КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження №22-ц/824/2617/2019
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 січня 2019 року Київський апеляційний суд у складі колегії судової палати у цивільних справах - головуючого - судді Сержанюка А.С., суддів Іванової І.В., Сліпченка О.І., із участю секретаря Пітенко І.Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Києві матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою Департаменту соціальної політики виконавчого органу Київської міської ради ( Київської міської державної адміністрації ) на ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 25 жовтня 2018 року про залишення без розгляду заяви ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Управління праці та соціального захисту населення Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації, Департаменту соціальної політики виконавчого органу Київської міської ради ( Київської міської державної адміністрації ) про встановлення факту, що має юридичне значення,

В С Т А Н О В И В :

14 вересня 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду із даною заявою, де просив встановити факт його участі у період з 22 травня по 26 травня 1986 року в зв`язку з виконанням обов`язків по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у населених пунктах Липські Романи та Журба Овруцького району Житомирської області в складі лікувального факультету Вінницького ордена «Знак Пошани» медичного інституту імені І.М. Пирогова.
Свої вимоги обґрунтовує тим, що він приймав участь в названий період в складі лікувального факультету Вінницького ордена «Знак Пошани» медичного інституту імені І.М. Пирогова в ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.
Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 25 жовтня 2018 року в задоволенні клопотання представника Департаменту соціальної політики виконавчого органу Київської міської ради ( Київської міської державної адміністрації) про закриття провадження по справі відмовлено та заяву ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення, залишено без розгляду.
На обґрунтування постановленої ухвали, місцевий суд зазначив, що враховуючи отримані пояснення від заявника ОСОБА_1 , який зазначив, що не погоджується з прийнятим рішенням Комісії для розгляду питань, пов`язаних з встановлення статусу осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, суд приходить до висновку про наявність спору про право.
Відповідно до ч. 4 ст. 315 ЦПК України, суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи - залишає заяву без розгляду.
З огляду на викладене, суд відмовляє в задоволенні заяви представника Департаменту соціальної політики виконавчого органу Київської міської ради ( Київської міської державної адміністрації ) про закриття провадження по справі.
При цьому, слід зазначити, що питання щодо закриття провадження на підставі п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, суд не вправі вирішувати, оскільки клопотання про закриття провадження по справі є передчасним, а ОСОБА_1 не ставить вимогою у своїй заяві оскарження дій суб`єкта владних повноважень.
Не погоджуючись із ухваленим судом рішенням, Департамент соціальної політики виконавчого органу Київської міської ради ( Київської міської державної адміністрації ) подав апеляційну скаргу, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, а також порушенням норм матеріального та процесуального права при його ухваленні.
Просить ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 25 жовтня 2018 року скасувати та закрити провадження у справі.
Суд, закінчивши з`ясування обставин справи і перевірку їх доказами, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі, у межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, керуючись наступним.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.
Як встановлено судом, що підтверджується і матеріалами справи, 14 вересня 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду із даною заявою, де просив, встановити факт його участі у період з 22 травня по 26 травня 1986 року в зв`язку з виконанням обов`язків по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у населених пунктах Липські Романи та Журба Овруцького району Житомирської області в складі лікувального факультету Вінницького ордена «Знак Пошани» медичного інституту імені І.М. Пирогова ( а.с. 2-5 ).
Свої вимоги обґрунтовує тим, що він приймав участь в названий період в складі лікувального факультету Вінницького ордена «Знак Пошани» медичного інституту імені І.М. Пирогова в ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.
Також, зазначає, що необхідною обставиною, з існуванням якої законодавець пов`язує наявність права особи на отримання статусу учасника ліквідації наслідків на Чорнобильській АЕС, є наявність факту участі у роботах по ліквідації наслідків аварії на ЧАЄС.
Такий факт повинен підтверджуватися документами, перелік яких зазначений в п.10 Порядку та є вичерпним.
Чорнобильська катастрофа відбулася за час існування Радянського Союзу та на той час не існувало чіткого переліку документів, потрібних для присвоєння статусу постраждалого від Чорнобильської катастрофи чи статусу інваліда війни ( там же ).
При цьому, підставою для визначення статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, відповідно до ст. 15 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», є період роботи ( служби ) в зоні відчуження, що підтверджено відповідними документами.
Згідно з пунктом 10 Порядку видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 20 січня 1997 року № 51 ( далі Порядок ), який регулює правила видачі посвідчень та зразки бланків посвідчень певних категорій, учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС посвідчення видаються на підставі одного з таких документів: посвідчення про відрядження в зону відчуження; військового квитка і довідки командира військової частини або архіву про участь у ліквідації наслідків аварії у зоні відчуження; довідки про підвищену оплату праці в зоні відчуження (із зазначенням кількості днів і населеного пункту).
Відповідно п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.
Із вищевказаних нормативно-правових актів вбачається, що підставою для визначення статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС можуть бути тільки відповідні документи, а не рішення суду про встановлення того чи іншого факту.
Тому можливе судове рішення про встановлення факту участі в ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС не породжує юридичних наслідків, оскільки рішення суду про встановлення такого факту не може бути підставою для визначення належності до осіб, потерпілих від Чорнобильської катастрофи.
Таким чином, суд першої інстанції не звернув уваги на вищезазначене, а тому, з порушенням вимог процесуального права, зокрема, ст. 255 ЦПК України, не закрив провадження по справі, оскільки справи про встановлення факту участі у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС не підлягають розгляду у порядку цивільного судочинства та законом визначено інший порядок їх встановлення.
За таких обставин, доводи апеляційної скарги про незаконність та необґрунтованість оскаржуваної ухвали, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, а також порушенням норм матеріального та процесуального права при його ухваленні знайшли своє підтвердження при розгляді апеляції.
Відтак, ухвала суду першої інстанції постановлена із названими порушеннями, а тому, відповідно до положень ст. 376 ЦПК України, вона підлягає скасуванню із постановленням ухвали про закриття провадження по справі відповідно до положень п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України.
Також, суд апеляційної інстанції відповідно до положень ст. 4 Закону України «Про судовий збір», ст. 141 ЦПК України, вважає за необхідне стягнути із ОСОБА_1 на користь Департаменту соціальної політики виконавчого органу Київської міської ради ( Київської міської державної адміністрації ) сплачений судовий збір ( а.с. 100 ) у розмірі 1 762 грн.
Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 10-13, 76-81, 149-154, 263, 367, 368, 374, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Департаменту соціальної політики виконавчого органу Київської міської ради ( Київської міської державної адміністрації ) задовольнити. Ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 25 жовтня 2018 року про залишення без розгляду заяви ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Управління праці та соціального захисту населення Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації, Департаменту соціальної політики виконавчого органу Київської міської ради ( Київської міської державної адміністрації ) про встановлення факту, що має юридичне значення, скасувати і ухвалити по справі нове судове рішення про закриття провадження у справі.
Стягнути із ОСОБА_1 на користь Департаменту соціальної політики виконавчого органу Київської міської ради ( Київської міської державної адміністрації ) судовий збір у розмірі 1 762 грн.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення.

Головуючий А.С. Сержанюк

Судді: І.В. Іванова

О.І. Сліпченко