Справа № 445/878/18 Головуючий у 1 інстанції: Пилип"як П.В.
Провадження № 22-ц/811/2373/19 Доповідач в 2-й інстанції: Крайник Н. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 листопада 2019 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ в складі:

головуючої: Крайник Н. П.

суддів: Шеремета Н.О., Цяцяка Р. П.

при секретарі: Куцику І. Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Золочівського районного суду Львівської області від 07 травня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет позову ПАТ «Державний ощадний банк України» про поділ майна подружжя, -

в с т а н о в и в:

29.05.2018 року ОСОБА_2 звернувся з позовом до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя - грошових коштів в сумі 51300,00 грн., що знаходяться на депозитному рахунку № НОМЕР_1 , відкритому у ПАТ «Державний ощадний банк України» на ім`я ОСОБА_1 . Просив визнати за ним право власності на половину вкладу, що становить 25650,00 грн., з відповідною сумою відсотків по депозиту на зазначену суму.

Позовні вимоги обґрунтовував тим, що 05.11.2016 року між ним та відповідачем ( ОСОБА_1 ) було укладено шлюб. З березня 2018 року сторони разом не проживають. За час спільного проживання спільно нажитим майном є кошти, подаровані на весілля, доходи дружини, яка працювала продавцем, та його пенсії, як інваліда ІІІ групи та його періодичних доходів за роботу на будові. Зазначені кошти в сумі 51300,00 гривень відповідач поклала на депозит, оформивши договір депозиту № 188452513 від 22.01.2018 року на своє ім`я в ПАТ «Державний ощадний банк України». Вважає, що зазначені кошти є спільним майном подружжя та підлягають поділу в рівних частках, оскільки договір банківського вкладу укладено відповідачем за час перебування сторін у шлюбі, дружина діяла за його згодою та в інтересах сім`ї.

Оскаржуваним рішенням позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет позову ПАТ «Державний ощадний банк України», про поділ майна подружжя задоволено. Поділено спільне майно подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , а саме грошові кошти в розмірі 51300,00, гривень, що знаходяться на депозитному рахунку № НОМЕР_1 у ПАТ «Державний ощадний банк України» по 25650,00 гривень кожному, з 1/2 частиною відповідних відсотків по депозиту. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 705,00 гривень.

Рішення суду оскаржила ОСОБА_1

Вважає його незаконним, необґрунтованим, таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального права та з невідповідністю висновків суду обставинам справи.

Зазначає, що задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2 , суд першої інстанції виходив з того, що нею не надано належних доказів на підтвердження того, що грошові кошти в сумі 51300.00 грн, які знаходяться на депозитному рахунку № НОМЕР_1 у ПАТ «Державний ощадний банк України», є її особистою власністю, а тому за загальним правилом застосування презумпції спільності майна подружжя, згідно ст. 60 СК України, такі кошти є об`єктом спільної сумісної власності подружжя. Рішення суду першої інстанції не відповідає дійсним обставинам справи, наявним доказам та чинному законодавству. Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції не звернув увагу на те, що відповідно до ст.ст. 5,7 Закону України «Про державну допомогу сім`ям з дітьми» право на державну допомогу у зв`язку з вагітністю та пологами мають за цим законом всі жінки (у тому числі неповнолітні), та така допомога призначається і виплачується за місцем основної роботи (служби) жінки. Відтак, вважає, що така може бути виплачена лише жінкам, а тому не може вважається спільною сумісною власністю подружжя. Крім того, суд першої інстанції не врахував, що відповідно до ст.10 Закону України «Про державну допомогу сім`ям з дітьми» допомога при народженні дитини за цим Законом надається одному з батьків дитини (опікуну), який постійно проживає разом з дитиною. Виходячи з того, що дитина проживає разом з нею (відповідачкою), а позивач проживає окремо, допомога при народженні дитини виплачувалась їй, як матері дитини ( ОСОБА_1 ), вважає, що саме вона має право розпоряджатися цими коштами. Суд першої інстанції не врахував, що грошові кошти у розмірі 51300 грн., внесені нею на депозитний рахунок, які є предметом спору (поділу спільного майна подружжя), були сформовані за рахунок допомоги при народженні дитини - 24940 грн., коштів наданих родичами на день народження дитини - 14500 грн. та допомоги у зв`язку з вагітністю та пологами - 11860 грн.

Просить рішення суду скасувати та постановити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних мотивів.

У засіданні колегії суддів апелянт ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_3 скаргу підтримали з підстав наведених у ній, просили скаргу задоволити, рішення суду скасувати та ухвалити нову постанову, якою у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовити.

Відповідач ОСОБА_2 проти скарги заперечив, просив у задоволенні скарги відмовити.

Згідно вимог ст.ст. 12, 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до положень ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. До майна, що належить подружжю на праві спільної сумісної власності, відноситься: майно, набуте у шлюбі (за винятком речей індивідуального користування); доходи, отримані кожним із подружжя (заробітна плата, пенсія, стипендія тощо); речі, придбані для одного із подружжя для професійних занять (музичні інструменти, лікарське устаткування, оргтехніка тощо).

Відповідно до ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: майно, набуте до шлюбу; майно, набуте у шлюбі на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно, набуте у шлюбі за кошти, які належали їй чи йому особисто; житло, набуте у шлюбі внаслідок його приватизації; земельна ділянка, набута у шлюбі внаслідок приватизації; речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть тоді, коли вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя; премії, нагороди, які вона, він одержали за особисті заслуги (суд може визнати за другим з подружжя право на частку цієї премії, нагороди, якщо буде встановлено, що він своїми діями сприяв її одержанню); кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, яка їй, йому належала та відшкодування завданої моральної шкоди; страхові суми за обов`язковим чи добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, які були особистою приватною власністю кожного з подружжя; майно, набуте за час їхнього окремого проживання у зв`язку з фактичним припиненням шлюбних відносин (за рішенням суду); якщо у придбання майна вкладені, крім спільних коштів, і кошти, які належали одному з подружжя, то частка у цьому майні, відповідно до розміру внеску, є його особистою приватною власністю; якщо річ, що належить одному з подружжя, плодоносить, дає приплід або дохід (дивіденди), він є власником цих плодів, приплоду або доходу (дивідендів).

Статтею 61 СК України передбачено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Відповідно до ст. 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Як роз`яснив Пленуму Верховного суду України в п. 23 постанови від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК України, ч. 3 ст. 368 ЦК України, відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо.

Судом встановлено, що 05.11.2016 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 зареєстровано шлюб у Львівському міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у Львівській області, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 у сторін народився син ОСОБА_4 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 .

Згідно довідки № 1237 від 11.06.2018 року, виданої Золочівським УСЗН, ОСОБА_1 за період з груденя 2016 року по травень 2018 року отримала одноразову щомісячну допомогу при народженні дитини в сумі 24940,00 грн.

Згідно довідки про доходи ОСОБА_1 № 14 від 11.06.2018 року, загальна сума доходу за період з 09.09.2016 року по 31.03.2017 року складає 19546,32 грн., з яких 7669,70 грн. - заробітна плата та 11876,62 грн - допомога по вагітності та пологах.

Згідно довідки № 610 від 18.03.2019 року, відповідач ОСОБА_2 знаходиться на обліку у Золочівському УСЗН. Згідно довідки № 773 від 18.03.2019 року, виданої Золочівським відділом обслуговування громадян ГУПФУ, відповідач ОСОБА_2 отримав пенсію за період з січня 2017 року по грудень 2017 року в розмірі 15904,00 грн.

Судом встановлено, що на картковий рахунок позива ОСОБА_1 № 0130-1395 було зараховано соціальну допомогу в сумі 24939,42 грн., що підтверджується випискою по картковому рахунку від 03.01.2019 року. В подальшому, з карткового рахунку № НОМЕР_4 , за період з 24.02.2017 року по 09.05.2018 року різними сумами знято готівку на загальну суму 24900,58 грн.

22.01.2018 року між ПАТ «Державний ощадний банк України» та ОСОБА_1 було укладено договір № 188452513 на вклад «Мій депозит», за мовами якого вкладник вносить, а банк приймає на вкладний (депозитний) рахунок № НОМЕР_1 на умовах цього договору кошти в сумі 6000,00 грн. строком на 3 місяці.

На виконання умов договору № 188452513 на вклад «Мій депозит», ОСОБА_1 внесла кошти на депозитний рахунок № НОМЕР_1 на загальну суму 51 300 грн., що підтверджується копіями квитанцій від 22.01.2018 року та 26 січня 2018 року (а.с. 118, 119).

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2 , суд першої інстанції виходив з того, що грошові кошти, внесені відповідачкою у банківську установу за договорами банківського вкладу (депозиту) є коштами подружжя, оскільки сформовані за рахунок різних доходів подружжя за час спільного проживання: пенсії, державної допомоги, заробітної плати та інших доходів, а тому, відповідно до статті 61 СК України, є спільною сумісною власністю подружжя і частки сторін у них є рівними.

З таким висновком колегія суддів погоджується повністю.

Крім того, відповідно до ст. 3 Закону України «Про державну допомогу сім`ям з дітьми» допомога у зв`язку з вагітністю та пологами та допомога при народженні дитини є видами державної допомоги сім`ям з дітьми, а тому не може вважатися особистою власністю одного з подружжя.

Доводи апеляційної скарги правильних висновків суду не спростовують, підстав для задоволення скарги та скасування рішення суду колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Золочівського районного суду Львівської області від 07 травня 2019 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 05.12.2019 року.

Головуючий: Крайник Н. П.

Судді: Шеремета Н. О.

Цяцяк Р. П.