ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/4820/1810/19
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 грудня 2019 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд у складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Гринчука Р.С., Корніюк А.П., Талалай О.І.,

секретар судового засідання Чебан О.М.,

з участю представника апелянта,

відповідача та його представника,

розглянув у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , державного реєстратора Управління з питань реєстрації Хмельницької міської ради Савчук Наталії Сергіївни, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , Управління з питань реєстрації Хмельницької міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору приватний нотаріус Хмельницького міського нотаріального округу Палінчак Тетяна Вікторівна, про скасування рішення державного реєстратора, визнання недійсним договору з апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 29 липня 2019 року, суддя Стефанишин С.Л.,

встановив:

У вересні 2018 року ОСОБА_6 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 , державного реєстратора Управління з питань реєстрації Хмельницької міської ради Савчук Н.С., ОСОБА_4 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , Управління з питань реєстрації Хмельницької міської ради про визнання незаконним та скасування рішення державного реєстратора Савчук Н.С. від 27.12.2016 року, №33213832 про реєстрацію права власності на житловий будинок по АДРЕСА_1 в рівних частка за ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та визнання недійсним договору дарування від 20.01.2017 року, посвідченого приватним нотаріусом, відповідно до якого ОСОБА_4 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 подарували ОСОБА_2 ѕ частки житлового будинку по АДРЕСА_1 .

В обґрунтування вимог зазначила, що вона є власником житлового будинку по АДРЕСА_2 . До стін її будинку прилягає самочинне збудоване приміщення, власником якого є ОСОБА_2 . Рішенням державного реєстратора Савчук Н.С. від 27.12.2016 року, №33213832 було зареєстровано право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 за ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 в рівних частках, загальною площею 59,1 кв.м., що не співпадає із розміром частки житлового будинку, який був визначений в ухвалі суду про затвердження мирової угоди в розмірі 41,2 кв.м. Державний реєстратор не перевірив належність відповідачам земельної ділянки під приміщеннями та присвоєння ділянці кадастрового номера, хоча земля перебуває у комунальній власності і дозволу на її забудову вони не отримували. 20.01.2017 року на підставі договору дарування ОСОБА_2 отримала у власність весь будинок АДРЕСА_1 загальною площею 59,1 кв.м., житловою 41,2 кв.м.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 29.07.2019 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просила суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову. В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначила, що суд допустив порушення норм процесуального права, оскільки не правильно встановив обставини справи та не надав належної оцінки доказам, які вказують на порушення її права з боку відповідачів. Також вказала на порушення судом норм матеріального права, тому що суд безпідставно визнав правомірними дії державного реєстратора а оспорюваний правочин таким, що відповідає вимогам цивільного законодавства. При цьому навела доводи, які є аналогічними доводам, зазначеним у позовній заяві.

У відзиві на апеляційну скаргу державний реєстратор Управління з питань реєстрації Хмельницької міської ради Савчук Н.С. та Управління з питань реєстрації Хмельницької міської ради просили суд апеляційної інстанції апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду залишити без змін.

В судовому засіданні представник апелянта підтримав доводи апеляційної скарги.

Відповідач та його представник в суді проти апеляційної скарги заперечили, підтримали рішення суду першої інстанції.

Заслухавши пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є власником житлового будинку по АДРЕСА_2 . В 2016 році ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 звернулися в суд з позовом про виділ їм в натурі належної частини будинку, по ј частині кожному, а саме, кімнати 1-4 площею 13,9 кв.м., кімнати площею 1-5 площею 13,1 кв.м.. кімнати 1-6 площею 14,2 кв.м., а всього загальною площею 41,2 кв.м.

За наслідками розгляду справи Хмельницьким міськрайонним судом було постановлено ухвалу від 06.09.2016 року про визнання мирової угоди, відповідно до якої ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 виділено в натурі в рівних частках кожному приміщення в житловому будинку, розташованому по АДРЕСА_3 , а саме, 1-4 площею 13,9 кв.м., 1-5 площею 13,1 кв.м., 1-6 площею 14,2 кв.м., а всього загальною площею 41,2 кв.м. Мазуровій І.Й в натурі виділено частину домоволодіння АДРЕСА_3 , що складається з приміщення коридору 2,2 кв.м., житлових приміщень площею 9,2 кв.м., 11,3 кв.м., 9.1 кв.м., кухні площею 4,5 кв.м.

Рішенням державного реєстратора прав на нерухоме майно ОСОБА_7 від 27.12.2016 року проведено державну реєстрацію права власності на житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 за ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в рівних частках.

Відповідно до договору дарування ѕ часток в праві власності на житловий будинок від 20.01.2017 року ОСОБА_4 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 подарували ОСОБА_2 ѕ частки в праві власності на вищезазначений житловий будинок. На земельній ділянці за цією адресою розташовано цегляний житловий будинок розміром загальної площі 59,1 кв.м., житловою площею 41,2 кв.м.

Відмовляючи у задоволенні позову суд виходив з недоведеності позивачем порушення своїх прав та відсутності в діях державного реєстратора порушень вимог закону при проведенні держаної реєстрації права власності на житловий будинок за відповідачами ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 .

Такі висновки суду є обґрунтованими з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 2, ч. 1 ст. 4 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Обов`язковою умовою захисту цивільного права, зокрема і шляхом визнання недійсним договору, є порушення у зв`язку з його укладенням прав та охоронюваних законом інтересів позивача. Якщо за результатами розгляду справи факту такого порушення не встановлено, а позивач посилається на формальне порушення закону, у суду немає правових підстав для задоволення позову. Відмова у задоволенні позову відбувається з підстав відсутності порушення прав та інтересів позивача, лише у разі чого виникає право на позов. Причому докази такого конкретного, об`єктивного порушення повинен навести у позовній заяві позивач, оскільки в цій частині на ньому лежить процесуальний обов`язок доказування.

Відповідно до ч.ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

В позовній заяві та апеляційній скарзі відсутні доводи щодо порушення права позивача з боку відповідачів оспорюваними діями державного реєстратора та укладенням спірного правочину, в чому конкретно полягають такі порушення.

В той же час, як вбачається з матеріалів справи, виділена в натурі ОСОБА_1 частина домоволодіння АДРЕСА_2 , що складається з приміщення коридору 2,2 кв.м., житлових приміщень площею 9,2 кв.м., 11,3 кв.м., 9,1 кв.м., кухні площею 4,5 кв.м., перебуває у власності позивача, вона фактично вільно здійснює право володіння, користування та розпорядження цим нерухомими майном і жодних перешкод в цьому з боку відповідачів не вчиняється.

Посилання ОСОБА_1 на те, що частина добудови до житлового будинку АДРЕСА_1 , за рахунок якої була збільшена загальна площа цього будинку проведена відповідачами ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 самовільно, і є самочинним будівництвом, яке, знову ж таки, призвело до порушення її права, як власника сусіднього будинку, є необґрунтованим, оскільки на підтвердження цієї обставини справа не містить доказів. При цьому позивач не ставить питання про визнання цієї добудови самочинним будівництвом та захисту свого права у відповідний спосіб, передбачений ст. 16 ЦК України.

Досліджені судом першої інстанції докази, зокрема, технічний паспорт на житловий будинок АДРЕСА_1 , технічний паспорт на житловий будинок АДРЕСА_2 , договір дарування ѕ часток в праві власності на житловий будинок від 20.01.2017 року, ухвала Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 06.09.2016 року про затвердження мирової угоди, довідка про технічний опис об`єкта нерухомого майна, житлового будинку АДРЕСА_1 ФОП ОСОБА_8 від 08.12.2016 року, вказують на те, що у діях відповідачів відсутні ознаки порушення прав позивача як власника сусіднього житлового будинку, оформленням права власності на виділену відповідачам в натурі частину житлового будинку, яка на даний час є окремим об`єктом права власності.

Сама по собі та обставина, що в ухвалі суду про затвердження мирової угоди зазначено про виділення відповідачам приміщення в житловому будинку загальною площею 41,2 кв.м., а зареєстровано право власності на житловий будинок загальною площею 59,1 кв.м., житловою площею 41,2 кв.м., не свідчить про порушення права ОСОБА_1 .

Судом також надано правовий аналіз діям державного реєстратора щодо їх відповідності вимогам законодавчих актів в сфері проведення державної реєстрації і підтверджено правомірність рішення державного реєстратора Савчук Н.С. від 27.12.2016 року №33213832 про реєстрацію права власності на житловий будинок по АДРЕСА_1 за ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 та його відповідність вимогам Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та Порядку про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою КМУ від 25.11.2015 року, №1127.

При цьому слід зауважити, що жодних розбіжностей у площі приміщень, які були виділені відповідачам ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 з площею приміщень, яка фактично була зареєстрована за відповідачами немає. Як вбачається зі змісту ухвали Хмельницького міськрайонного суду від 06.09.2016 року про затвердження мирової угоди, ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 було виділено в натурі 3 житлових кімнати загальною площею 41,2 кв.м., без урахування нежитлових приміщень. В той же час як ОСОБА_1 . виділено 3 житлових кімнати, приміщення коридору та кухні, загальною площею 36,3 кв.м. Здійснюючи державну реєстрацію права власності на нерухоме майно за ОСОБА_2 державним реєстратором було враховано, що загальна житлова площа виділених приміщень становить 41,2 кв.м., в той час як загальна площа всього приміщення, з урахуванням нежитлових приміщень становить 59,1 кв.м. Таким чином жодних суперечностей між площею приміщень, виділених відповідачам в порядку затвердження судом мирової угоди в ухвалі від 06.09.2016 року та площею, зазначеною в оскаржуваному рішенні державного реєстратора Савчук Н.С. від 27.12.2016 року, №33213832 судом не встановлено.

За вказаних обставин відсутні також правові підстави, передбачені ст.ст. 203, 215 ЦК України і для визнання недійним договору дарування від 20.01.2017 року.

Не спростовують висновків суду першої інстанції також інші доводи апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 29 липня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 06 грудня 2019 року.

Судді: Р.С. Гринчук

А.П. Корніюк

О.І. Талалай