами № 50208С31 та № 50208С32.

В забезпечення виконання зобов`язань за вищевказаними кредитними договорами між ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» та відповідачем, ОСОБА_1 , 08.09.2008р. укладено іпотечний договір №50208Z39, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М. за реєстровим номером 13398 (далі Договір іпотеки), згідно з яким відповідачем в іпотеку передане нерухоме майно, а саме квартира АДРЕСА_2 , яка складається з: 1 коридор, 2 житлова, 3 житлова, 4 житлова, 5 кухня, 6 санвузол, І лоджія, ІІ балкон; загальною площею 62,9 кв.м., житловою площею 43,5 кв.м. (т.1, а.с.17-19).

За приписами статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом; чинне законодавство (частина перша статті 598, статті 599 - 601, 604 - 609 ЦК України) не пов`язує припинення зобов`язання з прийняттям судового рішення.

Також відповідно до статті 1 Закону України від 5 червня 2003 року №898-IV "Про іпотеку", іпотека вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору (частина п`ята статті 3 Закону про іпотеку).

Іпотека припиняється у разі: припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору; реалізації предмета іпотеки відповідно до цього Закону; набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки; визнання іпотечного договору недійсним; знищення (втрати) переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її. Якщо предметом іпотечного договору є земельна ділянка і розташована на ній будівля (споруда), в разі знищення (втрати) будівлі (споруди) іпотека земельної ділянки не припиняється; з інших підстав, передбачених цим Законом. Наступні іпотеки припиняються внаслідок звернення стягнення за попередньою іпотекою. Відомості про припинення іпотеки підлягають державній реєстрації у встановленому законодавством порядку (стаття 17 Закону про іпотеку).

Відповідне регулювання наведено також у статті 593 ЦК України.

Отже, обґрунтованим є висновок суду першої інстанції, що наявність самого судового рішення про стягнення з боржника на користь кредитора заборгованості за кредитним договором за наведеними вище положеннями законодавства не є підставою для припинення грошового зобов`язання боржника і припинення іпотеки та не позбавляє кредитора права задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки у спосіб, передбачений законодавством.

Згідно з п.5.1 Договору іпотеки, у разі невиконання або неналежного виконання божником умов кредитного договору та/або порушення іпотекодавцем обов`язків, встановлених цим договором, іпотеко держатель має право вимагати дострокового виконання боржником своїх зобов`язань за кредитним договором, а у разі їх невиконання звернути стягнення на предмет іпотеки.

Згідно з ч.1 ст.35 Закону України «Про іпотеку», у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач направив передбачену ст. 35 Закону України «Про іпотеку» вимогу про усунення порушення відповідачу, яка була отримана останнім 13.11.2010 року.

Згідно з ч.1 ст.33 Закону України «Про іпотеку», у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, а відповідно до ч.3 ст.33 цього ж Закону звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Відповідно до п.5.2 Договору іпотеки звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або шляхом позасудового врегулювання на підставі застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в пункті 5.3 цього договору, або будь-яким іншим чином відповідно до законодавства України, чинного на дату звернення стягнення, за вибором іпотекодержателя.

Згідно з ст.41 Закону України «Про іпотеку» реалізація предмета іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду або за виконавчим написом нотаріуса, проводиться, якщо інше не передбачено рішенням суду, шляхом продажу на прилюдних торгах, у тому числі у формі електронних торгів, у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України "Про виконавче провадження", з дотриманням вимог цього Закону.

А тому, зважаючи на невиконання позичальником основного зобов`язання за вищевказаними кредитними договорами у позивача виникло право в рахунок погашення заборгованості звернути стягнення на предмет іпотеки.

Положеннями ч.1 ст.39 Закону «Про іпотеку» передбачено, що в разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації.

Відповідно до ч.6 ст.38 Закону України «Про іпотеку» ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. У разі невиконання цієї умови іпотекодержатель несе відповідальність перед іншими особами згідно з пріоритетом та розміром їх зареєстрованих прав чи вимог та перед іпотекодавцем в останню чергу за відшкодування різниці між ціною продажу предмета іпотеки та звичайною ціною на нього.

Згідно з п.п.б, п.5.3 Договору іпотеки звернення стягнення іпотекодержателя на предмет іпотеки, що не є державним майном, та задоволення вимог може здійснюватися у будь-який спосіб, на вибір іпотекодержателя, у тому числі іпотекодержатель має право від свого імені продати предмет іпотеки у будь-якій особі га підставі договору купівлі-продажу з дотриманням умов, визначених Законом України «Про іпотеку». При цьому, ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем та іпотекодержателем або на підставі оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності, яка проводиться на час звернення стягнення відповідно до чинного законодавства України. Іпотекодержатель зобов`язаний продати предмет іпотеки за найвищою ціною, яка запропонована будь-яким потенційним покупцем.

Виходячи зі змісту поняття «ціна», як форми грошового вираження вартості товару, послуг тощо, аналізу норм ст.ст. 38, 39 Закону «Про іпотеку», колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що у розумінні норми ст. 39 Закону «Про іпотеку» встановлення початкової ціни предмету іпотеки у грошовому вираженні визначається за процедурою, передбаченою ч. 6 ст. 38 цього Закону.

Як вбачається з позовної заяви, позивач просить звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження», з дотриманням вимог Закону України «Про іпотеку», за початковою ціною, встановленою на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності, під час проведення виконавчих дій.

Ухвалою Ленінського районного суд м. Дніпропетровська від 20.12.2017р. призначено у справі судово-технічну товарознавчу експертизу з метою встановлення ринкової вартості предмету іпотеки, станом на момент проведення експертизи, а саме: квартири, розташованої за адресою за адресою: АДРЕСА_3 , яка складається з: 1 коридор, 2 житлова, 3 житлова, 4 житлова, 5 кухня, 6 санвузол, І лоджія, ІІ балкон; загальною площею 62,9 кв.м., житловою площею 43,5 кв.м.

Відповідно до висновку експерта Дніпропетровського науково-дослідного інституту судових експертиз № 192-18, складеного 07.04.2018р., ринкова вартість спірної квартири станом на дату проведення експертизи склала 825 820,00 грн. (т.2, а.с. 190-212).

Таким чином, звернення стягнення на предмет іпотеки має бути здійснене за ціною, що не є меншою за оціночну 825 820,00 грн.

Оскільки позичальнику були надані кредитні кошти в іноземній валюті, а також відсутність доказів того, що спірна квартира не є єдиним житлом відповідача та не використовується для постійного проживання, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» розповсюджується на правовідносини, що виникли між сторонами, у зв`язку з чим така обставина є підставою для зупинення виконання рішення суду в частині звернення стягнення на предмет іпотеки на час дії вказаного Закону.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції неправильно застосував положення ст. ст. 7, 33 Закону України Про іпотеку та ст. 19 Закону України Про заставу та не врахував, що позивач звернувся до суду у цій справі не з вимогою про стягнення з відповідача цієї ж суми заборгованості, а саме для звернення стягнення на предмет іпотеки у межах заборгованості відповідачем виконання основного зобов`язання, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення суми, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки судом першої інстанції вірно задоволений позов в межах сум заявлених у позовній заяві.

Доводи ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України», що на дату звернення з позовом до суду, а також на дату ухвалення рішення, кредитні договори є чинними та обов`язковими до виконання сторонами, а тому зауваження суду першої інстанції щодо невірного нарахування відсотків та пені, начебто за межами її кредитного договору є хибними та правомірно до зазначених правовідносин підлягає застосуванню ст. 629, ч.1 ст. 1048 ЦК України, колегія суддів вважає необґрунтованими з огляду на наступне.

Пред`явивши вимогу про дострокове повернення кредиту та сплату відсотків за користування ним, кредитор відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України та умов укладеного договору змінив строк виконання основного зобов`язання. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості засвідчує такі зміни.

Посилання апелянта в апеляційній скарзі, що судом першої інстанції безпідставно було зазначено в резолютивній частині рішення вимоги щодо відстрочення виконання рішення в частині звернення стягнення на предмет іпотеки квартири АДРЕСА_2 , до закінчення дії мораторію, встановленого Законом України Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті від 03 червня 2014 року, №1304-VІІ, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки не ґрунтується на Законі та не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду справи.

Доводи апеляційної скарги щодо ненадання судом першої інстанції роз`яснень в мотивувальній та описовій частині рішення щодо зміни назви вулиці предмета іпотеки, колегією суддів не приймаються до уваги, оскільки не є підставою для скасування оскаржуваного рішення суду.

Приведені в апеляційній скарзі інші доводи про те, що суд не дав оцінки наданих ним доказам не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці, та особистого тлумачення апелянтом норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст.89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Порушень норм матеріального та процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування чи зміни рішення в оскарженій частині не встановлено, а тому апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду без змін.

Відповідно до ст.141 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишаючи рішення суду без змін не змінює розподіл судових витрат.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» в особі філії АТ Укрексімбанк у місті Дніпрі - залишити без задоволення.

Рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 19 листопада 2018 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя О.В.Лаченкова

Судді О.П.Варенко

В.С.Городнича