Провадження № 22-ц/824/636/2019 Доповідач апеляційна інстанція - Савченко С.І.
П О С Т А Н О В А

іменем України

23 січня 2019 року м.Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах: судді-доповідача Савченка С.І., суддів Верланова С.М., Мережко М.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк», на рішення Голосіївського районного суду м.Києва від 07 вересня 2016 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

в с т а н о в и в:

У жовтні 2015 року ПАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк», звернувся до суду із вказаним вище позовом, який мотивував тим, що 07 листопада 2007 року між банком і відповідачкою ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № К3V3АЕ00000006, за умовами якого банк надав відповідачці кредит на споживчі потреби для придбання автомобіля в розмірі 34892,38 доларів США терміном на 5 років із сплатою 12 % річних, а позичальниця зобов'язалася повернути отриманий кредит і сплатити проценти за його користування. Поручителем позичальниці є відповідач ОСОБА_3, який за договором поруки від 20 квітня 2012 року зобов'язався відповідати перед банком за виконання ОСОБА_2 зобов'язань по поверненню кредиту.

Вказував, що за умовами кредитного договору позичальниця ОСОБА_2 мала повертати кредит та проценти щомісячними платежами згідно графіку погашення кредиту, однак не виконувала цих обов'язків, у зв'язку з чим банк звернувся до Індустріального районного суд м.Дніпропетровська, який своїм рішенням від 29 січня 2013 року достроково стягнув із ОСОБА_2 борг за кредитним договором у розмірі 15975,49 доларів США.

Посилаючись на те, що борг за кредитом не сплачений, зріс і станом на 19 серпня 2015 року становить 18207,02 доларів США, просив стягнути солідарно із відповідачів на користь банку борг за кредитним договором у розмірі 2231,53 долари США, як різницю між існуючим боргом 18207,02 долари США та стягнутим за рішенням суду в розмірі 15975,49 доларів США.

Ухвалою Голосіївського районного суду м.Києва від 07 вересня 2016 року провадження у справі в частині вимог до поручителя ОСОБА_3 закрите у зв'язку із його смертю.

Рішенням Голосіївського районного суду м.Києва від 07 вересня 2016 року у

- 2 -

задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із судовим рішенням, ПАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк», подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове, яким вимоги банку задоволити у повному обсязі, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та порушенням судом норм матеріального і процесуального права. Скарга мотивована тим, що суд прийшов до помилкового висновку про недоведеність позовних вимог банку. Суд не врахував, що сторони досягли згоди щодо змісту та форми договору про надання банківських послуг, та вчиняли дії на його виконання, а отже він є укладеним між сторонами, а відтак згідно ст.629 ЦК України є обов'язковим для виконання його сторонами. Висновки суду про незрозумілість наданого банком розрахунку боргу є безпідставними та необгрунтованими. Вважає, що суд мав більш уважно його дослідити, а у випадку незгоди мотивувати яким саме обставинам не відповідає розрахунок і які саме допущені арифметичні помилки при його складанні.

Ухвалою Апеляційного суду м.Києва від 05 вересня 2017 року апеляційна скарга ПАТ КБ «ПриватБанк» відхилена, рішення суду першої інстанції залишене без змін.

Постановою Верховного Суду від 21 листопада 2018 року касаційна скарга ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволена частково, ухвала Апеляційного суду м.Києва від 05 вересня 2017 рокускасована, справа направлена на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Відповідно до ч.3 ст.3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповдіно до законів, чинних на час розгляду і вирішення справи.

Згідно ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Оскільки в даній справі ціна позову становить 2231,53 долари США., що менше ста розмірів прожиткового мінімуму, і дана справа не відноситься до тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч.13 ст.7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без проведення судового засідання, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно грунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст.264 ЦПК України судове рішення має відповідати в тому числі на такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам оскаржуване судове рішення відповідає не в повній мірі.

- 3 -

Судом встановлено, що 07 листопада 2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк», і відповідачкою ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № К3V3АЕ00000006,за умовами якого якого банк надав відповідачці кредит для придбання автомобіля в розмірі 34892,38 доларів США із терміном повернення до 06 листопада 2012 року та сплатою 12 % процентів річних, а позичальниця у свою чергу зобов'язалася повернути отриманий кредит і сплатити проценти за його користування. Повернення кредиту передбачено шляхом внесення позичальницею щомісячних платежів відповідно до графіку.

20 квітня 2012 року між КБ «ПриватБанк» і відповідачкою ОСОБА_2 було укладено додаткову угоду № 1 до кредитного договору № К3V3АЕ00000006, де сторони узгодили розмір заборгованості за кредитом та встановили строк її повернення - до 20 травня 2016 року згідно викладеного у новій редакції графіку погашення кредиту, визначеного в додатку № 1 до додаткової угоди № 1.

В цей же день 20 квітня 2012 року між банком і відповідачем ОСОБА_3 було укладено договір поруки, за яким останній зобов'язався відповідати перед банком за виконання ОСОБА_2 зобов'язань по поверненню кредиту.

Також судом встановлено, що у зв'язку із невиконанням відповідачкою ОСОБА_2 обов'язків за додатковою угодою по поверненню кредитних коштів Приватбанк 03 грудня 2012 року подав до Індустріального районного суду м.Дніпропетровська позов про дострокове повернення кредиту в повному обсязі, який заочним рішенням суду від 29 січня 2013 року задоволено. Стягнуто із ОСОБА_2 на користь банку борг станом на 27 листопада 2012 року у розмірі 147723,93 долари США, а також стягнуто із ОСОБА_2 і поручителя ПАТ «Акцент-Банк» солідарно на користь банку борг у розмірі 10000 грн.

Ухвалою Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 26 лютого 2016 року заочне рішення суду від 29 січня 2013 року скасоване і справа призначена до розгляду. На даний час справа не розглянута по суті, ухвалою суду від 30 травня 2016 року по справі призначена судова економічна експертиза.

Наведеніобставини підтверджуються наявними у справі доказами.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ПриватБанку, суд першої інстанції обгрунтовував свої висновки їх недоведеністю з огляду на неможливість встановлення судом розміру боргу.

При цьому суд виходив з того, що заочне рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 29 січня 2013 року скасоване, а тому наданий банком розрахунок боргу у якості різниці між стягнутою судом сумою і послідуючимим нарахуваннями не відповідає обставинам справи і не відображає правильних арифметичних розрахунків боргу.

Проте, колегія суддів не може погодитися з такими висновками суду, оскільки вони не грунтуються на матеріалах справи та вимогах закону.

З позовної заяви та доданих документів вбачається, що банк просить стягнути із відповідачки борг за кредитним договором у розмірі 2231,53 долари США, як різницю між нарахованим боргом станом на 19 серпня 2015 року в сумі 18207,02 долари США та вже стягнутим за рішенням суду - в розмірі 15975,49 доларів США.

Тобто, предметом спору є вимоги щодо стягнення із відповідачки боргу, нарахованого банком за період після звернення до суду, а відтак суд мав перевірити обгрунтованість нарахування цього боргу та дати оцінку відповідності таких вимог приписам закону.

При цьому скасування заочного рішення та послідуючий розгляд Індустріальним районним судом м.Дніпропетровська справи за вимогами банку про стягнення із відповідачки 15975,49 доларів США не перешкоджає вирішенню даної справи, оскільки в матеріалах справи міститься як доданий до позову розрахунок боргу станом на 19 серпня

- 4 -

2015 року (а.с.6-11), так і розрахунок боргу, який міститься у справі, що розглядається Індустріальним районним судом м.Дніпропетровська (а.с.126-130), що дає можливість їх співставити та визначитися по суті спору.

Отже, висновок суду про неможливість встановити розмір боргу і як наслідок недоведеність вимог є безпідставним.

В той же час колегія суддів вважає, що неправильність висновків суду щодо підстав відмови у позові не призвела до неправильного вирішення спору.

Позов АК КБ «ПриватБанк» не підлягає до задоволенння з огляду на його необгрунтованість.

Згідно ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки.

Відповідно до ст.1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася.

Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України у разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Аналіз змісту ст.1048 ЦК України дає підстави для висновку, що нарахування процентів поза межами строку дії договору (строку кредитування) суперечить закону.

Наведені висновки кореспондуються із положеннями ч.1 ст.1050 ЦК України, згідно якої якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 цього Кодексу.

Це ж стосується неустойки (штраф, пеня), під якою згідно ч.1 ст.549 ЦК України розуміється грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредитору у разі порушенни боржником зобов'язання

За змістом ст.ст.546, 549, 550, 551 ЦК України неустойка за своєю правовою природою є додатковим (акцесорним) способом забезпечення виконання зобов'язань і, будучи цивільно-правовою санкцією, у всіх випадках є елементом самого забезпеченого зобов'язання, а відтак може нараховуватися лише в межах погодженого сторонами строку дії договору.

Такий правовий висновок Великої Палати Верховного Суду міститься у постанові від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18), де Велика Палата вказала, що право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред'явлення до позичальника вимоги згідно з ч.2 ст.1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч.2 ст.625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов'язання.

Аналогічні висновки містяться у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року (провадження № 14-10цс18) та від 04 липня 2018 року (провадження № 14-154цс18).

На необхідність застосування вказаних висновків Великої Палати звертав увагу Верховний Суд в постанові від 21 листопада 2018 року,скасовуючи ухвалу Апеляційного суду м.Києва від 05 вересня 2017 року та передаючи справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Як вище вказувалося 20 квітня 2012 року між КБ «ПриватБанк» і відповідачкою ОСОБА_2 було укладено додаткову угоду № 1 до кредитного договору,де сторони

- 5 -

узгодили розмір заборгованості та строк її повернення - до 20 травня 2016 року.

03 грудня 2016 року у зв'язку із невиконанням відповідачкою обов'язків за додатковою угодою по поверненню кредитних коштів Приватбанк подав до Індустріального районного суду м.Дніпропетровська позов про повне дострокове повернення кредиту в повному обсязі, чим змінив строк виконання зобов'язання за кредитним договором, який був визначений сторонами до 20 травня 2016 року. Такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов'язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом, а також неустойки.

Отже, після звернення кредитора до суду з вимогою про дострокове повернення кредиту його право нараховувати обумовлені договором проценти та пеню припинилося.

Із наявних в матеріалах справи розрахунків боргу, в тому числі боргу станом на 19 серпня 2015 року, вбачається, що борг у розмірі 2231,53 долари США складають, проценти і пеня, нараховані за період після звернення до суду.

За таких обставин вимоги банку про стягнення із відповідачки 2231,53 доларів США у якості процентів та пені не підлягають до задоволення як такі, що не грунтуються на законі.

Відповідно до ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Неправильним застосуванням норми матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

У відповідності до ч.4 ст.376 ЦПК України зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.

З огляду на наведене мотивувальна частина рішення Голосіївського районного суду м.Києва від 07 вересня 2016 року підлягає зміні в частині визначення правових підстав відмови у задоволенні позову, з урахуванням мотивів, викладених у цій постанові.

Згідно ч.3 ст.389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах (ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб) не підлягають касаційному оскарженню, крім випадків, визначених у п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

Керуючись ст.ст.259, 374, 376, 381 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк», задоволити частково.

Рішення Голосіївського районного суду м.Києва від 07 вересня 2016 року змінити в частині правових підстав відмови у задоволенні позовнихвимог.

В іншій частині рішення Голосіївського районного суду м.Києва від 07 вересня 2016 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених у ч.3 ст.389 ЦПК України.

Головуючий

Судді: