ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/569/19 Справа № 199/892/14-ц Суддя у 1-й інстанції - Подорець О.Б. Суддя у 2-й інстанції - Ткаченко І. Ю.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 березня 2019 року Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді Ткаченко І.Ю.

суддів - Деркач Н.М., Каратаєвої Л.О.

за участю секретаря Гречишникової О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу

за позовом ОСОБА_1 акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором

за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 13 травня 2014 року, -

В С Т А Н О В И В:

04 лютого 2014 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів про стягнення заборгованості за договором. В обґрунтування позову зазначивши, що 23 березня 2007 року між ВАТ КБ «НАДРА», правонаступником якого є позивач, та відповідачем ОСОБА_2 був укладений договір «Автопакет» №8/2007/840-К/176-АП відповідно до якого позивачем було надано відповідачу ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 68 400,00 доларів США. Даний договір є змішаним договором та відповідно до умов якого передбачена порука. Поручителем за договором є відповідач ОСОБА_3, яка зобовязалася солідарно відповідати перед банком за повне та своєчасне виконання зобовязання відповідачем ОСОБА_2 за договором. Позичальник зобовязання за договором не виконує, в звязку з чим, станом на 05.11.2013 виникла заборгованість в розмірі 531 042,94 грн., яку позивач, а також судові витрати, просив стягнути на їх користь солідарно з відповідачів (а.с.2-3).

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 13 травня 2014 року позовні вимоги ОСОБА_1 акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволенні.

Стягнуто солідарно з відповідачів ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_1), ОСОБА_3 (ІПН НОМЕР_2), на користь позивача ОСОБА_1 акціонерного товариства комерційний банк «Надра» заборгованість за кредитним договором №8/2007/840-К/176-АП від 23 березня 2007 року, яка виникла станом на 05 листопада 2013 року та складається з наступного: заборгованість за кредитом 336 729,34 грн., заборгованість по відсоткам 96 278,65 грн., пеня 43 362,82 грн., штраф у розмірі 54 672,12 грн., а всього 531 042 (пятсот тридцять одна тисяча сорок дві) грн. 94 коп.

Також вирішено питання щодо судових витрат (а.с.31-32).

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, просить скасувати рішення й ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі (а.с.80-83).

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Судом 1 інстанції встановлено, що 23 березня 2007 року між ВАТ КБ «НАДРА», правонаступником якого є позивач, та відповідачем ОСОБА_2 був укладений договір «Автопакет» №8/2007/840-К/176-АП відповідно до якого позивачем було надано відповідачу ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 68 400,00 доларів США. Даний договір є змішаним договором та відповідно до його умов також передбачена порука. Поручителем за даним договором є відповідач ОСОБА_3, яка зобовязалася солідарно відповідати перед банком за повне та своєчасне виконання зобовязання відповідачем ОСОБА_2 за договором (а.с.5-8).

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 599 ЦК України зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

У відповідності до ст. 509 ЦК України, зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 ЦК України і є правовідношення, в якому одна сторона зобов'язана вчинити на користь другої сторони певні послуги, а інша сплатити вартість отриманих послуг.

Згідно зі ст. 543 ЦК України, у разі солідарного обовязку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обовязку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і будь-кого з них окремо.

Згідно зі ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обовязку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобовязання боржником. У разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник та поручитель відповідають перед кредитором, як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя (ст. 554 ЦК України). Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин (в тому числі договір) вважається укладеним в письмовій формі, якщо його зміст, зафіксовано в одному або кількох документах, якими обмінялися сторони. Стаття 207 ЦК України не передбачає вичерпний перелік таких документів, тому наряду з листами та телеграмами можуть використовуватися і інші засоби зв'язку, наприклад електронний. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв'язку.

В порушення зазначених норм закону та умов договору, відповідач ОСОБА_2 своїх зобов'язань за кредитним договором належним чином не виконував, у зв'язку з чим, згідно розрахунку заборгованості, наданого банком та не спростованого боржником, станом на 05.11.2013 року утворилася заборгованість за кредитним договором у розмірі 531 042 грн. 94 коп., з яких заборгованість за кредитом 336 729,34 грн., заборгованість по відсоткам 96 278,65 грн., пеня 43 362,82 грн., штраф у розмірі 54 672,12 грн. (а.с.4).

З урахуванням того, що у ОСОБА_2 перед ПАТ «Надра» існує заборгованість, яка ним добровільно не сплачується, а одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про її солідарне стягнення та задоволення позову, та в свою чергу, встановивши, що дії ПАТ Надра» з нарахування заборгованості відповідають діючому законодавству та проводилися відповідно до умов кредитного договору.

Між тим, вирішуючи питання про визначення складових заборгованості, суд першої інстанції помилково стягнув штраф, виходячи з наступного.

Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов'язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов'язку нового додаткового.

Покладення на боржника нових додаткових обов'язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу).

Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України).

За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові № 6-2003цс15 від 21 жовтня 2015 року, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обовязковою для всіх судів України.

Оскільки оскаржуваним рішенням стягнута пеня, як вид цивільно-правової відповідальності за порушення строків виконання грошового зобов'язання за кредитним договором, у задоволенні позовних вимог про стягнення штрафу слід відмовити, оскільки одночасне застосування пені та штрафів за одне й те саме порушення не допускається.

Посилання апелянта ОСОБА_2 в апеляційній скарзі, на те, що банком пропущено строк звернення до суду за захистом своїх порушених прав, та те, що порука за вказаним договором припинена, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки як вбачається із п.п. 1.1.4 договору «Автопакет» №8/2007/840-К/176-АП від 23.03.2007 року строк дії до 20 березня 2014 року, а з позовом до суду банк звернувся 04.02.2014 року, а тому банк звернувся до суду із позовом в межах строку і підстав для для застосування позовної давності та визнання поруки припиненню відсутні.

Інші доводи, приведені в апеляційній скарзі, зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду 1 інстанції, яким у досить повному обсязі зясовані права та обов'язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені і їм дана належна оцінка.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Враховуючи наведене, рішення суду Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 13 травня 2014 року в частині стягнення штрафу слід скасувати, на підставі п.4 ч.1 ст. 309 ЦПК України, та у задоволенні цієї позовної вимоги банку відмовити, в свою чергу відповідно змінивши загальну суму стягнутих коштів.

В решті рішення суду слід залишити без змін, оскільки на думку колегії суддів порушень норм матеріального та процесуального права, які є обовязковою підставою для його скасування чи зміни не встановлено, воно відповідає вимогам ст.ст. 263, 264 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 374, 375, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 13 травня 2014 року в частині стягнення штрафу - скасувати та у задоволенні цієї позовної вимоги ОСОБА_1 акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» - відмовити, відповідно зменшити загальну суму стягнутих з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 коштів з 531 042,94 грн. до 476 370,82 грн.

В решті рішення суду - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів в передбаченому законом порядку.

Судді: