Справа № 482/2069/18
Номер провадження 2/482/204/2019
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2019 року м. Нова Одеса

Новоодеський районний суд Миколаївської області у складі: головуючого - судді Баранкевич В.О., за участю секретаря судового засідання Андрусенко В.А.., розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Нова Одеса цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до приватного нотаріуса Новоодеського районного нотаріального округу Миколаївської області ОСОБА_2 про скасування постанови нотаріуса та зобовязання вчинити нотаріальні дії, -

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2018 р. позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з даним позовом.

Вказала, що її батьками є ОСОБА_3, а матірю ОСОБА_4.

19.07.1989 р. помер її батько ОСОБА_3, а 04.03.2015 р. померла її мати ОСОБА_4

Після смерті матері відкрилася спадщина на квартиру № 55, в м. Миколаїв, Миколаївської області, вул.. Електронна, 61, яка була придбана спадкодавцем та зареєстрована 16.11.1995 року за № 234 на УТБ «Недвижемость-Н».

Після смерті матері, позивачем була подана заява про прийняття спадщини за законом на ім'я приватного нотаріуса Новоодеського районного нотаріального округу Миколаївської області ОСОБА_2, однак приватним нотаріусом постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 29.05. 2018 р., їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом з підстав того, що даний договір купівлі-продажу, зареєстрований на Універсальній товарній біржі «Недвижимость-Н» 16.11.1995 року за № 234, не може бути прийнятим в якості правовстановлюючого документу на спадкове майно, оскільки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка в договорі зазначена як продавець, не могла бути членом біржі на момент вчинення правочину. Приватний нотаріус вважає, що вищевказаний договір необхідно визнати дійсним з часу його укладення в судовому порядку.

Позивач вважає, що зазначена постанова є незаконною, тому просить суд скасувати постанову приватного нотаріуса Новоодеського районного нотаріального округу Миколаївської області ОСОБА_2 від 29.05.2018 р. за № 511/02-31 та зобовязати приватного нотаріуса Новоодеського районного нотаріального округу Миколаївської області ОСОБА_2 вчинити нотаріальну дію, а саме видати їй свідоцтво про право на спадщину за законом на нерухоме майно, яке розташоване в АДРЕСА_1, яка залишилася після смерті ОСОБА_4, померлої 04.03.2015 року.

У судове засідання позивач та її представник не зявилися. Представник позивача надав суду заяву про розгляд справи за їх з позивачем відсутності з підтриманням позовних вимог.

Відповідач - приватний нотаріус Новоодеського районного нотаріального округу Миколаївської області ОСОБА_2, в судове засідання не зявився. До суду відповідачем подано заяву, якою відповідач не висловив своєї правої позиції стосовно заявлених позивачем вимог, просив суд розглядати справу в його відсутності.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Вивчивши доводи позову, дослідивши матеріали справи та оцінивши досліджені у судовому засіданні докази у їх сукупності, судом встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини.

Відповідно до ч.2 ст.124 Конституції України, юрисдикція суду поширюється на всі правовідносини, які виникають у державі.

Ст.55 Конституції України гарантує судовий захист прав і свобод людини і громадянина. Тобто, будь - які цивільні права та інтереси, які охороняються законом, можуть бути захищені у суді.

Відповідно до ч.1 ст. 19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Судом встановлено, що 17.08.1956 року народилася ОСОБА_6, в свідоцтві про народження в графі «батько» записаний ОСОБА_3, в графі «мати» записана ОСОБА_4, що підтверджується свідоцтвом про народження серії І-ЯР № 062028.

30.04.1977 року ОСОБА_6 укладено шлюб з ОСОБА_7, після укладення шлюбу прізвище ОСОБА_6 змінено на ОСОБА_7, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії І-ФП № 341075.

19.07.1989 р. помер батько позивача ОСОБА_3, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-ФП № 470323.

04.03.2015 року померла мати позивача ОСОБА_4, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-ФП № 216654.

До майна померлої ОСОБА_4, приватним нотаріусом Новоодеського районного нотаріального округу Миколаївської області ОСОБА_2 була заведена спадкова справа № 59/2015.

До складу спадкового майна померлої ОСОБА_4 увійшла квартира № 55, в м. Миколаїв, Миколаївської області, вул.. Електронна, 61.

Вказане нерухоме майно було придбано ОСОБА_4 на підставі договору купівлі-продажу 16.11.1995 року за № 234, який був укладеним між ОСОБА_8, ОСОБА_9, яка діяла в своїх інтересах та інтересах неповнолітньої дочки ОСОБА_5, як продавцем та ОСОБА_4, як покупцем, яка була зареєстрована на УТБ «Недвижемость-Н» того ж дня, що підтверджено договором про купівлю-продаж нерухомого майна за № 234 від 16.11.1995 р.

Спадщину після померлої ОСОБА_4 прийняла її донька - ОСОБА_1, відповідно до заяви про прийняття спадщини від 28.02.2017 р., поданої до приватного нотаріуса ОСОБА_2

Постановою від 29.05.2018 р., приватним нотаріусом Новоодеського районного нотаріального округу Миколаївської області ОСОБА_2, ОСОБА_1 було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії - видачі після смерті ОСОБА_4 свідоцтва про право на спадщину за законом на квартиру № 55, в м. Миколаїв, Миколаївської області, вул.. Електронна, 61 з підстав того, що відповідно до п.1 гл. 8 розділу 1 Порядку вчинення нотаріальних дій, нотаріус не приймає документи для вчинення нотаріальних дій, які не відповідають вимогам законодавства.

Вважає, що наданий позивачем договір купівлі-продажу нерухомості, зареєстрований на Універсальній Товарній Біржі «Недвижемость-Н» 16.11.1995 р. за № 234, не може бути прийнятий в якості правовстановлюючого документу при видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки відповідно до ст.. 15 Закону України «Про товарну біржу», біржовою операцією визнається угода, що відповідає сукупності певних умов, серед яких зазначено те, що її учасниками є члени біржі, тобто вищевказані операції дозволяється здійснювати тільки членам біржі або її представниками брокерами. Членом біржі станом на 16.11.1995 року не могла бути неповнолітня ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка в договорі зазначена як продавець.

За такого, приватний нотаріус вважає, що вищевказаний договір необхідно визнавати в судовому порядку дійсним з часу його укладання.

Відповідно до договору купівлі-продажу нерухомого майна № 234 від 16.11.1995 року, ОСОБА_8 та ОСОБА_9, яка діяла в своїх інтересах та інтересах неповнолітньої дочки ОСОБА_5 продали, а ОСОБА_4 купила квартиру № 55, в м. Миколаїв, Миколаївської області, вул.. Електронна, 61.

В договорі купівлі-продажу нерухомості від 16.11.1995 р. , а саме в п. 5 було визначено ціну квартири 310 мільйонів карбованців, які були отримані продавцями до підписання вказаного договору і яка належить новому власнику ОСОБА_4

Даний договір був зареєстрований на Універсальній Товарній Біржі «Недвижимость-Н» в Журналі реєстрації біржових угод з нерухомістю за №234 від 16.11.1995 р.

Право власності ОСОБА_3С на вказану квартиру було зареєстровано в органах бюро технічної інвентаризації 16.02.1996 р. за реєстровим № 18031, що підтверджується реєстраційним написом на вищевказаному договорі купівлі-продажу.

За приписами ст. 49 Закону України «Про нотаріат», нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, відмовляє у вчиненні нотаріальної дії, якщо вчинення такої дії суперечить законодавству України; не подано відомості (інформацію) та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії; в інших випадках, передбачених цим Законом.

Відповідно до ст. 50 Закону України «Про нотаріат», нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на скарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти.

Згідно зі ст. 1216 Цивільного кодексу України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст. 1217 Цивільного кодексу України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 34 Закону України «Про нотаріат» саме нотаріуси вчиняють такі нотаріальні дії, зокрема, видають свідоцтва про право на спадщину.

Аналіз зазначених норм права свідчить про те, що особа, яка прийняла у спадщину нерухоме майно за законом, зобов'язана звернутися до нотаріуса для видачі свідоцтва про право на спадщину на дане нерухоме майно.

Частиною 1 ст. 1296 Цивільного кодексу України визначено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, має право отримати свідоцтво про право на спадщину.

Відповідно до п. 4.10 гл. 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22.02.2012 р., видача свідоцтва про право на спадщину спадкоємцями, які прийняли спадщину, ніяким строком не обмежена.

Відповідно до п.2 ч. 1 ст. 44 ЦК УРСР (який діяв на момент укладення правочину), письмові угоди повинні укладатися у разі їх вчинення громадянами між собою на суму понад сто карбованців, за винятком угод, зазначених у статті 43 цього Кодексу (усні угоди на підтвердження яких видається письмовий документ), та інших угод, передбачених законодавством Союзу РСР і Української РСР.

Відповідно до ч.1 ст. 47 ЦК УРСР, нотаріальне посвідчення угод обов'язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими частиною другою статті 48 цього Кодексу.

Стаття 227 ЦК УРСР (1963 р.) визначала що, договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору.

Однак, сфера дії даної статті виключно розповсюджувала на правочини стосовно житлових будинків, в той же час як в даному випадку має місце відчуження квартири.

Тобто, під час укладання угоди купівлі-продажу квартири, чинне законодавство на момент укладення вказаної вище угоди, не вимагало посвідчення договору купівлі-продажу ні нотаріальне, ні на товарній біржі. Проста письмова форма договору купівлі-продажу квартири без будь-якого посвідчення є дійсною.

Твердження відповідача щодо визнання вищевказаного договору дійсним можливе у судовому порядку, не відповідає вимогам ч.2 ст. 27 УРСР, оскільки зазначена норма передбачає, що якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення, угод, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною.

Оскільки чинним на момент укладення угоди купівлі-продажу не вимагалось нотаріального посвідчення та крім того, право власності ОСОБА_4 зареєстроване БТІ, про що свідчить реєстраційний напис на договорі, вимога нотаріуса про визнання договору дійсним, який відповідає всім вимогам чинного законодавства, є неможливим.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов:

1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення;

2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов'язкової реєстрації.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про необгрунтованість постанови нотаріуса, оскільки померлою ОСОБА_3С було набуто у власність відповідну квартиру на законних підставах і її посвідчення було вчинено у відповідності до діючого на момент укладення угоди, ЦК УРСР (1963 р.), а отже підстав у відповідача для відмови у здійсненні нотаріальної дії не було.

Статтею 13 Європейської Конвенції про захист прав та основних свобод, ратифікованою Україною 17 липня 1997 року, встановлено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 19 листопада 2009 року у справі «Кабулов проти України» вказано, що метою Конвенції є захист не теоретичних та ілюзорних прав, а прав практичних та ефективних.

Ефективним способом захисту прав ОСОБА_1 є скасування постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії, винесеної приватним нотаріусом Новоодеського районного нотаріального округу Миколаївської області ОСОБА_2 від 29.05.2018 р. за № 511/02-31, а також зобов'язання приватного нотаріуса Новоодеського районного нотаріального округу Миколаївської області ОСОБА_2 видати ОСОБА_1 свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_4 на спадкове нерухоме майно.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 та ст. 81 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 про скасування постанови нотаріуса та зобовязання вчинити нотаріальні дії є обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення.

Керуючись ст.ст. 18, 89, 259, 263-265 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до приватного нотаріуса Новоодеського районного нотаріального округу Миколаївської області ОСОБА_2 про скасування постанови нотаріуса та зобовязання вчинити нотаріальні дії - задовольнити.

Скасувати постанову приватного нотаріуса Новоодеського районного нотаріального округу Миколаївської області ОСОБА_2 про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 29.05.2018 року за № 511/02-31.

Зобов'язати приватного нотаріуса Новоодеського районного нотаріального округу Миколаївської області ОСОБА_2 вчинити нотаріальну дію, а саме видати ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, РНОКПП НОМЕР_1, свідоцтво про право на спадщину за законом на нерухоме майно - на квартиру № 55, в м. Миколаїв, Миколаївської області, вул.. Електронна, 61, яка залишилася після смерті ОСОБА_4, померлої 04.03.2015 року.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Миколаївського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Головуючий: