Номер провадження: 22-ц/813/1958/19
Номер справи місцевого суду: 509/2189/18
Головуючий у першій інстанції Кириченко П.Л.
Доповідач Дрішлюк А. І.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 жовтня 2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Дрішлюка А.І., суддів Черевка П.М., Громіка Р.Д.,

при секретарі судового засідання Півнєву Д.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 14 вересня 2018 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до Державного реєстратора Комунального підприємства «Департамент державної реєстрації» Шевченка Максима Олександровича, ОСОБА_1 , третя особа Комунальне підприємство «Департамент державної реєстрації» про скасування рішень державного реєстратора, -

ВСТАНОВИВ:

06 червня 2018 року ОСОБА_3 звернувся до Овідіопольського районного суду Одеської області з позовною заявою про скасування рішень державного реєстратората просив скасувати рішення державного реєстратора комунального підприємства «Департамент державної реєстрації» Шевченка Максима Олександровича про державну реєстрації права власності від 26 березня 2018 року. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що на нерухоме майно у вигляді земельної ділянки площею 0,2513 га., цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд кадастровий номер :02009:0170, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , с. АДРЕСА_2 масив АДРЕСА_3 зем. АДРЕСА_4 39/1; та житлового будинку з господарськими спорудами та будівлями загальною площею 1555 кв.м., житловою 134,7 кв.м., який розташований за адресою: АДРЕСА_5 , безпідставно, з порушенням порядку державної реєстрації, була здійснена перереєстрація права власності спірного нерухомого майна на підставі договору іпотеки, незважаючи на наявні зареєстровані обтяження речових прав на нерухоме майно (а.с. 2-7).

Рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 14 вересня 2018 року позовні вимоги ОСОБА_3 були задоволені в повному обсязі (а.с. 100-103).

07 листопада 2018 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , не погоджуючись з вищезазначеним рішенням звернувся до суду з апеляційною скаргою. Апелянт вважає, шо рішення було винесено без повного, всебічного та об`єктивного розгляду справи, судом неповно були з`ясовані обставини справи, а також апелянт вважає, що оскаржуване рішення ухвалено з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права. Крім того, апелянт зазначив, що був позбавлений права на участь в розгляді справи, оскільки судові повістки надсилались на невірну адресу. Апелянт зазначає, що у нього було право, а не обов`язок, стосовно реалізації ухвали Окружного адміністративного суду м. Києва від 29 травня 2017 року про застосування заходів забезпечення позову в адміністративній справі №823/6089/17, що у повному обсязі спростовує висновок суду першої інстанції. Також, на думку апелянта, не заслуговує на увагу посилання суду першої інстанції на постанову Верховного Суду України від 18 січня 2017 року по справі №6-2552цс16, так як правова позиція викладена у цьому судовому акті стосується зовсім інших правовідносин. Апелянт просить суд скасувати рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 14 вересня 2018 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 у повному обсязі (а.с. 118-126).

Ухвалою судді Апеляційного суду Одеської області Комлевої О.С. від 13 грудня 2018 року було поновлено строк апеляційного оскарження та відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 (а.с. 138-139). Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 14 грудня 2018 року справу було призначено до судового розгляду (а.с. 140).

В зв`язку з ліквідацією Апеляційного суду Одеської області протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями справа була розподілена колегії суддів Одеського апеляційного суду в складі головуючого судді Дрішлюка А.І., суддів Черевка П.М., Драгомерецького М.М. Ухвалою Одеського апеляційного суду від 04.02.2019 року справа була прийнята до провадження та призначена до розгляду.

Відзив на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надходив.

Судові засідання в справі неодноразово відкладалися, в тому числі за клопотаннями сторін в справі.

В судовому засіданні 17.10.2019 року представник апелянта ОСОБА_2 просив задовольнити апеляційну скаргу.Інші учасники провадження в судове засідання не з`явились, про час та місце проведення судового засідання повідомлялись належним чином. Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника апелянта, дослідивши матеріали цивільної справи, доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з ч. 4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Приймаючи оскаржуване рішення суд першої інстанції виходив з того, що аналіз положень законодавства дає підстави стверджувати, що державний реєстратор не має права проводити реєстраційні дії при наявності зареєстрованих обтяжень щодо нерухомого майна.

Апеляційний суд, відхиляючи доводи апеляційної скарги, вважає за необхідне звернути увагу на наступне.

За обставинами даної справи спір виник стосовно державної реєстрації нерухомого майна - земельної ділянки площею 0,2513 га., цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) кадастровий номер :02009:0170, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 масив АДРЕСА_3 земельна АДРЕСА_6 /1, а також житлового будинку з господарськими спорудами та будівлями загальною площею 1555 кв.м., житловою 134,7 кв.м., який розташований за адресою: АДРЕСА_5 . Відповідно до свідоцтва про право власності від 18.04.2012 року житловий будинок належав ОСОБА_3 , земельна ділянка була зареєстрована за ОСОБА_3 11.11.2015 року, що не заперечувалось в процесі розгляду справи (а.с. 84-85).

Відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, яка була надана позивачем в додатку до позову, вище вказані земельна ділянка та житловий будинок 23.03.2018 року були зареєстровані за ОСОБА_1 . Реєстрація майна була проведена на підставі договору іпотеки від 17.11.2015 року, укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 в якості забезпечення виконання зобов`язання ОСОБА_3 за договором позики грошових коштів в сумі 7888000 грн від 17.11.2015 року (а.с. 9-13, 86, 87-90).

06.06.2018 року ОСОБА_3 звернувся до суду з відповідним позовом до Державного реєстратора КП «Департамент державної реєстрації» Шевченка М.О., ОСОБА_1 , за участю третьої особи КП «Департамент державної реєстрації» про скасування рішень державного реєстратора (а.с. 2-7).

Щодо суті спірних правовідносин та доводів апелянта. Як вбачається з матеріалів справи позивач, звертаючись до суду з відповідним позовом посилався на те, що на момент здійснення державної реєстрації права власності на нерухоме майно за ОСОБА_1 22.03.2018 року, ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 29.05.2017 року в справі № 826/6089/17 були застосовані заходи забезпечення позову, а саме накладена заборона органам державної реєстрації прав на нерухоме майно державним реєстраторам прав на нерухоме майно, державним реєстраторам органів місцевого самоврядування, у тому числі особам, які виконують функції державного реєстратора прав на нерухоме майно вчиняти будь-які реєстраційні дії (реєстрацію прав власності, скасування реєстрації права власності та інших речових прав, у тому числі реєстрацію правочинів щодо відчуження, передачі у володіння та користування третім особам, внесення до статутних капіталів юридичних осіб, передачі в іпотеку, передачі в управління, будь-якого іншого обтяження та інше) щодо спірного нерухомого майна земельної ділянки, площею 0,2513 га та житлового будинку з господарськими спорудами та будівлями, загальною площею 1555 кв.м., які знаходяться за адресою: АДРЕСА_5 .

Стаття 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначає порядок проведення державної реєстрації, а стаття 24 вказаного Закону передбачає підстави для відмови у державній реєстрації прав та їх обтяжень.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна не міститься запису щодо обтяження стосовно спірного нерухомого майна за ухвалою суду від 29.05.2017 року в справі № 826/6089/17. Отже, обтяження, накладені на майно за вказаною ухвалою не були зареєстровані в Єдиному реєстрі. Тобто, фактично на момент проведення державної реєстрації права власності на нерухоме майно відомості про наявні обтяження в реєстратора були відсутні, а отже були відсутні перешкоди для здійснення реєстрації права власності.

При цьому, необхідно зауважити, що з Єдиного державного реєстру судових рішень вбачається, що в провадженні Овідіопольського районного суду м. Одеси перебувала цивільна справа № 509/1015/17 за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Богданова В.М., про встановлення факту проживання однією сім`єю без шлюбу, визнання права власності та визнання договору іпотеки не дійсним. Так, 06.07.2017 року рішенням Овідіопольського районного суду м. Одеси (суддя Кириченко П.Л.) позовні вимоги ОСОБА_4 були задоволені частково. Зокрема, суд вирішив встановити факт проживання ОСОБА_4 однією сім`єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_3 в період з 08 вересня 2008 року. Визнати за ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 спільну сумісну власність на наступне нерухоме майно: -житловий будинок з господарськими спорудами та будівлями який складає житловий будинок літ. «А-3», загальна площа 1555.0 кв.м., житлова площа 134.7 кв.м., прибудова літ. «Б» загальна площа 33.66 кв.м., який розташований за адресою: АДРЕСА_5 ; -земельну ділянку, площею 0,2513 га., цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка розташована за адресою: АДРЕСА_5 , кадастровий номер :02:009:017 -земельну ділянку загальною площею 0,1764 га., цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка розташована за адресою: АДРЕСА_5 , кадастровий номер :02:009:0171. В іншій частині позовних вимог суд вирішив відмовити.

Вказане рішення оскаржувалось в апеляційному порядку та рішенням Апеляційного суду Одеської області від 09.11.2017 року вище зазначене рішення було скасовано в частині позовних вимог про визнання договору іпотеки недійсним та в цій частині ухвалено нове рішення про відмову в задоволенні вказаних позовних вимог.

Рішення суду першої та апеляційної інстанцій в справі № 509/1015/17 оскаржувалися в касаційному порядку, однак ухвалою Касаційного цивільного суду від 03.09.2018 року касаційне провадження в справі було закрито.

Отже, рішення Овідіопольського районного суду м. Одеси від 06.07.2017 року та рішення Апеляційного суду Одеської області від 09.11.2017 року набрали законної сили та в подальшому не оскаржувались.

З вище наведеного вбачається, що фактично крім позивача ОСОБА_3 право власності на спірне нерухоме майно має ОСОБА_4 , в тому числі на момент звернення до суду з позовом в цій справі - 06.06.2018 року. Вказане підтверджується рішеннями суду першої та апеляційної інстанції від 06.07.2017 року та 09.11.2017 року в справі 509/1015/17 (рішення суду апеляційної інстанції набирає сили з моменту його проголошення (ст. 319 ЦПК в попередній редакції), тобто фактично позивачу було відомо про наявність співвласника спірного нерухомого майна з 09.11.2017 року.

Відповідно до ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).

Згідно з ч.ч. 1-3 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Відповідно до ч. 3 ст. 53 ЦПК України якщо суд при вирішенні питання про відкриття провадження у справі або при підготовці справи до розгляду встановить, що рішення суду може вплинути на права та обов`язки осіб, що не є стороною у справі, суд залучає таких осіб до участі у справі як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору.

Відповідно до п. 4 ч. 1 376 ЦПК України підставою для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Згідно з п. 4 ч. 3 вказаної статті порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо суд прийняв судове рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки осіб, що не були залучені до участі у справі;

За обставинами даної справи судом першої інстанції в процесі розгляду справи та ухвалення оскаржуваного рішення не були залучені до участі справи особи, прав та законних інтересів яких може стосуватися вирішення відповідного спору, а саме співвласника нерухомого майна. Тобто, в процесі розгляду справи мало місце порушення норм процесуального права.

Таким чином, враховуючи вище наведене, оскільки доводи апеляційної скарги знайшли своє часткове підтвердження, зважаючи на те, що в процесі розгляду справи судом першої інстанції до участі в справі не були залучені всі особи, права, свободи та інтереси яких можуть бути вирішені в результаті розгляду даної справи, а саме співвласник нерухомого майна, який являється предметом спору за обставинами даної справи, апеляційний суд на підставі ст. 376 ЦПК України скасовує оскаржуване рішення та ухвалює нове про відмову в задоволенні позовних вимог.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 14 вересня 2018 року скасувати.

Ухвалити нове рішення, позовні вимоги ОСОБА_3 до Державного реєстратора Комунального підприємства «Департамент державної реєстрації» Шевченка Максима Олександровича, ОСОБА_1 , третя особа Комунальне підприємство «Департамент державної реєстрації» про скасування рішень державного реєстратора залишити без задоволення.

Постанова Одеського апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційного скарги до Верховного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді Одеського апеляційного суду А.І. Дрішлюк

Р.Д. Громік

П.М. Черевко

Повний текст постанови виготовлено 02 грудня 2019 року.

Суддя Одеського апеляційного суду А.І. Дрішлюк

31.10.2019 року м. Одеса