КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Головуючий у першій інстанції - Матійчук Г.О.
Номер провадження № 22-ц/824/4508/2019
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 березня 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді: Яворського М.А.,

суддів: Кашперської Т.Ц., Фінагеєва В.О.,

за участю секретаря - Удовиченко В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 25 жовтня 2018 року за скаргою ОСОБА_2 на рішення та бездіяльність державного виконавця Печерського відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві Валевського О.О., боржник ОСОБА_4 по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 по стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей, -

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 30 жовтня 2015 року з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 стягнуто аліменти на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 1/3 частини всіх видів доходів щомісячно, починаючи з 28 вересня 2015 року до досягнення повноліття, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімум на кожну дитину відповідного віку.

Виконавчий лист щодо примусового виконання вказаного рішення суду був переданий у листопаді 2015 року до відділу ДВС Шевченківського районного управління юстиції в місті Києві за місцем роботи на той час боржника ОСОБА_4

22 червня 2016 року виконавче провадження державним виконавцем Шевченківського РВ ДВС м. Києва ГТУЮ м. Києва Сімерацькою В.С. було закінчено, а виконавчий лист було направлено до виконання за місцем реєстрації боржника до Печерського районного відділу ДВС м. Києва ГТУЮ у м. Києві.

Постановою державного виконавця Печерського районного відділу ДВС міста Києва ГТУЮ у м. Києві Валевського О.О. від 14 листопада 2017 року виконавче провадження №51699743 щодо стягнення аліментів на утримання дочки ОСОБА_6 та виконавче провадження № 51673644 щодо стягнення аліментів на утримання дочки ОСОБА_5 було передано до Прилуцького міськрайонного відділу ДВС ГТУЮ у Чернігівській області.

Цього ж дня державним виконавцем Печерського РВ ДВС ГТУЮ м. Києва Валевським О.О. згідно до ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» було здійснено обчислення заборгованості боржника - ОСОБА_4 по сплаті аліментів на користь ОСОБА_2 в розмірі 8622,51 грн.

У листопаді 2017 року представник ОСОБА_2 - ОСОБА_10 подала скаргу на рішення та бездіяльність державного виконавця, яку мотивовано тим, що державним виконавцем Печерського РВ ДВС м. Києва ГТУ у м. Києві Валевським О.О. було неправомірно складено довідку розрахунок заборгованості від 14 листопада 2017 року, відповідно до якої, станом на 14 листопада 2017 року заборгованість боржника по сплаті аліментів становить 8 622,51 грн. На думку скаржника вказана довідка не відповідає дійсності та є неправомірною, тому просила суд визначити заборгованість ОСОБА_4 по аліментам станом на 24 листопада 2017 року у розмірі 3993963, 88 грн..

Також скаржник вважає, що державним виконавцем неправомірно і всупереч закону було передано виконавче провадження до іншого відділу державної виконавчої служби з метою затягування виконавчого провадження, постанови про передачу виконавчого провадження не вмотивовані і не містять всієї необхідної інформації.

Враховуючи вищевикладене, представник ОСОБА_2 - ОСОБА_10 просила визнати незаконним нарахування суми заборгованості по аліментам, проведених державним виконавцем 14 листопада 2017 року та скасувати розрахунок заборгованості по аліментам станом на 14 листопада 2017 року у розмірі 8 622,51 грн., складеного державним виконавцем Печерського РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві Валевським О.О.; визначити заборгованість ОСОБА_4 по аліментах станом на 24 листопада 2017 року на підставі виконавчого листа №757/35696/15-ц, виданого 30 жовтня 2015 року Печерським районним судом міста Києва про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання дітей у розмірі 1/3 від всіх доходів в сумі 3 993 963,88 грн.; визнати незаконним рішення про передачу виконавчого провадження №51673644 до Прилуцького міськрайонного відділу ДВС ГТУЮ у Чернігівській області та скасувати постанову державного виконавця Печерського РВ ДВС м. Київ Валевського О.О. про передачу виконавчого провадження від 14 листопада 2017 року по виконавчому провадженню №51673644, як таку, що не відповідає закону; визнати незаконним рішення про передачу виконавчого провадження №51699743 до Прилуцького міськрайонного відділу ДВС ГТУЮ у Чернігівській області та скасувати постану державного виконавця Печерського РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві Валевського О.О. про передачу виконавчого провадження від 14 листопада 2017 року по виконавчому провадженню №51699743 як таку, що не відповідає закону; зобов'язати державного виконавця Печерського РВ ДВС м. Київ ГТУЮ м. Києва, який буде здійснювати виконавче провадження №51673644 та №51699743, утриматися від прийняття рішення про передачу виконавчого провадження та передачі виконавчих проваджень не за місцем проживання боржника.

Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 25 жовтня 2018 року у задоволенні скарги, поданої представником ОСОБА_2 - ОСОБА_10, відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, яку мотивовано тим, що суд першої інстанції досліджував не лише обставини прийняття оскаржуваних рішень та проведеного розрахунку, але й обставини, які не впливали на такі дії та рішення державного виконавця. Також наголошується, що судом першої інстанції не було досліджено, чи дотримувався державний виконавець Валевський О.О. вимог чинного законодавства при здійсненні розрахунку, а також не було обґрунтовано, яким чином події, що відбулися після прийняття оскаржуваних рішень та здійснення розрахунку вплинули на дії та рішення державного виконавця Валевського О.О. та яким чином такі факти, що відбулися пізніше, підтверджують законність дій державного виконавця. Апелянт вважає, що висновок суду про те, що дохід, з якого стягуються аліменти, обмежується лише поняттям заробіток є помилковим та таким, що суперечить чинному законодавству, оскільки законодавець не обмежує види доходу (заробітку), з якого стягуються аліменти.

Враховуючи вищевикладене, ОСОБА_2 просила скасувати ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 25 жовтня 2018 року та ухвалити у справі нове судове рішення, яким задовольнити скаргу повністю.

27 лютого 2019 року на адресу суду надійшов відзив від представника ОСОБА_4 - ОСОБА_11, де зазначено, що апеляційна скарга є необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції вважає законним та обґрунтованим.

При апеляційному розгляді справи заявник ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_12 підтримали доводи апеляційної скарги просили її задовольнити.

Представник відповідача у справі ОСОБА_11 заперечила щодо доводів апеляційної скарги та просила її залишити без задоволення, оскільки вважає, що ухвала по вказаній справі від 25 жовтня 2018 року постановлена з дотриманням норм процесуального законодавства та норм матеріального права.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення апелянта та його представника, представника боржника, дослідивши обставини справи, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваної ухвали в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення виходячи з наступного.

Так, вирішуючи вказаний спір та відмовляючи у задоволенні скарги ОСОБА_2 суд першої інстанції мотивував свій висновок тим, що розрахунок заборгованості зі сплати аліментів державним виконавцем Печерського РВ ВДВС м. Києва ГТУЮ м. Києва Валевським О.О. складено у відповідності до вимог ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» з урахування положень ст. 81 Сімейного кодексу України. При складанні вказаного розрахунку державним виконавцем взято до уваги пояснення, клопотання та заяви сторін виконавчого провадження.

Вирішуючи вимоги скаржника в частині визначення неправомірними дії та постанов державного виконавця Печерського РВ ДВС м. Києва ГТУЮ м. Києва Валевського О.О. в частині передачі виконавчих проваджень №51673644 та 516699743 до Прилуцького РВ ДВС ГТУЮ Чернігівської області суд першої інстанції зазначив, що вказані дії державного виконавця уже були предметом судового розгляду та по них приймалося відповідне процесуальне рішення, згідно до якого підтверджено правомірність дій даного державного виконавця та з цих підстав відмовив у задоволенні скарги ОСОБА_2

Колегія суддів вважає зазначений висновок суду першої інстанції законним та обґрунтованим, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.129-1 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Відповідно до ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов'язків має право на справедливий судовий розгляд. Виконання судового рішення є складовою частиною судового розгляду.

За правилами ст. 1 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню

Згідно ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Статтею 3 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» визначено, що завданням органів державної виконавчої служби та приватних виконавців є своєчасне, повне і неупереджене виконання рішень, примусове виконання яких передбачено законом.

Відповідно до норм ч.1,2 ст. 4 вказаного Закону діяльність органів державної виконавчої служби та приватних виконавців здійснюється з дотриманням принципів: верховенства права; законності; незалежності; справедливості, неупередженості та об'єктивності; обов'язковості виконання рішень; диспозитивності; гласності та відкритості виконавчого провадження та його фіксування технічними засобами; розумності строків виконавчого провадження; співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями.. Державний виконавець та приватний виконавець повинні здійснювати свою професійну діяльність сумлінно, не розголошувати в будь-який спосіб професійну таємницю, поважати інтереси стягувачів, боржників, третіх осіб, не принижувати їхню гідність.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов'язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають із відносин щодо примусового виконання судових рішень.

За правилами ст.383 ЦПК України ( що діяла на час подачі скарги) сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Така ж можливість оскарження дій чи бездіяльності державного виконавця передбачена Законом України "Про виконавче провадження",зокрема, у ст.74 вказаного Закону України "Про виконавче провадження" зазначено, що рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

У п.3 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року №6 "Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах" роз'яснено, що при розгляді скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби необхідно враховувати, що Законом України "Про виконавче провадження" передбачено заборону на зловживання процесуальними правами під час здійснення виконавчого провадження. Так, державний виконавець зобов'язаний вживати передбачені Законом України "Про виконавче провадження" заходи примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії, а особи, які беруть участь у виконавчому провадженні, зобов'язані сумлінно користуватися усіма наданими їм правами з метою забезпечення своєчасного та в повному обсязі вчинення виконавчих дій.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Печерського районного суду міста Києва від 30 жовтня 2015 року з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 стягнуто аліменти на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 1/3 частини всіх видів доходів щомісячно, починаючи з 28 вересня 2015 року до досягнення повноліття, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімум на кожну дитину відповідного віку. (а.с.52 т.1)

Виконавчий лист щодо примусового виконання вказаного рішення суду був переданий у листопаді 2015 року до відділу ДВС Шевченківського районного управління юстиції в місті Києві за місцем роботи на той час боржника ОСОБА_4 (а.с.66 т.2)

22 червня 2016 року виконавче провадження державним виконавцем Шевченківського РВ ДВС м. Києва ГТУЮ м. Києва Сімерацькою В.С. було закінчено, а виконавчий лист було направлено до виконання за місцем реєстрації боржника до Печерського районного відділу ДВС м. Києва ГТУЮ у м. Києві (а.с.127 т.1).

Постановою державного виконавця Печерського районного відділу ДВС міста Києва ГТУЮ у м. Києві Валевського О.О. від 14 листопада 2017 року виконавче провадження №51699743 щодо стягнення аліментів на утримання дочки ОСОБА_6 та виконавче провадження № 51673644 щодо стягнення аліментів на утримання дочки ОСОБА_5 було передано до Прилуцького міськрайонного відділу ДВС ГТУЮ у Чернігівській області (а.с. 154-158 т.4).

Цього ж дня державним виконавцем Печерського РВ ДВС ГТУЮ м. Києва Валевським О.О. згідно до ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» було здійснено обчислення заборгованості боржника - ОСОБА_4 по сплаті аліментів на користь ОСОБА_2 в розмірі 8622,51 грн. (а.с.159 т.4)

Обґрунтовуючи вимоги скарги, ОСОБА_2 зазначала про неправомірність та безпідставність нарахування заборгованості по сплаті аліментів саме у розмірі 8622,51 грн., оскільки державний виконавець розраховував її у цей період виходячи із середньомісячної заробітної плати для відповідної місцевості, не врахувавши інші види доходів боржника та не врахував, що суми за окремі місяці є меншими за 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що суперечить нормам Сімейного кодексу України, а відтак, розмір аліментів за цей період повинен був складати 1/3 частку саме від всіх видів доходу, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до ст.71 Закону України "Про виконавче провадження" у разі стягнення аліментів у частці від заробітку (доходу) боржника на підприємстві, в установі, організації, у фізичної особи, фізичної особи - підприємця відрахування здійснюються з фактичного заробітку (доходу) на підставі постанови державного виконавця. При цьому розмір аліментів у разі їх стягнення у частці від заробітку (доходу) не може бути менше встановленого Сімейним кодексом України. У разі якщо стягнути аліменти в зазначеному розмірі неможливо, адміністрація підприємства, установи, організації, фізична особа, фізична особа - підприємець, які проводили відрахування, нараховують боржнику заборгованість із сплати аліментів.

Після закінчення строку, передбаченого законом для стягнення аліментів, у разі відсутності заборгованості зі сплати аліментів адміністрація підприємства, установи, організації, фізична особа, фізична особа - підприємець, які проводили відрахування, повертають постанову державного виконавця про стягнення аліментів органу державної виконавчої служби з відміткою про перерахування в повному обсязі стягувачу утриманих сум аліментів. У разі якщо утримані суми аліментів стягувачу не перераховані, державний виконавець письмово повідомляє стягувачу про розмір заборгованості, роз'яснює йому права, встановлені частиною першою ст.19 цього Закону, та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

Згідно ст.195 СК України, заборгованість за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу), визначається виходячи з фактичного заробітку (доходу), який платник аліментів одержував за час, протягом якого не провадилося їх стягнення. Якщо платник аліментів не працював на час виникнення заборгованості, але працює на час визначення її розміру, заборгованість визначається із заробітку (доходу), який він одержує.

Спір щодо питання про розмір заборгованості за заявою заінтересованої особи вирішується судом (ч.8 ст.71 чинного Закону України "Про виконавче провадження").

Відповідно до ч.4 ст.195 СК України, розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, а у разі спору - судом.

Зі змісту вимог скарги убачається, що стягувач не погоджується з визначеним державним виконавцем розміром аліментів, тобто фактично між сторонами (стягувачем і боржником) виник спір щодо розміру заборгованості за аліментами. Такий спір підлягає вирішенню в позовному провадженні у відповідності з вимогами ЦПК України.

За таких обставин, відповідно до вимог ст.447 ЦПК України, у суду першої інстанції були відсутні належні процесуальні підстави для розгляду заявлених стягувачем вимог.

Крім того, колегія суддів враховує, що в судовому порядку за скаргою ОСОБА_2 перевірявся факт правомірності передачі державним виконавцем виконавчих проваджень №51673644 та 51699743 з Печерського районного відділу ДВС ГТУЮ м. Києва до Прилуцького РВ ДВС ТУЮ Чернігівської області та ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 27 лютого 2018 року в задоволенні вказаної скарги було відмовлено. (а.с.85-87 т.5).

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 11 липня 2018 року повторну скаргу ОСОБА_2 про неправомірність передачі виконавчих проваджень №51699743 щодо стягнення з ОСОБА_4 аліментів на утримання дочки ОСОБА_6 та № 51673644 щодо стягнення з ОСОБА_4 аліментів на утримання дочки ОСОБА_5 було залишено без розгляду і вказана ухвала стягувачем не оскаржувалася.

Інші доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу як такі, що не спростовують висновків суду та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права при ухваленні оскаржуваного судового рішення.

Відповідно до вимог ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

З урахуванням викладених обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про залишення без задоволення скарги ОСОБА_2, тому ухвала суду постановлена з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги про неправильну оцінку фактичних обставин справи, порушення норм матеріального та процесуального права є необґрунтованими і не спростовують висновків суду, оскільки не призвели до порушення основних принципів цивільного процесуального законодавства та охоронюваних законом прав та інтересів осіб, які беруть участь у справі і не вплинули на суть ухваленого судового рішення.

Керуючись ст. 12, 81, 263, 264, 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 25 жовтня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з моменту прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Мотивований текст постанови виготовлено 21 березня 2019 року.

Головуючий суддя: М.А.Яворський

судді: Т.Ц.Кашперська

В.О.Фінагеєв