справа № 373/2303/18 головуючий у суді І інстанції Опанасюк І.О.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

04 грудня 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд

у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді Фінагеєва В.О.,

суддів Кашперської Т.Ц., Яворського М.А.,

за участю секретаря Гасюк В.В.,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою представником ОСОБА_2 , на заочне рішення Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 19 квітня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1, третя особа - Центральне міжрегіональне управління Державної міграційної служби у місті Києві та Київській області, про визнання шлюбу фіктивним, -

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2018 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом та просила визнати недійсним, як фіктивний, шлюб, укладений 23 червня 2015 року між нею та відповідачем, зареєстрований відділом ДРАЦС по місту Ужгороду РС Ужгородського МРУЮ у Закарпатській області, про що складений відповідний актовий запис від 23 червня 2015 року за номером 274 та видано свідоцтво про шлюб НОМЕР_1 від 23 червня 2018 року.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 23 червня 2015 року позивач уклала з відповідачем фіктивний шлюб, метою якого для відповідача було отримання останнім громадянства України.З першого дня фіктивного шлюбу у сторін не було сім`ї, сторони проживали окремо та спільного господарства не вели. З жовтня 2015 року позивач почала проживати з ОСОБА_4 у м. Мукачево, з яким проживає та веде спільно господарство по сьогоднішній день. Відтак, з першого дня шлюб, як сімейний союз, у сторін не відбувся та не тривав жодного дня.

Заочним рішенням Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 19 квітня 2019 року позов ОСОБА_3 задоволено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову. В обґрунтування доводів апеляційної скарги відповідач зазначає, що після реєстрації шлюбу позивач взяла прізвище ОСОБА_3 . Сторони проживали разом в м. Тернопіль, де ОСОБА_1 навчався у медичному університеті, вели спільне господарство та мали спільний бюджет. З початку 2018 року вони почали проживати окремо і з того часу фактично між ними припинилися шлюбні відносини. Позивач вважає шлюб фіктивним, так як вважає що таким чином відповідач стане громадянином України. На сьогоднішній день відповідач не отримав громадянство. Позивач не довела, що у відповідача не було бажання створити сім`ю. Під час ухвалення рішення судом було порушено принцип змагальності сторін. У рішенні суду взагалі не наведено жодних фактичних обставин, які встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. На час подачі позову про визнання шлюбу фіктивним закінчилися строки позовної давності.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_3 зазначає, що до апеляційної скарги не додано всі матеріали. Апеляційна скарга є «дефектною» з процесуальної точки зору. Будь-які твердження відповідача щодо його проживання з позивачем в місті Тернопіль спростовуються наданими суду доказами, отриманими на запит до підприємства Ядзакі Україна за місцем фактичної роботи позивача в Закарпатській області, формою ОК-7 щодо сум нарахування ЄСВ в Ужгородському районі Закарпатської області та фото таблицею особистих світлин позивача з ОСОБА_4 .

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, що згідно свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 , виданого 23 червня 2015 року, відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Ужгород реєстраційної служби Ужгородського міськрайонного управління юстиції у Закарпатській області, 23 червня 2015 року ОСОБА_1 та ОСОБА_3 зареєстрували шлюб, актовий запис № 274 (а.с.29).

Ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції виходив з того, що враховуючи чітку позицію позивача щодо необхідності визнання фіктивним шлюбу, відсутність у них будь-яких стосунків на момент укладення шлюбу і на момент подання позову, відсутність спільного господарства, відсутність бажання створювати та зберігати сім`ю, а також відсутності будь-яких заперечень зі сторони відповідача, є підстави для задоволення позову.

Апеляційний суд по суті погоджується з висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Згідно частини першої статті 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану.

Частиною першою статті 24 СК України передбачено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка.

Відповідно до статті 36 СК України шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя. Шлюб не може бути підставою для надання особі пільг чи переваг, а також для обмеження її прав та свобод, які встановлені Конституцією і законами України.

Підставою недійсності шлюбу є порушення вимог, встановлених статтями 22, 24 - 26 СК України (стаття 38 цього Кодексу).

Відповідно до частини другої статті 40 СК України шлюб визнається недійсним за рішенням суду у разі його фіктивності. Шлюб є фіктивним, якщо його укладено жінкою та чоловіком або одним із них без наміру створення сім`ї та набуття прав та обов`язків подружжя.

За рішенням суду шлюб обов`язково визнається недійсним, якщо він був зареєстрований без вільної згоди жінки або чоловіка, а також у разі його фіктивності.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Зі змісту позовної заяви ОСОБА_3 вбачається, що шлюб між нею та відповідачем було укладено з метою отримання громадянства України останнім. З першого дня шлюбу сторони проживали окремо та не вели спільного господарства. З жовтня 2015 року позивач почала проживати з ОСОБА_4 у м. Мукачево. Шлюб між сторонами носить фіктивний характер.

На підтвердження вказаних обставин, позивач надала свідоцтво про шлюб, посвідку на постійне проживання ОСОБА_1 , лист Ужгородського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану щодо надання роз`яснень ОСОБА_4 щодо відмови у прийнятті заяви про державну реєстрацію шлюбу, ухвалу Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 13 листопада 2018 року про залишення без розгляду позовної заяви ОСОБА_1 про розірвання шлюбу.

Відповідно до ч. 2 ст. 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Пунктом 6 рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 встановлено, що до членів сім`ї належать особи, що постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, але й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п.

Згідно з вимогами статті 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до ч. 1 ст. 36 цього Кодексу шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя.

Позивач стверджує, що як до, так і після реєстрації шлюбу вона не проживала і не мала наміру проживати з відповідачем, не вела з ним спільне господарство, не була пов`язана спільним побутом. Вказані обставини свідчать про те, що шлюб укладався без наміру створити сім`ю, що свідчить про його фіктивність.

Задовольняючи позовні вимоги та ухвалюючи заочне рішення, суд першої інстанції прийшов до висновку про обґрунтованість позовних вимог, враховуючи відсутність будь-яких заперечень відповідача.

Заперечуючи проти фіктивності шлюбу, у заяві про перегляд заочного рішення та в апеляційній скарзі, ОСОБА_1 вказував на те, що сторони проживали разом в м. Тернопіль, де відповідач навчався у медичному університеті, вели спільне господарство та мали спільний бюджет. Лише з початку 2018 року сторони почали проживати окремо і з того часу фактично між ними припинилися шлюбні відносини. Відповідач вказував, що зазначені обставини можуть підтвердити свідки.

В той же час, у відповідності до наданої суду відповіді на запит адвоката позивача, підприємство ТОВ «Ядзакі України» повідомляє, що ОСОБА_3 з квітня 2016 року до лютого 2019 року на постійній основі з 40-ка годинним робочим тижнем виконувала свої посадові обов`язки за місцем знаходження підприємства - с. Минай, Ужгородського району, Закарпатської області.

Отже доводи апелянта щодо його спільного проживання з позивачем до 2018 року не відповідають дійсності.

Як було зазначено вище, у силу вимог ст. 81 ЦПК України саме на сторін покладено обов`язок довести або спростувати обставини, на які вони посилаються на як на підставу своїх вимог та заперечень.

З матеріалів справи вбачається, що ухвалою суду від 16 січня 2019 року у справі було відкрито провадження та роз`яснено відповідачу право надати суду відзив на позовну заяву і всі наявні докази, що підтверджують заперечення проти позову протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення копії ухвали суду про відкриття провадження у справі.

Копія вказаної ухвали була вручена особисто відповідачу 25 січня 2019 року (а.с.77, Т.1).

За таких обставин, апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги в частині, що відповідача було позбавлено в суді першої інстанції заявити клопотання про допит свідків.

У заяві про перегляд заочного рішення ОСОБА_1 вказував на те, що він не знав та не міг знати про розгляд справи, оскільки 12 січня 2018 року він залишив територію України і таким чином був позбавлений можливості заперечувати належними доказами проти позовних вимог та реалізувати своє законне право на захист. На підтвердження вказаної обставини відповідач надав копію закордонного паспорта.

Однак, наявна у матеріалах справи копія закордонного паспорта не підтверджує, що ОСОБА_1 залишав територію України та не спростовує отримання відповідачем копії ухвали про відкриття провадження у справі. В ухвалі про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення суд першої інстанції зазначив, що копія паспорта не може вважатися належним доказом відсутності відповідача на момент розгляду справи в Україні, оскільки не містить відмітки про в`їзд в іншу державу та не має послідуючих сторінок.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 83 ЦПК України відповідач повинен подати суду докази разом з поданням відзиву.

Натомість, отримавши ухвалу про відкриття провадження у справі та будучи обізнаним про наявність судового провадження, ОСОБА_1 не подав відзив на позовну заяву, не заявляв клопотань про допит свідків та не надав суду доказів, які б спростовували б викладені у позовній заяві обставини. Отже, будь-які докази, які вказують на те, що сторони були сім`єю в розумінні ст. 3 СК України, та спростовують твердження ОСОБА_3 про фіктивність шлюбу, відповідач суду не надав.

У постанові Верховного Суду від 14 лютого 2018 року у справі № 129/2115/15-ц касаційний суд зробив висновок, зокрема, про те, що для підтвердження наявності між чоловіком та жінкою відносин, що притаманні сім`ї, а саме встановлення факту спільного проживання однією сім`єю необхідні докази ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання іншого майна в інтересах сім`ї. Покази свідків не можуть бути єдиною підставою для встановлення вказаного факту.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 288 ЦПК України заочне рішення підлягає скасуванню, якщо судом буде встановлено, що відповідач не з`явився в судове засідання та (або) не повідомив про причини неявки, а також не подав відзив на позовну заяву з поважних причин, і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Зі змісту зазначеної статті закону вбачається, що для прийняття рішення про перегляд заочного рішення необхідна наявність сукупності ознак, а саме відповідач не з`явився в судове засідання та (або) не повідомив про причини неявки, а також не подав відзив на позовну заяву з поважних причин, і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідач не навів суду поважних причин не прибуття в судове засідання та не подачі відзиву на позовну заяву, а також докази на які він посилається, а саме виключно на покази можливих свідків, не мають істотного значення для справи.

Апеляційний суд погоджується з висновками суду в цій частині, оскільки, як було зазначено вище, відповідач отримав від суду копію позовної заяви з додатками, ухвалу про відкриття провадження у справі та мав можливість подати відзив і надати докази на обґрунтування своїх заперечень, однак, цього не зробив.

Ставлячи перед судом питання про перегляд заочного рішення, відповідач просив суд допитати двох свідків, не посилаючись на будь-які інші докази наявності наміру сторін створити сім`ю.

Оскільки в силу правової позиції Верховного Суду від 14 лютого 2018 року у справі № 129/2115/15-ц факт наявності між сторонами сімейних стосунків не може підтверджуватись виключно показами свідків, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що відповідачем не наведено доказів, які мають істотне значення для вирішення справи, а відтак обґрунтовано відмовив в задоволенні заяви про перегляд заочного рішення.

Отже, апеляційний суд приходить до висновку, що позивач в силу вимог ч. 2 ст. 83 ЦПК України подала суду усі наявні у неї докази та стверджувала про відсутність і неї наміру створювати сім`ю з відповідачем, що фактично підтверджується відсутністю будь-яких обставин, які свідчать про наявність між ними після реєстрації шлюбу відносин, притаманних сім`ї, а саме спільного проживання, спільного бюджету, спільних витрат на придбання майна, взаємних прав та обов`язків, ведення спільного господарства, тощо.

Разом з відзивом на заяву про перегляд заочного рішення представник позивача надав суду відповідь та довідку ТОВ «Ядзакі Україна» від 12 червня 2019 року, довідку формою ОК-7 щодо сум нарахування ЄСВ в Ужгородському районі Закарпатської області та фототаблицю особистих світлин позивача з ОСОБА_4 . Вказані докази були надані суду для спростування викладених у заяві про перегляд заочного рішення обставин та вказують на те, що позивач працює на постійній основі у с. Минай, Ужгородського району, у 2013 році, 2016-2019 роках отримувала доходи у ТОВ «Ядзакі Україна», а також, починаючи з травня 2016 року, проводила розрахунки банківською карткою на території Закарпатської області, а тому не могла проживати в м. Тернопіль.

Право відповідача заперечувати проти позову та надати суду докази протилежного було забезпечене судом, оскільки ОСОБА_1 отримав від суду ухвалу про відкриття провадження у справі та копію позовної заяви з додатками.

У відповідності до вимог ч. 4 ст. 81 ЦПК України у разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.

Не дивлячись на посилання позивача на відсутність у неї наміру створювати сім`ю з відповідачем, на відсутність між ними спільного проживання, спільного побуту, спільного господарства, відсутність взаємних прав та обов`язків - відповідач доказів протилежного суду не надав, а, відтак, зазначені обставини є встановленими.

Так, в ході розгляду справи в суді апеляційної інстанції представник апелянта не зміг відповісти на запитання суду, що саме за матеріалами зазначеної справи підтверджує наявність між сторонами ознак, що притаманні сім`ї, а саме спільного побуту, спільного господарства, взаємних прав та обов`язків, тощо, доводів позивача жодним чином не спростував.

Серед іншого, відповідач до апеляційної скарги подав заяву про допит двох свідків, на яких посилався при подачі заяви про перегляд заочного рішення.

Зазначені доводи апеляційний суд відхиляє, виходячи з наступного.

Згідно з вимогами ч. 3 ст. 83 ЦПК України відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи.

Відповідач не скористався своїм правом на подачу відзиву і відповідного клопотання до суду першої інстанції під час розгляду справи не подавав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються апеляційним судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Жодних доказів неможливості подачі до суду першої інстанції клопотання про допит свідків разом з поданням відзиву на позовну заяву відповідач суду апеляційної інстанції не подав, а, відтак, підстав до задоволення зазначеного клопотання в суді апеляційної інстанції немає.

Також в апеляційній скарзі відповідач вказує на те, що він так і не отримав громадянство України.

Однак, вказана обставина не спростовує висновків суду про укладення між сторонами шлюбу без наміру створення сім`ї та набуття прав та обов`язків подружжя.

Оскаржуючи рішення суду першої інстанції, ОСОБА_1 також зазначав, що на час подачі позову про визнання шлюбу фіктивним закінчилися строки позовної давності.

Проте, відповідно до ч. 1 ст. 20 СК України до вимог, що випливають із сімейних відносин, позовна давність не застосовується, крім випадків, передбачених частиною другою статті 72, частиною другою статті 129, частиною третьою статті 138, частиною третьою статті 139 цього Кодексу.

Вимога про визнання шлюбу фіктивним не міститься в переліку вимог, до яких застосується позовна давність, а, відтак, зазначені доводи є безпідставними.

Доводи апеляційної скарги в частині допущення судом першої інстанції процесуальних порушень, а саме щодо форми та змісту оскаржуваного рішення, апеляційний суд відхиляє, виходячи з наступного.

Частиною 3 ст. 376 ЦПК України визначено вичерпний перелік порушень норм процесуального права які є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення.

Невідповідність ухваленого рішення суду формі та змісту, що визначені ЦПК України, до зазначеного переліку не відноситься.

Частино 2 ст. 376 ЦПК України встановлено, що порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

У даному випадку суд ухвалив правильне по суті, справедливе і законне рішення, а, відтак, воно не може бути скасоване чи змінене виключно з формальних міркувань.

Європейський суд з прав людини в рішеннях Sutyazhnik v. Russia від 29 липня 2009 року, Esertas v. Lithuania від 31 травня 2012 року зазначав, що у справах можуть бути обставини, які свідчать про відсутність соціальної потреби чи нагальної суспільної необхідності, які б виправдовували відхилення від принципу правової визначеності. Тобто, не потрібно скасовувати правильне по суті рішення суду лише заради правового пуризму.

Враховуючи вищезазначене, висновки суду першої інстанції щодо наявності підстав для визнання шлюбу фіктивним відповідають фактичним обставинам справи, ґрунтуються на наявних у справі доказах та доводами апеляційної скарги не спростовуються, що у відповідності до вимог ст. 375 ЦПК України є підставою до залишення апеляційної скарги без задоволення а судового рішення без змін.

На підставі викладеного та керуючись статтями 374, 375, 381, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 ,залишити без задоволення.

Заочне рішення Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 19 квітня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повне судове рішення складено 05 грудня 2019 року.

Головуючий Фінагеєв В.О.

Судді Кашперська Т.Ц.

Яворський М.А.