Справа №345/3112/18
Провадження № 2/345/54/2019
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17.01.2019 року м.Калуш

Калуський міськрайонний суд Івано-Франківської області у складі:

судді Якиміва Р.В.,

секретар судового засідання Гладенької Л.Ф.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2,ОСОБА_3,ОСОБА_4 про усунення у користуванні власністю, -

за участю позивача ОСОБА_1Ф .,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із даним позовом. В обґрунтування своїх позовних вимог ОСОБА_1 зазначив, щовін є власником домоволодіння по вул.Романа Шухевича,34 в с.Середній Угринів Калуського району Івано-Франківської області. Відповідачі ОСОБА_2,ОСОБА_3Б,ОСОБА_4 відмовляються звільнити житловий будинок , не відреагували на його вимогу про виселення з житлового будинку.Його до житлового будинку не допускають,пошкоджують житлові приміщення.Він неодноразово звертався до правоохоронних органів у звязку з їх неправомірними діями,однак станом на сьогоднішній день добровільно будинок відповідачі не звільнили. Просить суд винести рішення,яким зобовязати відповідачів не чинити йому перешкод у користуванні житлом шляхом виселення їх із належного йому на праві приватної власності будинку .

У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав повністю із підстав, наведених у позовній заяві. Пояснив суду ,що відповідачі в житловому будинку фактично не проживають,він проживає у м.Калуші ,однак не може попасти до житлового будинку,оскільки відповідачі поміняли у дверях замки і таким чином створили перешкоди у користуванні будинком.Просить виселити ОСОБА_2,ОСОБА_3,ОСОБА_4 із належного йому на праві приватної власності будинку по вул.Романа Шухевича,34 в с.Середній Угринів Калуського району.

Відповідачі в судове засідання не зявилися з невідомих суду причин,хоча про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином,про що свідчать розписки про вручення судових повісток.

Суд, вислухавши пояснення позивача, дослідивши та перевіривши всі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

ОСОБА_1 є власником житлового будинку по вул.Романа Шухевича,34 в с.Середній Угринів Калуського району Івано-Франківської області на підставі свідоцтва про право на спадщину, що підтверджується витягом свідоцтвом про право власності на нерухоме майно (а.с.3)

Відповідно до відомості про забезпеченість житлової площею виданої Середньоугринівською сільською радою Калуського району Івано-Франківської області від 20.09.2018 року та довідки виданої Середньоугринівською сільською радою Калуського району Івано-Франківської області від 12.11.2018 року в житловому будинку ,власноком якого є ОСОБА_1, крім нього зареєстрована його співмешканка ОСОБА_5 (а.с.9),з чого випливає,що відповідачі в житловому будинку по вул.Романа Шухевича,34 в с.Середній Угринів Калуського району не зареєстровані.

Відповідно до акту Середньоугринівської сільської ради Калуського району Івано-Франківської області від 20.12.2016 року ОСОБА_2,ОСОБА_3Б,ОСОБА_4 фактично по вул.Романа Шухевича,34 в с.Середній Угринів Калуського району не проживають,а ОСОБА_1 зареєстрований ,але фактично не проживає.Будь яких перешкод з боку ОСОБА_2,ОСОБА_3Б,ОСОБА_4 щодо користування житлом ОСОБА_1 комісією не встановлено (а.с.85).

Відповідно до акту Середньоугринівської сільської ради Калуського району Івано-Франківської області від 14.02.2017 року обставини встановлені актом від 20.12.2016 року не змінились (а.с.86).

Згідно ст. 321 ЦК України право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

За змістом зазначеної норми правом користування житлом, яке знаходиться у власності особи, мають члени сімї власника (подружжя, їх діти, батьки) та інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Разом з цим, згідно з положеннями ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до статті 157 Житлового кодексу членів сім'ї власника жилого будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених частиною першою статті 116 цього Кодексу.

Частиною першою статті 116 ЖК передбачено, якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення.

Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь- яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним.

Однак, в судовому засіданні не доведено, що відповідачі проживають разом з власником будинку ,повязані спільним побутом та чинять перешкоди саме у користуванні житлом, позивачем не надано доказів того, що відповідачі систематично руйнують чи псують майно, створюють неможливим його проживання у спірному будинку після вжиття до них заходів запобігання чи громадського впливу.

З доданих до матеріалів справи висновків працівників Калуського ВП ГУНП України вбачається,що неправомірні дії відповідачів відносно позивача знаходять часткове підтвердження,а саме в частині погроз та нецензурної лайки одного з відповідачів ОСОБА_4 та відсутні висновки щодо систематичного руйнування чи псування жилого приміщення, або використання його не за призначенням.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно із ст. 76, 77, 78 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України ,кожна сторона зобовязана довести ті обставини ,не які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень,крім випадків ,встановлених цим Кодексом.

У відповідності до положень статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Тож в судовому засіданні встановлено відсутність факту проживання відповідачів у спірному житловому приміщенні ,що підтверджує безпідставність позовної вимоги щодо усунення перешкод у користуванні житлом шляхом виселення їх із належного позивачу на праві приватної власності будинку ,а подані позивачем докази вказують на неприязні відносини між сторонами .

Дослідивши всі наявні у справі докази у їх сукупності та надавши їм оцінку, суд прийшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог про усунення перешкод в користуванні будинком шляхом виселення відповідачів, тому у задоволенні позову слід відмовити повністю.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Оскільки позивач ОСОБА_1 звільнений від сплати судового збору,так як являється інвалідом ІІ групи (а.с.18) ,а в його позові судом відмовлено,то судові витрати слід віднести за рахунок держави.

На підставі наведеного, відповідно до ст. 321, 391 ЦК України, керуючись ст.ст. 265-268, 354 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2,ОСОБА_3,ОСОБА_4 про усунення у користуванні власністю шляхом виселення без надання іншого житла - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Івано-Франківського Апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в тридцятиденний строк з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Повний текст рішення складено 22.01.2019.

Суддя