Справа № 200/355/19
Провадження № 2/200/18/19
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
28 листопада 2019 року Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська
в складі: головуючого судді: Женеску Е.В.,
при секретарі: Яковенко А.С.
розглянувши у спрощеному позовному провадженні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Територіального управління Державної судової адміністрації в Дніпропетровській області про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, -
В С Т А Н О В И В:
10 січня 2019 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська із зазначеним позовом.
З огляду на викладене, позивач просив суд:
Ухвалою судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська Женеску Е.В. від 10 травня 2019 року відкрито провадження у цивільній справі та визначено проводити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Встановлено відповідачу строк для подачі відзиву на позовну заяву.
Відповідач надав відзив на позовну заяву, в якому позовні вимоги не визнав у повному обсязі та пояснив, що завданням ТУ ДСА в Дніпропетровській області є організаційне забезпечення діяльності та фінансове забезпечення місцевих загальних судів Дніпропетровської області; кадрове діловодство здійснюється безпосередньо у міських, районних та міськрайонних судах. Накази з кадрових питань щодо помічників суддів (за поданням судді) видає керівник апарату суду. Наказами керівника апарату Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 15.11.2018 року щодо преміювання та встановлення надбавок працівникам апарату суду не передбачено надання премії та надбавки позивачу. Тому відповідач не мав правових підстав для нарахування та виплати позивачу премії і надбавки за листопад 2018 року. Також вказує, що премія та надбавка, хоча і входять до структури заробітної плати, але є засобами заохочення працівника, а не обов`язковим платежем, та встановлення їх розміру є виключною компетенцією відповідних органів. Просить у задоволенні позову відмовити в повному обсязі. Додатково, у поясненні від 20.11.2019 року вказав, що його вина у затримці розрахунку з позивачем при звільненні відсутня, оскільки наказ від 07.11.2018 року про звільнення ОСОБА_1 надійшов до відповідача лише 13.11.2018 року, та повний розрахунок був проведений відділом планово-фінансової діяльності, бухгалтерського обліку та звітності 14 листопада 2018 року. Індексація у розмірі 13,48 грн. була виплачена позивачу наприкінці місяця з огляду на те, що коефіцієнт індексації обчислюється на основі щомісячних індексів інфляції, які публікуються Держстатом в офіційних періодичних виданнях, а тому розрахунок сум індексу можливий наприкінці розрахункового місяця.
Позивач 30.08.2019 року надав відповідь на відзив, в якому вказав, що його було попереджено про звільнення у вересні 2018 року, а кошти на преміювання закладені у жовтні 2018 року, відповідальні особи повинні були надіслати листа про рекомендований розмір та надбавки для того, щоб керівник апарату визначився, чи преміювати позивача чи ні. Але такого листа відповідач не направив, чим знехтував правами позивача. Вказує також, що премія та надбавка була виплачена всім працівникам суду у повному розмірі, а йому ні, хоча він сумлінно виконував свої трудові обов`язки. Крім того, зарплата на його картку надійшла 14 та 30 листопада 2018 року, в той час як його було звільнено 07 листопада 2018 року.
Суд, дослідивши надані докази, прийшов до наступного висновку.
Право на звернення до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів закріплено безпосередньо у Конституції України (ст. 55), Цивільному кодексі України (ст. 16), Цивільному процесуальному кодексу України (ст.4).
Згідно зі ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів,поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Судом встановлено, що наказом заступника керівника апарату Першотравенського міського суду Дніпропетровської області Корх В.В. № 45-К від 04 вересня 2015 року ОСОБА_1 було призначено на посаду помічника судді Першотравенського міського суду Дніпропетровської області з 07 вересня 2015 року, з посадовим окладом відповідно до штатного розпису.
11 вересня 2018 року керівник апарату суду Литвиненко Г.В. направив ОСОБА_1 повідомлення, в якому вказав, що повноваження судді ОСОБА_2 Миколайовича, безпосереднього керівника позивача, закінчуються 07.11.2018 року, та на підставі п.12 Положення про помічника судді, затвердженого рішенням ради суддів України від 18.05.2018 року № 21, трудові відносини з позивачем будуть припинені в день припинення повноважень безпосереднього керівника.
Позивач ознайомлений з вказаним повідомленням 11.09.2018 року.
Наказом № 23-к від 07.11.2018 року позивача звільнено з посади помічника судді на підставі п.2 ч.1 ст.36 КЗпП України, що підтверджується відповідним записом у трудовій книжці.
Згідно довідки про нараховану заробітну плату ТУ ДСАУ в Дніпропетровській області в листопаді 2018 року позивачу нараховано: оклад за 5 робочих днів 1795,45 грн., компенсація за невикористану відпустку за 4 дні 3252,92 грн., вислуга років 179,55 грн., індексація за 5 робочих днів 16,74 грн., разом 5244,66 грн.
Відповідно до ч. 1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього кодексу.
Відповідно до ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.
Частиною 1 ст. 117 КЗпП України визначено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
Відповідно до статті 151 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» державна судова адміністрація України є державним органом у системі правосуддя, який здійснює організаційне та фінансове забезпечення діяльності органів судової влади у межах повноважень, установлених законом.
Відповідно до статті 155 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» організаційне забезпечення роботи суду здійснює його апарат, який очолює керівник апарату. Керівник апарату суду призначає на посаду та звільняє з посади працівників апарату суду, застосовує до них заохочення та накладає дисциплінарні стягнення.
Відповідно до Положення про помічника судді, затвердженого рішенням Ради суддів України від 18.05.2018 року № 21 (далі - Положення), помічник судді - це працівник патронатної служби у суді, який забезпечує виконання суддею повноважень щодо здійснення правосуддя. Помічник судді є працівником апарату суду. Помічник судді призначається на посаду та звільняється з посади керівником апарату відповідного суду за поданням судді.
Згідно з п.15 Положення, оплата праці помічника судді встановлюється відповідно до Законів України "Про судоустрій і статус суддів", "Про оплату праці" і нормативно-правових актів Кабінету Міністрів України, що регулюють умови оплати праці працівників патронатних служб, у тому числі в системі правосуддя.
Керівник апарату суду має право, за поданням безпосереднього керівника, у межах затвердженого фонду оплати праці відповідного суду помічнику судді, зокрема:
- установлювати: надбавку за інтенсивність праці; надбавку за виконання особливо важливої роботи - до 100 відсотків посадового окладу.
У разі несвоєчасного виконання завдань, погіршення якості роботи й порушення трудової дисципліни надбавки за інтенсивність праці та за виконання особливо важливої роботи скасовуються або їх розмір зменшується.
- здійснювати: преміювання відповідно до їх особистого внеску в загальні результати роботи в межах фонду преміювання відповідного суду.
Конкретні умови, порядок та розміри преміювання помічника судді визначаються в положенні про преміювання, що діє у відповідному суді.
Згідно з п.16 Положення, застосування заходів заохочення та дисциплінарного стягнення до помічника судді здійснюється керівником апарату відповідного суду за погодженням із суддею.
Таким чином, суд приходить до висновку, що будь-які виплати помічникам суддів, в тому числі і виплати премії та надбавки, здійснюється відповідно до наказу керівника апарату суду.
З матеріалів справи вбачається, що наказами № 77-О та № 78О від 15 листопада 2018 року помічнику судді Прихорчуку А.О ОСОБА_3 не встановлювалася надбавка за інтенсивність праці та не призначалась премія за листопад 2018 року.
З огляду на викладене, суд погоджується з доводами відповідача про те, що будучи відповідальним лише за здійснення фінансового забезпечення суду, він не мав правових підстав для нарахування та виплати позивачу премії та надбавки за листопад 2018 року.
Суд також звертає увагу на наступне.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу.
Згідно статті 2 Закону України «Про оплату праці» структура заробітної плати включає: основну заробітну плату, тобто винагороду за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців; додаткову заробітну плату, тобто винагороду за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій; інші заохочувальні та компенсаційні виплати. До них належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках грантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.
Посада помічника судді відноситься до посад патронатної служби, яка в свою чергу є різновидом державної служби (стаття 92 Закону України «Про державну службу»).
Тобто, заробітна плата працівників апарату суду згідно з вимогами ст.ст.50,52 Закону України «Про державну службу».
Згідно з наведеними нормами, Премії виплачуються в межах фонду преміювання залежно від особистого внеску державного службовця в загальний результат роботи державного органу. Типове положення про преміювання затверджується центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері трудових відносин, за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері державної служби. Встановлення премій державним службовцям здійснюється керівником державної служби відповідно до затвердженого ним Положення про преміювання у відповідному державному органі, погодженого з виборним органом первинної профспілкової організації (за наявності).
Згідно п.2-4 Положення про застосування стимулюючих виплат державним службовцям, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 18.01.2017 року № 15, керівники державної служби в державному органі мають право встановлювати державним службовцям у межах економії фонду оплати праці додаткові стимулюючі виплати. До додаткових стимулюючих виплат державним службовцям належать надбавки: 1) за інтенсивність праці; 2) за виконання особливо важливої роботи.
Таким чином, премія та надбавка за своїм змістом є засобами заохочення працівника, а не обов`язковим платежем, не має фіксованого характеру, та встановлення їх розміру є виключною компетенцією відповідних органів, в даному випадку керівника апарату Першотравенського міського суду.
Таким чином, позовні вимоги в частині стягнення з відповідача премії за листопад 2018 року 4578,40 грн.; надбавки за листопад 2018 року 1795,45 грн. є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.
Стосовно позовних вимог про стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку, суд зазначає наступне.
Матеріалами справи встановлено, та відповідачем не заперечується, що позивач був звільнений 07 листопада 2018 року, відповідно до наказу № 23-к від 07.11.2018 року.
Позивач стверджує, та надав відповідні докази, а саме виписку із банківської картки по надходженням по рахунку, з якої вбачається, що розрахунки з позивачем були проведені наступним чином: 14.11.2018 року зарплата у сумі 4208,47 грн., 30.11.2018 року зарплата в сумі 13,48 грн.
Отже, остаточний розрахунок з позивачем було проведено 30 листопада 2018 року.
Відповідно до ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.
Частиною 1 ст. 117 КЗпП України визначено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
Відповідно до п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому свої вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.
Отже, за положеннями ст. 117 КЗпП України обов`язковою умовою для покладення на підприємство відповідальності за невиплату належних працівникові сум при звільненні є наявність вини підприємства.
Як уже зазначалось вище, саме на відповідача відповідно до положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» покладено фінансове забезпечення місцевих загальних судів Дніпропетровської області, а отже фактичну виплату заробітної плати, нарахованої позивачу на підставі відповідних наказів керівника апарату Першотравенського міського суду Дніпропетровської області.
Обґрунтовуючи правомірність своїх дій щодо виплати належної позивачу при звільненні суми, відповідач надав копію наказу № 23-к від 07.11.2018 року, виданого керівником апарату Литвиненко Г.В., з якого вбачається, що вказаний наказ надійшов до ТУ ДСА в Дніпропетровській області 13.11.2018 року та зареєстрований за вх.№ 5316/18.
З огляду на зазначене, суд погоджується з доводами відповідача про відсутність вини в його діях, оскільки відповідач, який самостійно не видавав наказ про звільнення позивача, не мав фізичної можливості здійснити з позивачем розрахунок у відповідності з вимогами ст.116 КЗпП України.
Крім того, статтею 33 Закону України «Про оплату праці» встановлено, що в період між переглядом розміру мінімальної заробітної плати індивідуальна заробітна плата підлягає індексації згідно чинним законодавством.
Індексація заробітної плати здійснюється на підставі закону України «Про індексацію грошових доходів населення», згідно з нормами статтей 1 та 2 якого індексація грошових доходів населення це встановлений законами та іншими нормативними актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг. Об`єктом індексації грошових доходів населення є оплата праці (грошове забезпечення) як грошовий дохід громадян, одержаний ними в гривнях на території України і який не має разового характеру.
Структура заробітної плати визначено ст. 2 Закону України «Про оплату праці», якою передбачено існування основної заробітної плати, додаткової заробітної плати та інших заохочувальних та компенсаційних виплат. Додаткова заробітна плата, зокрема, це винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці, яка включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати передбаченні чинним законодавством. Суми виплат, пов`язаних з індексацією заробітної плати платників, входить до складу фонду додаткової заробітної плати згідно з п.п.п. 2.2.7 «Інструкції зі статистики заробітної плати» затвердженої наказом Державного комітету статистики України від 13.01.2004 року № 5. Таким чином, суми індексації заробітної плати та компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати є складовими частинами заробітної плати.
Згідно з частинами 1-4 статті 4 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індексація грошових доходів населення проводиться у разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг, який встановлено було до 01.01.2016 року у розмірі 101 %, а починаючи з 01 січня 2016 року 103 %. Обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з місця введення в дію цього закону. Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений у частині першій цієї статті. Підвищення грошових доходів населення у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, у якому опубліковано індекс споживчих цін.
Відповідно до п. 1.1 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 1078 від 17 липня 2003 року «Про затвердження Порядку проведення індексації грошових доходів населення» підвищення грошових доходів громадян у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, в якому офіційно опубліковано індекс споживчих цін.
Індексація грошових доходів населення проводиться у разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який встановлюється в розмірі 103 відсотка.
Індекс споживчих цін обчислюється Держстатом і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях.
Обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком починаючи з березня 2003 року - місяця опублікування Закону України від 6 лютого 2003 р. N 491-IV "Про внесення змін до Закону України "Про індексацію грошових доходів населення".
Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений в абзаці другому цього пункту».
З огляду на зазначене, суд приймає до уваги та погоджується з доводами відповідача, що індексація заробітної плати у розмірі 13,48 грн. не могла бути проведена та виплачена позивачу раніше, аніж наприкінці розрахункового місяця, з причин, незалежних від відповідача, оскільки індекс споживчих цін публікується в офіційних періодичних виданнях, а тому розмір індексації не міг бути обчислений відповідачем самостійно у строки, передбачені ст.116 КЗпП України.
Таким чином, оскільки вини відповідача у затримці розрахунку не вбачається, позовні вимоги в цій частині також не підлягають задоволенню.
З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню в повному обсязі.
Керуючись ст.ст. 12, 81, 133, 141, 258, 259, 263-268, 430 ЦПК України, суд -
Позовні вимоги ОСОБА_1 до Територіального управління Державної судової адміністрації в Дніпропетровській області про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні залишити без задоволення.
Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.
Пунктом 15.5 Перехідних положень ЦПК України передбачено, що апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.
Головуючий-суддя Е.В.Женеску