Провадження№2/521/1053/19
18 січня 2019 року м. Одеса
Малиновський районний суд міста Одеси в складі:
Головуючого судді - Целуха А.П.,
за участю секретаря судового засідання - Корнієнко Л.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Златоград» про виділ у натурі частки будинку,-
Ухвалою від 02.11.2018 року вказані позовні вимоги було залишено без руху та відповідно до вимог ч.3ст.6 Закону України «Про судовий збір», зобовязано позивача сплатити судовий збір за дві вимоги: майнового (8810,00грн.) та немайнового (704,8грн.) характеру.
На виконання вказаної ухвали суду, позивачем надано до суду підтвердження сплати судового збору за вимогу немайнового характеру у розмірі 704,8 грн. (квитанція № ПН3189 від 27.11.2018 року)
Ухвалою суду від 29.11.2018 року заяву позивача про відстрочення сплати судового збору задоволено. Відстрочено сплату судового збору в сумі 8810,00 грн. до ухвалення судового рішення по справі.
Позивач не приймала участь у судовому засіданні, надала до суду заяву в якій вказала, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі.
Відповідач, сповіщений належним чином, у судове засідання не з явилася.
Представник третьої особи - Районної служби у справах неповнолітніх Кодимської районної державної адміністрації Одеської області не приймав участь у судовому засіданні, надав до суду заяву про розгляд справи без його участі.
Відповідно до ч. 2ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.
Згідно ст. 280 ч.1 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовна заява підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Відповідно до положень ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатись своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.
Статтею 55 Конституції України встановлено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом.
Відповідно до ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є, зокрема, договори.
Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Статтею 16 ЦК України передбачені способи захисту цивільних прав та інтересів, а саме:1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.
Отже, згідно ч. 2 ст. 16 ЦК України одним із способів захисту цивільного права є його визнання.
Згідно ст. 177 ЦК України об'єктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші та цінні папери, інше майно, майнові права, результати робіт, послуги, результати інтелектуальної, творчої діяльності, інформація, а також інші матеріальні і нематеріальні блага.
Відповідно до ст. 190 ЦК України майном як особливим об'єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов'язки.
До нерухомих речей згідно положень ч. 1 ст. 181 ЦК України належать земельні ділянки, а також об'єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення, та право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення відповідно до ст. 182 ЦК України підлягають державній реєстрації.
Згідно до положень ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює згідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Статтею 317 ЦК України встановлено, що власникові належать право володіння, користування та розпорядження своїм майном.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджується своїм майном на власний розсуд.
Вказана частка будинку позивача складається з приміщення квартири № 1: 1-1 веранда площею 6,6 кв.м, 1-2 коридор площею 3,9 кв.м, 1-3 жила кімната площею 7,7 кв.м, 1-4 жила площею 11,0 кв.м, 1-5 жила площею 5,5 кв.м, 1-6 кухня площею 4,6 кв.м, 1-7 сан-вузол площею 3,8 кв.м, 1-8 жила площею 19,4 кв.м, а також літ. «Б» сарай, літ «В» гараж за адресою: м. Одеса, вул. Кропивницького, 30.
На підставі наведеної ухвали про визнання мирової угоди від 11.06.2009 року за ТОВ «Златоград» визнається право власності на 23/100 часток будинку, приміщення квартири № 2: 2-1 коридор площею 5,4 кв.м, 2-2 жилої площею 17,3 кв.м, 2-3 кухня площею 5,4 кв.м, за адресою: м. Одеса, вул. Кропивницького, 30.
Так, відповідно до додатку № 1 до технічного звіту по топографо-геодезичним вишукуванням земельної ділянки громадянки ОСОБА_1 за адресою: : м. Одеса, вул. Кропивницького, 30, у вигляді плану користування земельною ділянкою від 10 червня 2014 року, яким: виділено у користування ОСОБА_1 земельну ділянку, площею 0,0602 га, позначену на плані по периметру точками Б-В-М-Д-Е-Є-Ж-З-И-І-Ї-К-Л-Б; виділено у користування Товариства з обмеженою відповідальністю «Златоград» земельну ділянку, площею 0,0052 га, позначену точками А-Б-Л-К-Ї-І-И-З-А, та земельну ділянку, площею 0,0050 га, позначену точками В-Г-Д-М-В.
Поняття спільної часткової власності викладено в ч. 1ст. 356 ЦК України як власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності. Отже, право спільної часткової власності це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле. Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно у цілому. Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними відсотками від цілого чи у дробному виразі.
Відповідно дост.358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності.
Виходячи з аналізу змісту норм ст.ст. 183, 358, 364, 379, 380, 382 ЦК України слід дійти висновку, що виділ часток (поділ) жилого будинку, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину будинку із самостійним виходом (квартиру) або у разі, коли є технічна можливість переобладнання будинку в ізольовані квартири, які за розміром відповідають розміру часток співвласників у праві власності. Якщо виділ (поділ) технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників з урахуванням конкретних обставин поділ (виділ) може бути проведений зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилась.
Відтак, визначальним для виділу частки або поділу будинку в натурі, який перебуває у спільній частковій власності, є не порядок користування будинком, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу будинку відповідно до часток співвласників (постанова Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 3 квітня 2013 р. у справі №6 -12цс13).
У відповідності до ч. 1 ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ в натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності, а відповідно до змісту ч. 1 ст. 367 ЦК України майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками.
На відміну від поділу (ст. 367 ЦК України), за якого право спільної часткової власності припиняється для всіх її учасників, у разі виділу право власності припиняється лише для того співвласника, частка якого виділяється із спільної власності.
Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (ч.2 ст.183 ЦК України), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки.
Згідно із ст. 377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).
Порядок користування будинком за адресою: м. Одеса, вул. Кропивницького, 30, встановлений згідно ухвали Малиновського районного суду м. Одеси про визнання мирової угоди від 11.06.2009 року по справі № 2-55/2009.
Відповідно до ч. 2 ст. 120 ЗК України, якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об'єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і у тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.
Частиною 4 ст. 120 ЗК України передбачено, що у разі набуття права власності на житловий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності житлового будинку, будівлі, споруди.
Оскільки після виділу частки зі спільного нерухомого майна в порядку статті 364 ЦК України право спільної часткової власності припиняється, то при виділі частки зі спільного нерухомого майна власнику, що виділяється, та власнику (власникам), що залишаються, має бути виділена окрема площа, яка повинна бути ізольованою від приміщення іншого (інших) співвласників, мати окремий вихід, окрему систему життєзабезпечення (водопостачання, водовідведення, опалення тощо), тобто складати окремий об'єкт нерухомого майна в розумінні статті 181 цього Кодексу та пункту 10 Порядку присвоєння обєкту нерухомого майна реєстраційного номера, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 грудня 2010 року № 1117 «Про ідентифікацію об'єктів нерухомого майна для державної реєстрації прав на них».
Порядок проведення робіт з поділу, виділу та розрахунку часток жилих будинків, будівель, споруд, іншого нерухомого майна при підготовці проектних документів щодо можливості проведення цих робіт визначається Інструкцією щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток обєктів нерухомого майна, затвердженої наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 18 червня 2007 року № 55 (далі - Інструкція).
Так, згідно з пунктами 1.2, 2.1, 2.4 Інструкції поділ об'єкта нерухомого майна (виділ частки) на окремі самостійні об'єкти нерухомого майна здійснюються відповідно до законодавства на підставі висновку щодо технічної можливості такого поділу (виділу) з дотриманням чинних будівельних норм та з наданням кожному об'єкту поштової адреси.
Відповідно до висновку ПП «Проект» № 16-08/18-1 від 16.08.2018 року щодо технічної можливості виділу частки 77/100 з обєкта нерухомого майна, розташованого за адресою: м. Одеса, вул. Кропивницького, № 30, в самостійну одиницю спеціалістом встановлено склад новоутвореного обєкту, а саме: житловий будинок літ. «А» загальною площею 62,5 кв.м, у тому числі житловою 43,6 кв.м, а саме: 1-1 веранда 6,6 кв.м, 1-2 коридор 3,9 кв.м, 1-3 житлова 7,7 кв.м, 1-4 житлова 11,0 кв.м, 1-5 житлова 5,5 кв.м, 1-6 кухня 4,6 кв.м, 1-7 санвузол 3,8 кв.м, 1-8 житлова 19, 4 кв.м та господарчі будівлі та споруди: сарай під літ. «Б» площею основи 18,6 кв.м, гараж під літ. «В» площею основи 16,4 кв.м, навіс під літ. «Д» площею основи 6,7 кв.м, частина огорожі № 1-4 та мостіння І, розташованих на земельній ділянці 0,0602 га, що складає одиницю.
Також у висновку зазначено, що за технічними показниками 77/100 частин обєкту є відокремленим, має окремий вихід і може бути виділена в самостійну одиницю. Самостійний вихід забезпечений.
Спеціалістом наведена план-схема виділу частки 77/100 з обєкта нерухомого майна, розташованого за адресою: м. Одеса, вул. Кропивницького, № 30, в самостійну одиницю.
Згідно ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки.
Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
Відповідно до ст. 57 ЦПК України, доказами по цивільній справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
Згідно зі ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.
Відповідно до частини третьої ст. 212 Цивільного процесуального кодексу України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.
На основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які посилався позивач як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, а також у зв'язку із визнанням відповідачем позову, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про виділення частки з права спільної часткової власності, визнання права власності є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
Відповідно до ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» речові права на нерухоме майно, що знаходиться на території України підлягають обов'язковій державній реєстрації.
Також, відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь Позивача сплачений нею судовий збір у розмірі 704 гривень 80 копійок.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 41,55 Конституції України, ст.ст. 11,15, 177,181,182, 190,319, 321, 331, 332, 375, 376, 383, 392 ЦК України, ст.ст. 12, 13, 83, 223, 63-265, 268, 280-281, 354 ЦПК України,суд,-
Позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Златоград» про виділ у натурі частки будинку - задовольнити у повному обсязі.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Позивач має право оскаржити заочне рішення шляхом подання апеляційному суду через суд першої інстанції апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
СУДДЯ: А.П.ЦЕЛУХ