справа № 2-1505/11
УХВАЛА

05 грудня 2019 року Залізничний районний суд м. Львова в складі: головуючої - судді Румілової Н.М., при секретарі Шиманській Я.І., за участю представника боржника ОСОБА_1 , державного виконавця Залізничного відділу державної виконавчої служби Макухіної І.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові заяву ОСОБА_2 про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України по справі за позовом ПАТ КБ «Надра» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_2 22.11.2019 року звернувся до суду з заявою, в якій зазначив, що на запит адвокат органи державна прикордонної служби своїм листом від 25.10.2019р. повідомили його, що на даний момент в органах охорони державного кордону Державної прикордонної служби України виконується ухвала Залізничного районного суду міста Львова від 07.07.2015 р. у справі №2-1505/11, якою суд за поданням старшого державного виконавця Залізничного ВДВС Львівського МУЮ його тимчасово обмежено у праві виїзду за межі України до моменту виконання зобов`язань за виконавчим листом №2-3 №2-1505/11, виданого 07.10.2014р. за рішенням Залізничного районного суду м. Львова про стягнення з нього на користь ПАТ «КБ «Надра» заборгованості в розмірі 623 703, 97 грн. Про таку ухвалу він довідався саме з цього повідомлення. Вважає таку ухвалу безпідставною, оскільки в його діях відсутнє умисне ухилення від виконання покладених на нього обов`язків за рішенням суду. З відповіді Залізничного ВДВС йому відомо, що 9.09.2015 року державним виконавцем було винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачу. На даний час на примусовому виконанні перебуває лише виконавче провадження з примусового виконання постанови №513 від 26.12.2018 року, що видана Залізничною районною адміністрацією ЛМР про стягнення штрафу в розмірі 850грн. З п.2 Розділу ХІ Правил ведення діловодства та архіву в органах державної виконавчої служби та приватними виконавцями, затвердженої наказом Міністерства юстиції України №1829/5 від 7.06.2017р., строк зберігання виконавчих проваджень, переданих до архіву органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, становить три роки, крім виконавчих проваджень за постановами про накладання адміністративного стягнення, строк зберігання яких становить один рік. Тому виконавче провадження закрито 9.09.2015 року, матеріали якого в подальшому було знищено. Крім того, наявність тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України фактично позбавляє його можливості відвідувати свою матір, яка постійно проживає у ФРН та є особою похилого віку. Вважає, що його права порушуються, просить скасувати тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України.

Заявник ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належний чином, причина неявки суду невідома.

Представник заявника ОСОБА_1 в судовому засіданні підтримав заявлені вимоги, просив їх задовольнити, зазначив, що права ОСОБА_2 порушуються.

Державний виконавець Залізничного відділу державної виконавчої служби Макухіна І.В. в судовому засіданні проти задоволення заяви заперечила, зазначила, що 9.08.2015 року повернутий виконавчий лист у зв`язку з відсутністю майна боржника ОСОБА_2 , однак виконавче провадження не закрито, матеріали виконавчого провадження не знищено. Боржник має заборгованість у розмірі 623703,97грн., жодного разу з часу відкриття провадження не звертався до виконавчої служби з приводу погашення заборгованості . Він злісно ухиляється від їх погашення, тимчасове обмеження у виїзді за кордон є єдиним заходом забезпечення виконання рішення суду, боргових зобов`язань. Просила відмовити у задоволенні вимог боржника.

Суд, вислухавши пояснення осіб, які приймали участь у справі, повно та всебічно дослідивши матеріали справи, вважає, що у задоволенні заявлених вимог слід відмовити з наступних підстав.

Згідно до ст.124 Конституції України судові рішення є обов`язковими до виконання.

Судом встановлено, що на виконанні ВДВС перебуває виконавче провадження по примусовому виконанню рішення Залізничного районного суду м. Львова від 28 липня 2011 року про стягнення солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «Надра» 623703,97 грн., виконавчий лист №2-1505/11, виданого 07.10.2011 р. У відношенні боржника на підставі ст. 25 ЗУ «Про виконавче провадження» 08.05.2015 р. відкрито виконавче провадження по примусовому виконанню рішення суду.

У зв`язку з невиконанням рішення суду ухвалою Залізничного районного суду м.Львова від 7 липня 2015 року ОСОБА_2 , тимчасово обмежено у праві виїзду за межі України до моменту виконання зобов`язань за виконавчим листом №2-3№2-1505/11, виданого 7.10.2011 р. за рішенням Залізничного районного суду м.Львова про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «Надра» заборгованості у розмірі 623703,97 грн.

Боржником рішення у добровільному порядку виконано не було. Державним виконавцем вживалися відповідні виконавчі дії.

Судом встановлено, що також і на даний час зобов`язання за рішення суду не виконано, сума боргу є значною, станом на момент звернення до суду з даною заявою жодних дій спрямованих на погашення наявної заборгованості ОСОБА_2 не вживав.

Право громадян України на пересування, в тому числі і залишення території України, закріплено у ст. 33 Конституції України. У той же час Конституція України передбачає можливість обмеження наданих громадянинові прав у випадках, що не заборонені законом.

Пунктом 5 ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» передбачено, що громадянинові України може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон у випадках, якщо він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням - до виконання зобов`язань.

Відповідно до п. 18 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатись до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи за межі України - до виконання зобов`язань за рішенням.

Відповідно до ч.1 ст. 377-1 ЦПК України у редакції, чинній на час постановлення ухвали про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі держави, питання про тимчасове обмеження боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця, погодженим з начальником відділу державної виконавчої служби.

В даний час порядок вирішення судом питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України передбачений ст. 441 ЦПК України, у відповідності з якою тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення. Тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України застосовується в порядку, визначеному цим Кодексом, для забезпечення позову із особливостями, встановленими цією статтею. Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням, на строк до повного виконання такого судового рішення. Ухвала про тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути постановлена за поданням державного або приватного виконавця, яким відкрито відповідне виконавче провадження. Суд негайно розглядає таке подання без повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного (приватного) виконавця.

Відповідно до ч. ч. 5-7 ст. 441 ЦПК України суд може скасувати тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України за вмотивованою заявою боржника.

Згідно до розд.ХІІІ ч.4 Інструкції з примусового виконання рішень, затвердженої 02.04.2012 № 512/5, тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України особи знімається у разі винесення виконавцем постанови про:

-закінчення виконавчого провадження на підставі пунктів 1-3, 5-7, 9-12, 14, 15 частини першої статті 39 Закону;

- скасування тимчасового обмеження у праві виїзду особи з України - у разі погашення заборгованості зі сплати періодичних платежів у повному обсязі.

Обгрунтовуючи свої вимоги, боржник послався на те, що в нього за фактом перебуває лише одне виконавче провадження від 26.12.2018 року про стягнення штрафу у розмірі 850,00 грн., а з приводу виконання рішення суду по справі про стягнення заборгованості банку виконавчий лист повернуто. Однак суд не приймає таке до уваги, оскільки Постановою від 16.08.2019 року ВП №52259289 повернутий виконавчий лист стягувачу ПАТ «Надра Банк» у зв`язку з відсутністю майна на яке, можна накласти стягнення, але виконавче провадження не закрито, матеріали провадження не знищені, що підтверджується наданими суду його копіями.

Суд звертає увагу на значну суму заборгованості та відсутність позитивної тенденції відносно її погашення значно тривалий час, що свідчить про небажання ОСОБА_2 вчиняти активні дії щодо виконання рішення суду.

Враховуючи викладене, суд вважає, що заявлені вимоги слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.11 ЗУ «Про виконавче провадження», ст. 441 ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні заяви ОСОБА_2 про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України відмовити.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Суддя: Н.М.Румілова