Провадження № 2/522/7460/19
05 грудня 2019 року м. Одеса
Приморський районний суд м. Одеси, у складі :
головуючого - судді Науменко А.В.
при секретарі Полегеньком В.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа: Одеська Універсальна Біржа «Вітязь» про визнання договору дійсним,-
Позивачі звернулись до суду з позовом до ОСОБА_3 , третя особа: Одеська Універсальна Біржа «Вітязь» про визнання договору дійсним.
Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 17 вересня 1999 року на Одеській Універсальній Біржі «Вітязь» між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , яка діяла в своїх інтересах та інтересах неповнолітньої доньки ОСОБА_2 , був укладений Договір купівлі-продажу нерухомого майна №99-630Ц Ѕ частин квартири АДРЕСА_1 .
Вказаний Договір не був нотаріально посвідчений, але був зареєстрований в КП Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомості 21 вересня 1999 року, за № кн 309 пр -200 - р 267.
Сторони нотаріально договір не оформляли, так як працівники Третьої особи запевнили в тому, що біржові договори купівлі-продажу не підлягають подальшому нотаріальному посвідченню, про це також зазначено в тексті даного біржового Договору. Відповідач також не бажав звертатися до нотаріальної контори.
В подальшому, на підставі Договору дарування від 08 травня 2001 року, який був укладений між ОСОБА_4 та обдарованою ОСОБА_6 , власником 1/2 квартири за адресою АДРЕСА_1 стала ОСОБА_6 . Також на підставі Договору дарування частки від 22 червня 2002 року, який був укладений між ОСОБА_3 та обдарованою ОСОБА_6 , власником 1/2 квартири за адресою АДРЕСА_1 стала ОСОБА_6 . Після укладання шлюбу 17 жовтня 2013 року нею було змінено прізвище на ОСОБА_7 - ОСОБА_8 .
На час укладення договору був чинним Закон України «Про товарну біржу» відповідно до якого угоди зареєстровані на біржі, подальшому нотаріальному посвідченню не підлягають. На даний час позивачі дізналися, що зазначений договір не є дійсним та необхідно в судовому порядку визнати його дійсність.
У судове засідання позивачі не з`явилися, були сповіщені про час та місце розгляду справи належним чином. представник позивачів надав заяву, в якій просив розглядати справу за його відсутності. Проти винесення заочного рішення не заперечував.
У судове засідання не з`явився відповідач, був повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив. Відповідно до ч.1 ст. 280 ЦПК України, оскільки позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи відповідач не з`явився в судове засідання, не надав до суду відзиву на позов, суд вважає за можливе допустити заочний розгляд справи.
Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України.
Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що 17 вересня 1999 року на Одеській Універсальній Біржі «Вітязь» між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , яка діяла в своїх інтересах та інтересах неповнолітньої доньки ОСОБА_2 , був укладений Договір купівлі-продажу нерухомого майна №99-630Ц Ѕ частин квартири АДРЕСА_1 .
Вказаний Договір не був нотаріально посвідчений, але право власності покупців було зареєстроване в КП Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомості 21 вересня 1999 року, за № кн 309 пр -200 - р 267.
Сторони нотаріально договір не оформляли, так як працівники Третьої особи запевнили в тому, що біржові договори купівлі-продажу не підлягають подальшому нотаріальному посвідченню, про це також зазначено в тексті даного біржового Договору. Відповідач також не бажав звертатися до нотаріальної контори.
Також судом встановлено, що підставі Договору дарування від 08 травня 2001 року, який був укладений між ОСОБА_4 та обдарованою ОСОБА_6 , власником 1/2 квартири за адресою АДРЕСА_2 стала ОСОБА_6 . Також на підставі Договору дарування частки від 22 червня 2002 року, який був укладений між ОСОБА_3 та обдарованою ОСОБА_6 , власником 1/2 квартири за адресою АДРЕСА_1 стала ОСОБА_6 . Після укладання шлюбу 17 жовтня 2013 року нею було змінено прізвище на ОСОБА_1 .
Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Відповідно до ст.ст.. 8, 9, 15 Закону України № 1956-XII від 10.12.1991 року «Про товарну біржу» членами товарної біржі є прийняті до її складу, згідно зі статутом біржі вітчизняні та іноземні юридичні та фізичні особи. Членами товарної біржі має право здійснювати біржові операції на біржі. Біржовою операцією визнається угода, якщо вона являє собою купівлю-продаж товарів, допущених до обліку та товарній біржі.
Отже, за вказаним договором Позивач набув права власності на вказану квартиру.
Відповідно до ч.1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.
Як встановлено судом, на даний час позивач не може розпорядитися своєю квартирою та реалізувати свої майнові права, оскільки у діючих на час укладання зазначеного договору у 2000 році та діючих правових нормах на даний час, є протиріччя щодо необхідності нотаріального посвідчення вказаного договору.
Частиною 2 ст. 47 ЦК України та ст.ст.. 224, 227 ЦК УРСР (в ред. 1963 року), які діяли на час укладення договору, передбачено: - якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення суд може визнати такий договір дійсним.
Згідно ч.2 ст. 220 ЦК України (у редакції 2014 року), якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, але одна із сторін ухиляється від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним.
З матеріалів справи вбачається, що сторони повністю виконали умови зазначеного договору, але не посвідчили його нотаріально. Ця обставина перешкоджає Позивачу у здійсненні права власності та розпорядження його майном, яке передбачене ч.1 ст. 319 ЦК України.
Згідно ч.1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ч.2 ст. 319 ЦК України власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.
Відповідно до ст. 41 Конституції України, п.2 ч.1 ст. 3 ЦК України та ч.1 ст. 321 ЦК України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та Законом.
Згідно ч.1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ч.2 ст. 16 ЦК України суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.
Згідно ч.1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до ч.1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
На підставі вищезазначеного суд вважає можливим захистити права позивачів та визнати зазначений договір купівлі-продажу дійсним.
Після всебічного, повного дослідження й оцінки наявних матеріалів та обставин справи суд дійшов висновку щодо повного задоволення позовних вимог.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 13, 76-80, 81,223, 247, 274-275, 280-281 ЦПК України, ст.ст.. 47 ЦК УРСР (у редакції 1963 р.); ст.ст.. 16, 220, 319, 328, 638, 655 ЦК України (у редакції 2017 року), суд
Позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа: Одеська Універсальна Біржа «Вітязь» про визнання договору дійсним - задовольнити.
Визнати дійсним Договір купівлі-продажу нерухомого майна № 99-630Ц 1/2 частин квартири АДРЕСА_2 , зареєстрований в КП Одеське міське бюро технічної інвентарізації та реєстрації об`єктів нерухомості 21 вересня 1999 року , за № кн 309 пр - 200 - р 267, укладений на Одеській Універсальній Біржі «Вітязь» 17 вересня 1999 року між продавцем ОСОБА_3 , та покупцями ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , яка діяла в своїх інтересах та інтересах неповнолітньої доньки, загальною площею 56,8 кв.м та складається із 3-х кімнат кімнат житловою площею 40,9 кв.м.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Апеляційна скарга на заочне рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Заочне рішення суду набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Суддя А.В.Науменко