Єдиний унікальний номер 243/6588/18 Номер провадження 22-ц/804/128/19
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 січня 2019 року м. Бахмут

Донецький апеляційний суд у складі:

головуючого судді: Будулуци М.С.,

суддів: Космачевської Т.В., Санікової О.С.,

за участю секретаря судового засідання Самойленко Г.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Бахмут Донецької області цивільну справу № 243/6588/18 апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 26 вересня 2018 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Концерн Стирол» про стягнення заборгованості по заробітній платі (справа № 243/6588/18, суддя Хаустова Т.А., повне судове рішення складено 26 вересня 2018 року у місті Слов'янськ Донецької області ), -

В С Т А Н О В И В:

В липні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «Концерн Стирол» про стягнення заборгованості по заробітній платі, обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що 04 грудня 2017 року його було звільнено на підставі п.1 ст. 40 КЗпП України у зв'язку зі скороченням штату з Приватного акціонерного товариства «Концерн Стирол», що підтверджується записами у трудовій книжці. З січня 2017 року роботодавець перестав виплачувати заробітну плату.

На даний час, за його даними, у відповідача рахується заборгованість перед ним по заробітній платі у сумі 26 542 грн. 74 коп., а саме: за січень 2017 року у сумі 3 650 грн. 84 коп., за лютий 2017 року у сумі 3 343 грн. 64 коп., за березень 2017 року у сумі 2 570 грн. 03 коп., за квітень 2017 року у сумі 3 258 грн. 38 коп., за травень 2017 року у сумі 2 133 грн. 17 коп., за червень 2017 року у сумі 2 076 грн. 64 коп., за липень 2017 року у сумі 2 194 грн. 19 коп., за серпень 2017 року у сумі 2 285 грн. 61 коп., за вересень 2017 року у сумі 2 194 грн. 19 коп., за грудень 2017 року у сумі 2 836 грн. 05 коп.

Нарахування йому у 2017 році заробітної плати роботодавцем саме у таких розмірах підтверджується його індивідуальними відомостями по формі ОК-5 з Пенсійного Фонду України, з яких видно помісячне нарахування йому заробітної плати.

Вказана заборгованість по зарплаті в сумі 26 542 грн. 74 коп. до сих пір не була виплачена.

На підтвердження суми заборгованості по зарплаті надав суду індивідуальні офіційні відомості по формі ОК-5 з Пенсійного Фонду України (персоніфікацією) про нього (застраховану особу), з якої вбачається помісячно нарахована йому заробітна плата, що невиплачена роботодавцем.

Обставина того, що відповідач у 2017 році не виплачував йому нараховану заробітної плати і на час звернення до суду не провів з ним повного остаточного розрахунку при звільненні може бути підтверджена випискою з його банківського карткового зарплатного рахунку НОМЕР_1 Ощадбанку України, куди відповідач перераховував заробітну плату в той час.

Позивач просив суд стягнути з Приватного акціонерного товариства «Концерн Стирол» на його користь заборгованість по заробітній платі: : за січень 2017 року у сумі 3 650 грн. 84 коп., за лютий 2017 року у сумі 3 343 грн. 64 коп., за березень 2017 року у сумі 2 570 грн. 03 коп., за квітень 2017 року у сумі 3 258 грн. 38 коп., за травень 2017 року у сумі 2 133 грн. 17 коп., за червень 2017 року у сумі 2 076 грн. 64 коп., за липень 2017 року у сумі 2 194 грн. 19 коп., за серпень 2017 року у сумі 2 285 грн. 61 коп., за вересень 2017 року у сумі 2 194 грн. 19 коп., за грудень 2017 року у сумі 2 836 грн. 05 коп., а всього 26 542 грн. 74 коп.

Рішенням Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 26 вересня 2018 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

На вказане рішення суду ОСОБА_1, подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення скасувати та ухвалити нове судове рішення. Позивач посилається на незаконність рішення суду про відмову в позові, зазначив, що наявній у справі Науково - правовий висновок Торгово - промислової палати України від 28 листопада 2017 року №3799/2/21-10.2, яким засвідчено настання для відповідача форс-мажорних обставин, на що посилався суд першої інстанції, не є сертифікатом у розумінні ст. 14-1 Закону України «Про Торгово-промислові палати в Україні», отже не міг бути застосованим при вирішенні справи.

ОСОБА_1 стверджує, що підставою для виплати йому заробітної плати є нарахування відповідача, які відображені в індивідуальних відомостях про застраховану особу з системи персоніфікованого обліку Пенсійного фонду України (форма ОК-5), які були надані до суду першої інстанції. Також позивач зазначив, що у лютому - березні 2017 року, відповідач видав наказ «Про встановлення простою» з оплатою простою згідно чинного законодавства. Відтак, відбулась ситуація, коли робітник не працював, але оплата за простій йому нараховувалась. Ці нарахування і відображені у формі ОК-5, а тому, посилання відповідача на те, що він (ОСОБА_1.) фактично не працював, і йому не нараховувалась зарплата, є необґрунтованими.

Позивач зазначив, що уразі, як би відповідач був незгодний з нарахуванням позивачу вказаних сум, то він би оскаржив індивідуальні відомості про застраховану особу (форма ОК-5) до суду.

На думку ОСОБА_1, підтвердженням факту невиплати нарахованих сум є порівняння форми ОК-5 з випискою по його картковому рахунку в Ощадбанку. Однак, суд необґрунтовано відмовив у задоволенні його клопотання про витребування вказаної виписки з банку.

Заявник вказує, що в матеріалах справи відсутні докази виплати йому оспорюваних сум, а форма ОК-5 та дані, які зазначені в документі, у судовому порядку відповідачем недійсними не визнавались.

Отже, на думку позивача, обставини, які мають значення для справи, не були повно з'ясовані судом, суд не сприяв учасникам справи у здійсненні їх процесуальних права, що є підставою для скасування судового рішення.

Позивач також, зазначив, що суд першої інстанції порушив та не застосував норми міжнародного законодавства, а саме Загальну декларацію прав людини, Міжнародний пакт про громадянські та політичні права, Конвенцію про захист прав і основних свобод людини, та не врахував рішення Європейського суду з прав людини від 07 лютого 2014 року в справі «Пікчур проти України» та рішення Європейського суду з прав людини від 08 липня 2004 року в справі «Ілашку та інші проти Молдови та Росії».

Відповідачем подано відзив на апеляційну скаргу. У відзиві відповідач просить рішення суду залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення. Посилається на необґрунтованість доводів скарги та правильність висновків суду про відмову у позові.

Зокрема, зазначив, що ним не заперечується обов'язок роботодавця щодо здійснення остаточного розрахунку із звільненими працівниками, але предметом доказування в цій справі був саме факт наявності невиплаченої заробітної плати позивачу, який не підтверджений в судовому засіданні.

Відповідач зазначив, що підприємство, його адміністративні будівлі та промислові потужності знаходяться на території м. Горлівка Донецької області за адресою: м. Горлівка, вул. Горлівської дивізії, буд. 10. При цьому, з квітня 2014 року в Донецькій області почались масові заворушення і заколоти, які супроводжувались захватом адміністративних та приватних будівель, збройними сутичками, що призвели до загрози загибелі мирного населення.

Дія вказаних форс-мажорних обставин, які мали місце і продовжують мати надзвичайний, незворотний та непередбачуваний характер на діяльність відповідача, в тому числі на можливість забезпечення трудових відносин відповідача з працівниками, зазначена у Науково-правовому висновку Торгово-промислової палати України, якій був наданий суду першої інстанції.

Також правоохоронними органами України відкрито кримінальне провадження за фактом захоплення ПрАТ «Концерн Стирол» невстановленими озброєними особами, про що свідчить інформація з витягу Єдиного державного реєстру досудових розслідувань №000891 від 15 травня 2018 року.

Водночас керівництвом ПрАТ «Концерн Стирол» видано наказ №1341/1 від 15 квітня 2015 року про повну зупинку виробництва, завершенню розпочатих технологічних процесів, та прийнято рішення зменшити до мінімуму виходи працівників на роботу.

Відповідач зазначив, що з травня 2014 року по січень 2017 року, працівникам, які знаходились в м. Горлівка, та не мали можливості працювати на зупиненому виробництві, виплачувалась матеріальна допомога.

Однак, у зв'язку з істотним погіршенням фінансового стану підприємства та внаслідок тривалої зупинки всіх виробництв відповідача, остаточною втратою в кінці січня 2017 року керівництвом ПрАТ «Концерн Стирол» контролю над незахопленими залишками майна підприємства, здійснення вказаних виплат було припинено.

Додатковою підставою припинення виплат окремій частині працівників відповідача стало виконання ними трудових обов'язків у незаконно створеному «ДП «СТИРОЛ» ДНР».

Відповідач також зазначив, що у зв'язку з втратою контролю над підприємством, на території останнього були залишені всі важливі установчі, господарські та фінансові документи, його печатки та штампи, трудові книжки та особисті справі працівників, що негативно відобразилось на введені, у тому числі, кадрової політики.

Що ж стосується доводів позивача стосовно підтвердження заявлених позовних вимог індивідуальними відомостями про застраховану особу з системи персоніфікованого обліку Пенсійного фонду України (форма ОК-5), то відповідач зазначив наступне.

Невідомі особи, які залишилися працювати на території підприємства відповідача, скористались доступом до електронного документообігу захопленого підприємства та незаконно надсилали до органів Пенсійного фонду України відомості про нібито нараховану заробітну плату працівника ПрАТ «Концерн Стирол», які фактично не могли виконувати роботу на зупиненому виробництві, про що свідчить надана позивачем форма ОК-5, невідповідна обставинам справи.

Адміністрацією ПрАТ «Концерн Стирол» видано наказ № 38/5 від 21 травня 2018 року, згідно з яким розпочато проведення інвентаризації фактично відпрацьованого часу робіт працівників в період з 01 січня 2017 року по 31 липня 2018 року, яка закінчилась наприкінці серпня 2018 року. При проведенні інвентаризації було встановлено, що у спірний період, вказаний позивачем, він не виконував і не міг виконувати роботу на зупиненому виробництві. Згідно цих даних, були проведені коригування в відомостях по заробітній платі, відповідно до яких, відносно позивача була скоригована сума нарахувань та встановлено і зафіксовано, що ніякої заборгованості по зарплаті перед ним не існує.

На підставі цього, було скасовано дані, внесені невідомими особами в індивідуальні відомості, що згодом відображались в інформаційних довідках за формою ОК-5, та виставлені виправлені дані, що вказують про відсутність заборгованості по заробітній платі, які за період січня по серпень 2017 року відображені у довідці форми ОК -7 (т.1 а.с. 208).

Відносно доводу апеляційної скарги про встановлення простою на підприємстві у 2017 році, відповідач зазначив наступне.

Доводи позивача в цій частині необґрунтовані та є припущенням, що суперечить ч. 6 ст. 81 ЦПК України, оскільки доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідач зазначив, що ніякого наказу про простій у 2017 році підприємство не видавало, оскільки все виробництво на ПрАТ «Концерн Стирол» було зупинено у травні 2014 року на підставі наказу ПАТ «Концерн Стирол» № 1341/1 від 15 квітня 2015 року, копію якого відповідач надав суду першої інстанції.

Таким чином, доводи позивача про наявність наказу про встановлення простою на підприємстві відповідача у 2017 році, ґрунтуються виключно на припущеннях та не відповідають обставинам справи.

Що ж стосується Науково-правового висновку Торгово-промислової палата України то ПрАТ «Концерн Стирол» зазначило, що в даному випадку він підтверджує наявність форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), що й підтверджується також витягом з ЄДРДР №10000891 від 15 травня 2018 року.

Стосовно доводів апеляційної скарги про відсутність дій з боку відповідача по оскарженню поданого позивачем доказу у справі, то відповідач зазначив, що індивідуальні відомості про застраховану особу з системи персоніфікованого обліку Пенсійного фонду України (форма ОК-5) формуються на підставі даних, наданих Пенсійному фонду України про застраховану особу. Невірна інформація була надана Пенсійному фонду України невідомими особами, що заволоділи підприємством відповідача. Керівництво ПрАТ «Концерн Стирол» зі свого боку зробило інвентаризацію робочого часу, та на основі нових даних скорегувало індивідуальні відомості про застраховану особу.

Відповідач також зазначив, що позивач мав можливість надати до суду першої інстанції витяг зі свого карткового рахунку самостійно, скориставшись електронним сервісом ПАТ «Ощадбанк» - «Ощад 24/7».

Посилання позивача на практику Європейського суду з прав людини, на думку відповідача, є недоречними, оскільки в цих рішеннях Європейського суду з прав людини існують інші спірні правовідносини, ніж ті, що виникли між позивачем та відповідачем.

З огляду на вказане, відповідач вказав, що позивач не довів наявність законних підстав для стягнення з ПрАТ «Концерн Стирол» грошових коштів, які становлять предмет заявлених вимог, не аргументував, в чому саме полягають порушення норм матеріального та процесуального права, допущені судом (т. 1 а.с. 163 - 167, 198 - 207).

Позивач в судове засідання не з'явився, але про дату, час і місце розгляду справи вони повідомлені належним чином, шляхом розміщення інформації про виклик до суду на офіційному веб-порталі Судової влади України (т. 2 а.с. 51).

В судове засідання представник відповідача Луньов В.О. не з'явився, але про дату, час і місце розгляду справи він повідомлений судовою повісткою (т.2 а.с. 52).

Апеляційний суд вважає можливим розглянути справу у відсутності позивача та представника відповідача, оскільки, відповідно до частини 2 ст. 372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з настпуних підстав.

За приписами ч.ч. 1 - 4 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі, і не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильного застосування норм матеріального права.

Відповідно до статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваної ухвали в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Згідно із ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам оскаржуване судове рішення відповідає.

Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, Приватне акціонерне товариство «Концерн Стирол» є юридичною особою, ідентифікаційний код юридичної особи 05761614, яке розташовано за адресом: Донецька область, місто Горлівка, вул. Горлівської дивізії , будинок №10 (т.1 а.с. 12-14).

З копії трудової книжки вбачається, що ОСОБА_1 з 01 липня 2009 року працював у Приватному акціонерному товаристві «Концерн Стирол» і був звільнений з роботи 04 грудня 2017 року за скороченням штату, на підставі пункту 1 статті 40 КЗпП України, згідно наказу № 950к від 04 грудня 2017 року (т.1 а.с. 6-9).

Відповідно до індивідуальних відомостей про застраховану особу ОСОБА_1, який працював на Приватному акціонерному товаристві «Концерн Стирол» (), за 2017 рік вбачається, що відносно нього в Пенсійному фонді України містяться наступні відомості: сума заробітку для нарахування пенсії, кількість днів стажу в місяці, позначка про сплату страхових внесків. За спірний період січень 2017 року - 31 день 3 650 грн. 84 коп., за лютий 2017 року - 28 днів 3 343 грн. 64 коп., за березень 2017 року - 31 день 2 570 грн. 03 коп., за квітень 2017 року 30 днів 3 258 грн. 38 коп., за травень 2017 року - 31 день 2 133 грн. 17 коп., за червень 2017 року 30 днів 2 076 грн. 64 коп., за липень 2017 року - 31 день 2 194 грн. 19 коп., за серпень 2017 року -31 день 2 285 грн. 61 коп., за вересень 2017 року - 30 днів 2 194 грн. 19 коп., за грудень 2017 року - 4 дня 2 836 грн. 05 коп. Страхові внески страхувальником не сплачені (в правій частині колонки «НІ») (т.1 а.с. 10 - 11).

Відповідно до наказу Приватного акціонерного товариства «Концерн Стирол» № 134/1 від 15 квітня 2014 року «Про зупинення виробництва на усіх структурних підрозділах концерну», голова правління ПрАТ «Концерн Стирол» наказав здійснити повну зупинку виробництва, завершити розпочаті технологічні процеси за умови зменшення до мінімуму виходів на роботу співробітників підприємства. Даний наказ прийнято внаслідок нестабільної та небезпечної ситуації, яка склалася внаслідок проведення бойових дій на території міста Горлівки Донецької області (т. 1 а.с. 47).

Відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру досудових розслідувань № 0000891 від 15 травня 2018 року, правоохоронними органами відкрито кримінальне провадження за фактом захоплення приміщень та майна ПрАТ «Концерн Стирол» у червні 2014 року невстановленими озброєними особами, за повідомленням ПрАТ «Концерн Стирол» від 28 квітня 2018 року (т. 1 а.с. 52).

Науково - правовим висновком Торгово-промислової палати України від 28 листопада 2017 року №3799/2/21-10.2 засвідчено настання обставин непереборної сили (наявність воєнного конфлікту на території Донецької області та здійснення у зв'язку із цим антитерористичної операції). Із фактичним захопленням з квітня 2014 року (дати фактичного захоплення невстановленими озброєними особами виробничих та адміністративно-інформаційних потужностей підприємства) ПрАТ «Концерн Стирол», відповідач фактично втратив доступ до первинних документів, на підставі яких має здійснюватися розрахунок сум заробітної плати, відпускних та ін., що підлягають до виплати на користь робітників, як поточних виплат, так і виплат у день звільнення, та, будучи позбавленим можливості користуватися своїми коштами, здійснювати відповідні виплати, також відповідач втратив доступ до трудових книжок своїх працівників.

Втратою можливості ведення нормальної господарської діяльності на виробничих потужностях, ПрАТ «Концерн Стирол», що знаходиться у м. Горлівка, вул. Горлівської дивізії,10, внаслідок впливу дії форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) фактично позбавлене можливості виконати обов'язки, передбачені законодавством України про працю, зокрема, ч.1 ст.47, ч.1 ст.83 і ст.116 КЗпП України (т. 1 а.с. 53-65).

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції правильно виходив з того, що в судовому засіданні не добуто належних доказів щодо наявності заборгованості, її розміру, часу виникнення, оскільки відсутні первинні документи, що дають можливість провести розрахунок такої заборгованості.

Вказані висновки суду відповідають встановленим обставинам справи.

Як вбачається з матеріалів справи, суд правильно встановив правовідносини, які виникли між сторонами, дав їм належну оцінку і обґрунтовано відмовив позивачу у задоволенні його позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги стосовно незаконної відмови в позові та неналежної оцінки наявних доказів, неповно з'ясувавши обставини справи, апеляційний суд відхиляє, виходячи з наступного.

Так, згідно ч.1 ст. 94 КЗпП України, заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Стаття 1 Закону України «Про оплату праці» передбачає, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану роботу.

Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства.

Згідно зі ст. 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.

Законом передбачено, що при звільненні працівник одержує від підприємства, установи, організації всі суми, зокрема й заробітну плату, одержати яку він має право з урахуванням встановленого належним чином розміру заробітної плати.

Статтею 110 КЗпП України встановлено, що при кожній виплаті заробітної плати власник або уповноважений ним орган повинен повідомити працівника про такі дані, що належать до періоду, за який провадиться оплата праці: загальна сума заробітної плати з розшифровкою за видами виплат; розміри і підстави відрахувань та утримань із заробітної плати; сума заробітної плати, що належить до виплати.

Отже, виходячи з положень Кодексу Законів про працю України, Закону України «Про оплату праці», заробітна плата працівникам виплачується за умови виконання ними своїх функціональних обов'язків на підставі укладеного трудового договору з дотриманням установленої правилами внутрішнього трудового розпорядку тривалості щоденної (щотижневої) роботи за умови провадження підприємством господарської діяльності.

Нарахування та виплата заробітної плати працівникам проводиться на підставі документів з первинного обліку праці та заробітної плати, штатного розкладу, розцінки та норми праці, наказів та розпоряджень (на виплату премій, доплат, надбавок тощо), табелю обліку використаного часу, розрахунково-платіжної відомісті та інших документів обліку праці та розрахунків.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

При з'ясуванні, якими доказами кожна сторона буде обґрунтовувати свої доводи чи заперечення щодо невизнаних обставин, суд має виходити з принципу змагальності цивільного процесу, за яким кожна сторона несе обов'язки щодо збирання доказів і доказування тих обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, якщо інше не встановлено процесуальним законом.

На підставі ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За змістом ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інших обставин, що мають значення для вирішення справи.

Як передбачено ст. ст. 77, 78 ЦПК України, належними є докази, що містять інформацію щодо предмету доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Указом Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України» від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014 року розпочато проведення антитерористичної операції.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 02 грудня 2015 року №1275-р затверджений перелік населених пунктів, на території яких здійснюється антитерористична операції та визначені населені пункти, на території яких органи державної влади не здійснюють свої повноваження. До переліку таких міст включене м. Горлівка.

Крім того, місто Горлівка включено до Переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, який є додатком № 1 до Розпорядження Кабінету Міністрів України «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення» № 1085 від 07 листопада 2014 року.

Згідно з п. 5 постанови Кабінету Міністрів України «Про особливості регулювання відносин у сфері електроенергетики на території, де органи державної влади тимчасово не здійснюють або здійснюють не в повному обсязі свої повноваження» № 263 від 07 травня 2015 року суб'єкти електроенергетики, що одночасно провадять діяльність на контрольованій та неконтрольованій території, ведуть окремий бухгалтерський облік господарської діяльності на неконтрольованій та контрольованій території.

При розгляді справи судом встановлено, що внаслідок нестабільної та небезпечної ситуації, яка склалася внаслідок проведення бойових дій на території міста Горлівки Донецької області, а також з метою забезпечення безпеки життю та здоров'ю як працівників підприємства, так і мешканців міста, наказом голови правління Публічного акціонерного товариства «Концерн Стирол» (назва товариства на той час) № 134/1 від 15 квітня 2014 року «Про зупинення виробництва на усіх структурних підрозділах концерну» відповідним посадовим особам товариства доручено здійснити повну зупинку виробництва, завершити розпочаті технологічні процеси за умови зменшення до мінімуму виходів на роботу співробітників підприємства (т. 1 а.с. 47).

Крім того, згідно з інформацією, яка міститься у витягу з Єдиного державного реєстру досудових розслідувань № 0000891 від 15 травня 2018 року, на який посилається відповідач як на належні докази по справі, вбачається, що правоохоронними органами відкрито кримінальне провадження за фактом захоплення приміщень та майна ПрАТ «Концерн Стирол» у червні 2014 року невстановленими озброєними особами, за повідомленням ПрАТ «Концерн Стирол» від 28 квітня 2018 року (т. 1а.с. 52).

Згідно з уточненими даними індивідуальних відомостей про застраховану особу, Управлінням Пенсійного фонду України страхові внески позивачу за 2017 року не нараховувалась та не сплачувались та відсутні відомості про нараховану зарплату за січень - серпень, жовтень - листопад 2017 року(т. 1 а.с. 208).

З урахуванням викладеного, висновки суду про відмову у задоволенні позову про стягнення заборгованості по заробітній платі є вірними, оскільки наявність та розмір заборгованості по заробітній платі не підтверджено належними доказами.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд неправильно не прийняв до уваги форму ОК-5 про розмір нарахованих виплат по заробітній платі, а відповідач не оспорив в судовому порядку вказані відомості, не можуть бути підставою для скасування рішення та задоволення позову, оскільки правильність приведеної інформації не підтверджено належними доказами, а розрахунок заборгованості по заробітній платі ґрунтується на припущеннях, які, виходячи з положень ч. 6 ст. 81 КЗпП України не можуть бути прийняті судом як правильні.

Окрім того, суттєві протиріччя існують між даними, що зазначені в у формах ОК - 5та ОК - 7 стосовно нарахованої заробітної плати позивача за спірний період (т.1 а.с. 11, 208).

Також, апеляційний суд враховує, що відповідачем було зроблена інвентаризація відпрацьованого позивачем часу, та на основі вказаної інвентаризації змінено інформацію в індивідуальних відомостей про застраховану особу Управління Пенсійного фонду України (форма ОК-7), отже й спростовано сам факт нарахування заробітної плати або прирівняних до неї платежів за 2017 рік. За підсумками проведеної інвентаризації фактично відпрацьованого часу робіт комісією Пр АТ «Концерн Стирол» встановлено, що ОСОБА_1, водій дільниці по монтажу трубопроводів металоконструкцій і обладнання № 1 Цеху ремонтів і реконструкцій (ЦРіР) (таб. № 34301) був відсутній на робочому місці за період з 01 січня 2017 року по 04 грудня 2017 року, трудові обов'язки у вказаний період не виконував, наряди на виконання робіт відсутні,заяви, накази про надання щорічних оплачуваних відпусток - відсутні, листи непрацездатності - не надано, фактичне місцезнаходження - не встановлено (т.1 а.с. 21, 36).

За клопотанням позивача ухвалою Донецького апеляційного суду від 26 листопада 2018 року із ПАТ «Державний ощадний банк України» витребувана виписка про рух коштів по зарплатному картковому рахунку НОМЕР_2 на ім'я ОСОБА_1, яка досліджена в судовому засіданні, з якої вбачається, що на протязі 2017 року спірні щомісячні суми заробітної плати від Пр АТ «Концерн Стирол» власнику карткового рахунка не надходили (т.1а.с. 193-194; т.2 а.с. 25-31).

Таким чином, відомості з виписки про рух коштів по зарплатному картковому рахунку позивача за 2017 рік не є підтвердженням факту нарахування зарплати позивачу за спірний період та наявної заборгованості з її виплати. Твердження позивача про те, що відсутність перерахувань заробітної плати на картковому рахунку за 2017 рік свідчить про наявну заборгованість з заробітної плати, є лише припущенням, що не може бути покладено в основу судового рішення про стягнення будь-якої заборгованості, оскільки згідно вимог ч.6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Посилання позивача в апеляційній скарзі на рішення Європейського суду з прав людини не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції, оскільки предметом їх розгляду були інші правовідносини.

Так, предметом спірних правовідносин у справі «Пікчур проти України» є порушення права громадянина на отримання ним пенсійних виплат, тобто безспірних державних асигнувань, конституційне право на отримання яких є виключним та повинно бути всебічно охоронюваним з боку держави. А предметом спору у справі «Ілашку та інші проти Молдови та Росії» є відповідальність держави щодо вжиття заходів із забезпечення прав людини на неконтрольованій нею та належній їй території.

Враховуючи зазначене, рішення суду першої інстанції відповідає встановленим у справі фактичним обставинам, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права, підстав для скасування рішення суду в межах доводів апеляційної скарги не має, доводи апеляційної скарги необґрунтовані і не спростовують правильних висновків суду.

З огляду на викладене, апеляційний суд вважає, що судове рішення є законним і обґрунтованим, а підстав для його зміни - не вбачається.

Оскільки судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, то відповідно до вимог ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 без задоволення, а судове рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381- 384 ЦПК України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 26 вересня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня її складення.

Судді: