Справа № 703/3187/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2019 року Смілянський міськрайонний суд Черкаської області в складі:

головуючого судді Опалинської О.П.

при секретарі судового засідання Харченко М.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Сміла цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту родинних відносин, факту прийняття спадщини та визнання права на спадкове майно, -

встановив:

ОСОБА_1 звернулася до Попівської сільської ради Смілянського району Черкаської області про встановлення факту родинних відносин, факту прийняття спадщини та визнання права власності на спадкове майно.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 17 червня 1995 року помер ОСОБА_3 Після його смерті відкрилася спадщина на земельну частку (пай) розміром 2,40 га, яка перебуває в колективному сільськогосподарському підприємстві «Пам'ять Леніна». Після смерті ОСОБА_4 спадщину прийняв її батько ОСОБА_4, шляхом подачі заяви до державної нотаріальної контори, однак юридично її не оформив.

13 січня 2003 року помер батько позивача ОСОБА_4, після його смерті відкрилася спадщина на майно, яке він фактично прийняв, але юридично не оформив після смерті брата ОСОБА_3 Однак нотаріус не в змозі видати їй свідоцтво про право власності на спадкове майно, оскільки відсутні правовстановлюючі документи на нього, а тому звернулася до суду з даною позовною заявою про визнання за нею права власності на спадкове майно, оскільки позбавлена можливості в нотаріальному порядку отримати свідоцтво про право на спадщину за законом.

11 лютого 2019 року позивач уточнила позовні вимоги та просила встановити факт родинних відносин що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 були рідними братами, факту прийняття спадщини після смерті батька ОСОБА_4 та визнати за нею право на земельну ділянку площею 2,40 га.

Ухвалою Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 25 червня 2018 року у справі замінено відповідача Попівську сільську раду Смілянського району Черкаської області, належним ОСОБА_2

Позивач в судове засідання не зявилася, надіслала до суду заяву, в якій просила справу розглядати без її участі, на задоволенні позовних вимог наполягає.

Відповідач в судове засідання не зявилася надіслала до суду заяву, в якій справу просить розглядати без її участі, проти задоволення позову не заперечує.

Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється.

Оскільки розгляд справи відбувався за відсутності учасників процесу фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснювалося.

Суд вивчивши матеріали справи, надані сторонами докази, дослідивши їх всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у сукупності, з'ясувавши усі обставини справи вважає позовну заяву ОСОБА_1 обґрунтованою та такою, що підлягає до задоволення, виходячи із наступного.

Статтею 76 ЦПК України визначено, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору (ч. 1 ст. 95 ЦПК України).

Відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За правилами ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

17 червня 1995 року помер ОСОБА_3, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-СР № 297429 виданого 17 червня 1995 року Попівською сільською радою Смілянського району Черкаської області (а.с. 7).

Із свідоцтва про народження виданого 29 вересня 1949 року Ротмістрівським ЗАГС вбачається, що батьками ОСОБА_4 записані ОСОБА_5 та ОСОБА_6 (а.с. 13).

Згідно довідки Попівської сільської ради Смілянського району Черкаської області № 442 від 17 жовтня 2016 року ОСОБА_1 за свої кошти поховала дядька ОСОБА_3В, якого вона доглядала до дня смерті в с. Попівка по вул. Леніна, 57 (а.с. 12).

З довідки Попівської сільської ради Смілянського району Черкаської області № 220 від 19 квітня 2017 року вбачається, що ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 дійсно є племінницею померлого ОСОБА_3

Із сертифікату на право на земельну частку (пай) серія ЧР № 0235398 виданого 06 червня 1997 року Смілянською райдержадміністрацією вбачається, що ОСОБА_3 належить право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності КСП «Пам'ять Леніна» розміром 2,40 в умовно-кадастрових га без визнаення цієї частки в натурі на місцевості (а.с. 10).

З листа Смілянської державної нотаріальної контори № 61/02-14 від 06 лютого 2018 року вбачається, що після смерті 17 червня 1995 року ОСОБА_3 із заявою про прийняття спадщини звернувся ОСОБА_4

13 січня 2003 року помер ОСОБА_4, що підтверджується свідоцтвом про смерть серія І-СР № 207705 виданого виконавчим комітетом Попівської сільської ради Смілянського району Черкаської області 17 січня 2003 року (а.с. 8).

Із свідоцтва про укладення шлюбу серія І-СР № 453152 виданого 09 січня 1988 року Попівською сільською радою Смілянського району Черкаської області вбачається, що ОСОБА_7 уклала шлюб і змінила прізвище на «Шаповал» (а.с. 9).

Як вбачається із довідки виконавчого комітету Попівської сільської ради Смілянського району Черкаської області № 185 від 04 лютого 2019 року ОСОБА_1 дійсно після смерті свого батька ОСОБА_4 розпорядилася його рухомим майном, таким чином прийняла спадщину.

Із постанови у вчиненні нотаріальної дії від 12 квітня 2018 року вбачається, що ОСОБА_8 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на імя її довірителька ОСОБА_1, а саме на земельний пай серії ЧР № 0235398 площею 2,40 в умовно-кадастрових га, що перебуває у колективній власності «Пам'ять Леніна», що залишився після смерті ОСОБА_3В, який помер 17 червня 1995 року після смерті якого не оформив своїх спадкових прав ОСОБА_4, який помер 13 січня 2003 року, в звязку з відсутністю правовстановлюючого документа (а.с. 39).

З листа Смілянської державної нотаріальної контори № 1027/02-14 від 31 травня 2018 року вбачається, що після смерті 13 січня 2003 року ОСОБА_4В із заявою про прийняття спадщини звернулася дружина ОСОБА_2 (а.с.45-46).

Відповідно до ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав.

Згідно з ч.2 ст.315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Відповідно до п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» №5 від 31 березня 1995 року, в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо згідно із Законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян.

Відповідно до п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» №5 від 31 березня 1995 року, суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчинюють нотаріальні дії, Свідоцтва про право на спадщину.

Відповідно до листа Верховного Суду України від 1 січня 2012 року «Судова практика розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» факт родинних відносин між фізичними особами (п. 1 ч. 1 ст. 315 ЦПК) встановлюється у судовому порядку, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки для заявника: право на спадщину, право на пенсію у зв'язку із втратою годувальника, одержання компенсації тощо.

Відповідно до ч. 1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами.

Таким чином, суд приходить до висновку, що заява про встановлення факту родинних відносин підлягає до задоволення, факт, який просять встановити заявник має юридичне значення, оскільки від його встановлення залежить вирішення його особистих майнових прав.

Відповідно до п. 4 Прикінцевих та Перехідних положень Цивільний кодекс України в редакції 2004 року такий застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності.

Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.

Статтею 548 ЦК (в редакції 1963 року) визначено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Таким чином, суд приходить до висновку, що ОСОБА_1 вступила в управління і володіння спадковим майном після смерті ОСОБА_4, відтак заява про встановлення факту прийняття спадщини підлягає до задоволення, оскільки факт, який просить встановити заявник має юридичне значення від встановлення якого залежить вирішення її особистих майнових прав, а саме переоформлення спадщини та отримання свідоцтва про право на спадщину.

Статтею 1218 ЦК України визначено до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно із ч.1 ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Стаття 1270 ЦК України визначено для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Як передбачено ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Статтею 1225 ЦК України визначено, що право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, яка необхідна для їх обслуговування, якщо інший її розмір не визначений заповітом.

Відповідно до п.3.5 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року №24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» спори про визнання права власності на земельну ділянку та права на земельну частку (пай) в порядку спадкування, зокрема у випадках, якщо відсутній отриманий спадкодавцем державний акт про право власності на земельну ділянку, зареєстрований належним чином, якщо спадкодавцем не був отриманий державний акт про право власності на земельну ділянку, або в державному акті є неточності, які підлягають виправленню, розглядаються судами з врахуванням вимог закону та роз'яснень, викладених в пунктах 10, 11 ППВСУ від 30 травня 2008 року № 7 про те, що відповідно до статті 1225 ЦК право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. У порядку спадкування можуть передаватися також право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис), право користування чужою земельною ділянкою для забудови (суперфіцій), право користування чужим майном (сервітут).

Відповідно до п. 17 розділу «Перехідні положення» Земельного кодексу України сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства. Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю.

На підставі п. 4.14 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року №296/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів.

Відповідно до п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року №7 у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Відповідно до листа «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 16 травня 2013 року №24-753/0/4-13 право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК).

Статтею 392 ЦК України визначено, власник майна може предявити позов про визнання його права власності якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Згідно до листа «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 16 травня 2013 року №24-753/0/4-13 у разі втрати, пошкодження сертифікату про право на земельну частку (пай) аналогічного порядку видачі нового сертифікату не передбачено на імя спадкодавця спадкоємцям особи, яка мала право на земельну частку (пай), не передбачено. Отже, належним способом захисту прав спадкоємців у разі відмови нотаріуса видати свідоцтво право на спадщину на земельну частку (пай) є звернення спадкоємців з вимогами про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування.

Згідно з ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту, відповідно до ч. 2 ст. 16 ЦК України є визнання права.

Однак, відсутність правовстановлюючого документу, а саме сертифіката на право на земельну частку (пай) позбавляє права позивача переоформити спадкове майно у нотаріальному порядку після смерті 17 січня 2003 року ОСОБА_4

З матеріалів справи вбачається набуття права ОСОБА_3 на земельну частку (пай) площею 2,40 в умовних кадастрових гектарах, без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості.

За таких обставин суд приходить до беззаперечного висновку, що невизнане право позивача підлягає захисту в судовому порядку.

Окрім того, відповідно до ст. 82 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач визнав позов та не заперечує проти його задоволення, за таких обставин суд вважає його таким, що ґрунтується на вимогах закону, відтак підлягає до задоволення, а невизнане право позивача захисту в судовому порядку, шляхом визнання права на спадкове майно, а саме, право на земельну частку (пай).

Враховуючи визнання позову відповідачем та із аналізу норми ч.3 ст.200 ЦПК України, згідно якої за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем, суд знаходить можливим розглянути справу по суті та ухвалює рішення по справі на підставі наявних у справі доказів, оскільки визнання позову відповідачем не порушує прав третіх осіб.

На підставі вищевикладеного та керуючись п. 4 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України в редакції 2004 року, ст.ст. 15, 16, 392,1216,1217, 1218, 1223, 1225, 1261, 1268, 1269, 1270 ЦК України, ст. 548 ЦК в ред. 1963 року, ст.ст. 1, 2, 76, 81, 82, 89, 200, 247, 259, 263-265, 273, 315, 354 ЦПК України, п.17 розділу «Перехідні положення» Земельного кодексу України, постановою Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року №7, Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року №296/5, листом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 16 травня 2013 року №24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», п. п.1, 7 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» №5 від 31 березня 1995 року, листом Верховного Суду України від 1 січня 2012 року «Судова практика розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» -

вирішив:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту родинних відносин, факту прийняття спадщини та визнання права на спадкове майно - задовольнити повністю.

Встановити факт, що має юридичне значення, а саме, що ОСОБА_3, який помер 17 червня 1995 року та ОСОБА_4, який помер 13 січня 2003 року є рідними братами.

Встановити факт прийняття спадщини ОСОБА_1 після смерті батька ОСОБА_4 на час її відкриття 13 січня 2003 року.

Визнати за ОСОБА_1 право, в порядку спадкування за законом, на земельну частку (пай) площею 2,40 в умовних кадастрових гектарах, без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), яка перебуває в колективній власності колективного сільськогосподарського підприємства «Пам'ять Леніна», що належало померлому 13 січня 2003 року ОСОБА_4.

Рішення може бути оскаржене в 30-денний строк з дня його отримання шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до апеляційного суду Черкаської області.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на його оскарження, а в разі оскарження після розгляду справи апеляційним судом, якщо рішення не буде скасовано.

До початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи через Смілянський міськрайонний суд Черкаської області.

Сторони у справі:

Позивач: ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, жителька вул. Першотравнева, 40, с. Ковалиха, Смілянського району, Черкаська область.

Відповідач: ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, зареєстрована ІНФОРМАЦІЯ_4, РНОКПП НОМЕР_1.

Головуючий О.П.Опалинська