П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 листопада 2019 року

м. Київ

справа № 372/2952/15-ц

провадження № 61-9408св18

Верховний суд у складі колегії суддів Третьої Судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Сімоненко В. М. (суддя-доповідач),

суддів: Грушицького А. І., Калараша А. А., Мартєва С. Ю., Петрова Є. В.,

учасники справи:

позивач - перший заступник прокурора Київської області в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України, Державного підприємства «Київське лісове господарство»,

відповідачі - Обухівська районна державна адміністрація Київської області, ОСОБА_1 ,

треті особи - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу першого заступника прокурора Київської області на рішення Апеляційного суду Київської області від 30 травня 2016 року вскладі колегії суддів: Суханової Є. М., Данілова О. М., Мережко М. В.,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У липні 2015 року прокурор звернувся до суду в інтересах держави з позовом, в якому просив визнати незаконними й скасувати розпорядження Обухівської районної державної адміністрації Київської області, державні акти на землю, витребувати земельні ділянки з незаконного володіння на користь ДП «Київське лісове господарство».

Позовні вимоги мотивовані тим, що в ході проведення у травні 2015 року перевірки дотримання вимог земельного законодавства було встановлено, що розпорядженням Обухівської районної державної адміністрації № 151 від 12 березня 2007 року передано у власність восьми громадянам, які є третіми особами, земельні ділянки для ведення особистого селянського господарства в межах території Старобезрадичівської сільської ради й надано їм дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок загальною площею 6,5365 га для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель державної власності в адміністративних межах Старобезрадичівської сільської ради Обухівського району Київської області.

У червні 2007 року ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 отримали державні акти на право власності на земельні ділянки в межах Старобезрадичівської сільської ради Обухівського району Київської області для ведення особистого селянського господарства загальною площею 6,5365 га по 0,817 га кожний.

В подальшому вказані громадяни на підставі договорів купівлі-продажу від 20 червня 2007 року відчужили ці земельні ділянки на користь ОСОБА_1 .

Розпорядженням Обухівської районної державної адміністрації від 29 грудня 2007 року №2047 було затверджено проект із землеустрою щодо зміни цільового призначення земельних ділянок площею 6,5365 га ОСОБА_1 з ведення особистого селянського господарства на ведення індивідуального садівництва в адміністративних межах Старобезрадичівської сільської ради Обухівського району Київської області.

Однак, відповідно до листа ДП «Київське лісове господарство» від 6 лютого 2015 року, викопіювання з планшету матеріалів лісовпорядкування 2003 року, з фрагменту кадастрової карти України з нанесеними межами Козинського лісництва «ДП «Київське лісове господарство», проекту формування та встановлення меж Старобезрадичівської сільської ради, вбачається, що спірні земельні ділянки відносяться до земель лісового фонду, які перебувають у постійному користуванні ДП «Київське лісове господарство».

Вищезазначене також підтверджується листом Державної інспекції сільського господарства в Київській області від 12 травня 2015 року № 02-1-09/1172, зі змісту якого вбачається, що спірні земельні ділянки накладаються на землі лісового фонду (квартал 111 Козинського лісництва,виділи 3, 4, 5, 6, 7, 8, 9).

З вищевикладеного вбачається, що Обухівська районна державна адміністрація розпорядилась землями лісового фонду у вигляді єдиного масиву площею понад 1 га, що свідчить про перевищення районної державної адміністрації передбачених законом повноважень.

Отже, спірними розпорядженнями Обухівської районної державної адміністрації вилучено земельні ділянки лісогосподарського призначення загальною площею 6,5365 га з постійного користування Козинського лісництва «ДП «Київське лісове господарство», які знаходились у одному кварталі лісництва та використовувались для ведення лісового господарства, передано у власність громадянам для ведення особистого селянського господарства та у подальшому змінено цільове призначення - для ведення індивідуального садівництва.

Враховуючи, що земельні ділянки загальною площею 6,5365 га, які були безоплатно передані громадянам у приватну власність на підставі розпорядження Обухівської райдержадміністрації, належать до земель лісового фонду і на час видачі розпорядження райдержадміністрацією перебували в державній власності й вибули з володіння власника - держави - поза його волею, наявні всі правові підстави для витребування спірних земельних ділянок у відповідачів.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 01 лютого 2016 року позов задоволено. Визнано недійсним розпорядження Обухівської районної державної адміністрації від 12 березня 2007 року № 151 «Про затвердження проекту із землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність 8-ми громадянам для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель державної власності в межах Старобезрадичівської сільської ради Обухівського району Київської області». Визнано недійсним розпорядження Обухівської районної державної адміністрації від 29 грудня 2007 року №2047, яким затверджено проект із землеустрою щодо зміни цільового призначення спірних земельних ділянок ОСОБА_1 з ведення особистого селянського господарства на ведення індивідуального садівництва в адміністративних межах Старобезрадичівської сільської ради Обухівського району Київської області. Визнано недійсними державні акти на право власності на земельні ділянки для ведення індивідуального садівництва видані на ім`я ОСОБА_1 . Витребувано на користь держави в особі Кабінету Міністрів України та Державного підприємства «Київське лісове господарство» з незаконного володіння ОСОБА_1 спірну земельну ділянку.

Задовольняючи заявлений позов, суд першої інстанції виходив з того, що прокурор довів факти незаконного вилучення земельної ділянки із земель лісового фонду у внаслідок чого землі державної власності були незаконно відчужені на користь фізичної особи. Цим права й охоронювані законом інтереси держави були порушені.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Рішенням Апеляційного суду Київської області від 30 травня 2016 року рішення Обухівського районного суду Київської області від 1 лютого 2016 року скасовано та ухвалено нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд апеляційної інстанції, виходив з того, що хоча спірні земельні ділянки вибули з володіння держави незаконно, прокуратурою пропущено строк позовної давності й питання про його поновлення прокуратура не ставила. Суд апеляційної інстанції, зокрема зазначив, що строк позовної давності розпочався з 2007 року, тобто з часу коли стало відомо про відчуження земельних ділянок органами державної влади (Обухівською районною державною адміністрацією), а не з часу проведення перевірки на підставі листів-звернення ДП «Київське лісове господарство» від 18 березня 2015 року, як вказує позивач.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

Не погоджуючись із цим судовими рішеннями, перший заступник прокурора Київської області подав касаційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10 жовтня 2016 року відкрито касаційне провадження в указаній справі і витребувано цивільну справу №372/2952/15-ц з Обухівського районного суду Київської області.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27 лютого 2017 року справу призначено до судового розгляду.

У лютому 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційну скаргу мотивовано тим, що закон пов`язує початок перебігу позовної давності з моментом коли позивач довідався або мав об`єктивну можливість довідатись про порушення його права.

Так, прокурор зазначає, що Кабінет Міністрів України не був учасником спірних правовідносин щодо вилучення та передачі у приватну власність спірних земель, зміни їх цільового призначення та подальшого відчуження на підставі цивільно-правових угод. До його функцій не віднесено здійснення контролю у сфері земельних правовідносин та він не має повноважень щодо витребування від органів державної влади для перевірки землевпорядної документації, інформації відносно власників земельних ділянок, тощо, особливо зважаючи, що положення законодавства про доступ до публічної інформації не регулюють і правовідносини між державними органами та суб`єктами владних повноважень.

Тому прокурор вважає, що судом апеляційної інстанції у порушення вимог цивільного процесуального законодавства України, не зазначено мотивів, з яких суд не погоджуються з доводами прокурора щодо обізнаності про порушення вимог земельного та лісового законодавства, викладених у позовній заяві, лише з моменту отримання листів ДП «Київське лісове господарство» 18 березня 2015 року.

Так, відповідно до зазначеного листа ДП «Київське лісове господарство», останнім проведено звірку меж земель лісогосподарського призначення лісового фонду на території Сторобезрадичівської сільської ради Обухівського району з публічною кадастровою картою за результатом якої встановлено, що спірні земельні ділянки розташовані на землях лісогосподарського призначення, на які погодження на вилучення не надавалось, зміни цільового призначення не проводилося, відповідних рішень щодо вилучення до ДП «Київське лісове господарство» не надходило, у зв`язку з чим ДП «Київське лісове господарство» не володіло інформацією що вилучення спірних земельних ділянок, і у вказаному листі від 18 березня 2015 року ДП «Київське лісове господарство» звертається до прокуратури Київської області для вжиття заходів представницького характеру.

Таким чином, на думку скаржника, початком позовної давності є 18 березня 2015 року, а отже звернувшись до суду у липні 2015 року позивач не пропустив строк.

Доводи інших учасників справи

ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , які діють в інтересах ОСОБА_1 , надіслали заперечення на касаційну скаргу, в яких просять залишити оскаржуване рішення суду апеляційної інстанції без змін, як таке, що ухвалене відповідно до норм матеріального права та з дотриманням норм процесуального права. Зокрема, заперечення обох представників зводяться до того, що порівняльний аналіз термінів «довідався» і «міг довідатися», що містяться в статті 261 ЦК України, дає підстави для висновку про те, що позивач мав довести факт, через який він не знав і не міг знати про порушення свого права. На думку відповідача, і прокуратура, і ДП «Київське лісове господарство» були обізнані про те, що спірні земельні ділянки були розміщені на землях лісового фонду ще до проведення перевірки у 2015 році, а тому суд апеляційної інстанції правильно застосував до спірних відносин строк позовної давності.

Інші учасники наданим їм правом на подачу відзиву не скористались.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Судами встановлено, що розпорядженням Обухівської районної державної адміністрації №333 від 23 червня 2003 року передано у постійне користування Козинському лісництву ДЛГО «Київліс» землі лісового фонду для ведення лісового господарства на території Старобезрадичівської сільської ради загальною площею 492,5 га.

Розпорядженням Обухівської районної державної адміністрації № 151 від 12 березня 2007 року передано у власність ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 земельні ділянки для ведення особистого селянського господарства в межах території Старобезрадичівської сільської ради та надано дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок загальною площею 6,5365 га для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель державної власності в адміністративних межах Старобезрадичівської сільської ради Обухівського району Київської області.

Проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність цим громадянам для ведення особистого селянського господарства в межах території Старобезрадичівської сільської ради Обухівського району Київської області був виготовлений ТОВ « Науково-виробнича компанія «Горизонт».

У червні 2007 року ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 на підставі вказаного розпорядження отримали державні акти на право власності на земельні ділянки в межах Старобезрадичівської сільської ради Обухівського району Київської області для ведення особистого селянського господарства загальною площею 6,5365 га .

У подальшому ці громадяни на підставі договорів купівлі-продажу від 20 червня 2007 року відчужили спірні земельні ділянки ОСОБА_1 .

Розпорядженням Обухівської районної державної адміністрації від 29 грудня 2007 року №2047 затверджено проект із землеустрою щодо зміни цільового призначення земельних ділянок площею 6,5365 га ОСОБА_1 з ведення особистого селянського господарства на ведення індивідуального садівництва в адміністративних межах Старобезрадичівської сільської ради Обухівського району Київської області.

На підставі листа Державної інспекції сільського господарства Київської області №02-1-09/1172 від 12 травня 2015 року щодо перевірки дотримання вимог земельного законодавства суди установили, що на землях ДП «Київський лісгосп» - квартал 111 Козинського лісництва, виділ 3-9 станом на день проведення перевірки спірні земельні ділянки використовуються для ведення особистого селянського господарства.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Вивчивши матеріали цивільної справи, обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду дійшла таких висновків.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

В силу положень статей 19, 57, 84 Земельного кодексу України та статті 5 Лісового кодексу України спірні земельні ділянки станом на момент відведення першим власникам у 2007 році відносились до земель державної власності лісогосподарського призначення та використовувалися для ведення лісового господарства в порядку, визначеному Лісовим кодексом України. Вказаний факт встановлено судом та сторонами не спростовується.

Таким чином, Обухівська районна державна адміністрація не була наділена повноваженнями, щодо розпорядження земельною ділянкою лісогосподарського призначення загальною площею більш ніж 1 га, яка перебувала у державній власності та у постійному користуванні ДП «Київське лісове господарство», ураховуючи, що передача у власність, надання у постійне користування для не лісогосподарських потреб земельних ділянок площею більше як 1 га, що перебувають у державній власності, відповідно до статті 27 Лісового кодексу України, статті 149 Земельного кодексу України належить до виключної компетенції Кабінету Міністрів України у сфері лісових відносин, тоді як жодних дій щодо вилучення чи зміни цільового призначення спірних земель Кабінетом Міністрів України не вчинялося, а спірні земельні ділянки вибули з володіння власника - держави - поза його волею.

Відмовляючи у позові за спливом позовної давності, апеляційний суд вказав, що право прокурора на пред`явлення позову виникло у 2007 році, коли йому стало відомо про відчуження земельних ділянок органами державної влади. Строк позовної давності за цими вимогами сплив у 2010 році.А прокурором не заявлено клопотання про поновлення строків та не надано суду доказів поважності пропуску позовної давності.

Однак, з таким висновком суду апеляційної інстанції погодитись не можна.

Відповідно до статті 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

При цьому відповідно до частини першої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Положеннями статті 268 ЦК України передбачено винятки із загального правила про поширення позовної давності на всі цивільні правовідносини і визначено вимоги, на які позовна давність не поширюється, зокрема у пункті 4 частини першої цієї статті в редакції, яка діяла до 15 січня 2012 року (на час виникнення спірних правовідносин), зазначено, що на вимогу власника або іншої особи про визнання незаконним правового акта органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, яким порушено його право власності або інше речове право, позовна давність не поширюється.

Відповідно до пункту 5 розд. ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 4176-VI протягом трьох років з дня набрання чинності цим Законом, тобто з 15 січня 2012 року, особа має право звернутися до суду з позовом про визнання незаконним правового акта органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, яким порушено його право власності або інше речове право.

Оскільки держава зобов`язана забезпечити належне правове регулювання відносин і відповідальна за прийняті її органами незаконні правові акти, їх скасування не повинне ставити під сумнів стабільність цивільного обороту, яку покликані підтримувати норми про позовну давність, тому, на відміну від інших учасників цивільних правовідносин, держава несе ризик спливу строку позовної давності на оскарження незаконних правових актів державних органів, якими порушено право власності чи інше речове право.

З огляду на статус держави та її органів як суб`єктів владних повноважень положення пункту 4 частини першої статті 268 ЦК України не поширюються на позови прокуратури, які пред`являються від імені держави і направлені на захист права державної власності або іншого речового права держави, порушеного незаконними правовими актами органу державної влади.

На такі позови поширюється положення статті 257 ЦК України щодо загальної позовної давності, а на підставі частини першої статті 261 цього Кодексу перебіг позовної давності починається від дня, коли держава в особі її органів як суб`єктів владних повноважень довідалася або могла довідатися про порушення своїх прав і законних інтересів.

Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що позовна давність є строком пред`явлення позову як безпосередньо особою, право якої порушене, так і тими суб`єктами, які уповноважені законом звертатися до суду з позовом в інтересах іншої особи - носія порушеного права (інтересу).

При цьому як у випадку пред`явлення позову самою особою, право якої порушене, так і в разі пред`явлення позову в інтересах цієї особи іншою уповноваженою на це особою, відлік позовної давності обчислюється з одного й того самого моменту: коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Статтею 36-1 Закону України «Про прокуратуру» та частиною другою статті 45 ЦПК України 2004 року передбачено право прокурора з метою представництва інтересів громадянина або держави в суді в межах повноважень, визначених законом, звертатися до суду з позовною заявою, брати участь у розгляді справ за його позовом тощо.

Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній заяві самостійно визначає, в чому полягає порушення інтересів держави та обґрунтовує необхідність їх захисту, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі прокурор набуває статусу позивача (абз. 2 частини другої статті 45 ЦПК України 2004 року).

Процесуальні права прокурора як особи, якій надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, визначені у статті 46 ЦПК України 2004 року.

Згідно із частиною першою статті 46 ЦПК України 2004 року органи та інші особи, які відповідно до статті 45 цього Кодексу звернулися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах, мають процесуальні права й обов`язки особи, в інтересах якої вони діють, за винятком права укладати мирову угоду.

Таким чином, прокурор, який бере участь у справі, має обов`язки і користується правами сторони, крім права на укладення мирової угоди.

Тобто, обчислення позовної давності у випадку звернення прокурора до суду з позовом в інтересах держави в особі органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, здійснюється з дня, коли саме цей орган довідався або міг довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. У такому випадку дата прокурорської перевірки не має значення для визначення початку перебігу позовної давності.

Зазначений правовий висновок, викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 30 травня 2018 року у справі № 359/2012/15-ц, від 5 червня 2018 року у справі № 359/2421/15-ц, від 31 жовтня 2018 року у справі № 367/6105/16-ц, від 07 листопада 2018 року у справі № 372/1036/15-ц, від 30 січня 2019 року у справі № 357/9328/15-ц.

Під час розгляду справи судами першої та апеляційної інстанцій, встановлено порушення прав Кабінету Міністрів України як розпорядника лісовими земельними ділянками, що перевищують площу 1 га. Разом з тим суди попередніх інстанцій не встановили початку перебігу позовної давності для Кабінету Міністрів України, а сторони не надали жодних доказів у розумінні статей 57?59 ЦПК України (у редакції, чинній на час розгляду справи судами попередніх інстанцій) на підтвердження того, що Кабінету Міністрів України було відомо про порушення його права до моменту звернення прокурора з відповідним позовом до місцевого суду, тоді як згідно із частиною першою статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Оскільки суд апеляційної інстанції, встановивши порушення прав Кабінету Міністрів України, не з`ясували та не перевірили, з якого моменту позивач довідався або міг довідатися про порушення свого права, а Верховний Суд, діючи в межах повноважень, установлених підпунктом 1 пункту 1 розділу XIIІ «Перехідні положення» ЦПК України в редакції Закону № 2147-VIII, статей 355, 3602 ЦПК України в редакції до набрання чинності цим Законом, не може встановлювати обставини, збирати і перевіряти докази та надавати їм оцінку, що позбавляє її можливості ухвалити нове рішення у справі, тому справу слід направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

За таких обставин, рішення суду апеляційної інстанції підлягає скасуванню, а справа ? направленню на новий розгляд до суду апеляційної інстанції згідно з підпунктом «а» пункту 1 частини другої статті 360-4 ЦПК України (яка відповідно до положень підпункту 1 пункту 1 розділу XIIІ «Перехідні положення» ЦПК України в редакції Закону № 2147-VIII підлягає застосуванню під час перегляду справи Верховним Судом).

Керуючись пунктами 1, 4 частини першої статті 355, пунктом 1 частини першої статті 360-3 , підпунктом «а» пункту 1 частини другої статті 360-4 ЦПК України, статтями 403-404, підпунктів 1, 2 пункту 1 розділу XIIІ «Перехідні положення» ЦПК України в редакції Закону № 2147-VIII, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИЛА:

Касаційну скаргу першого заступника прокурора Київської області задовольнити частково.

Рішення Апеляційного суду Київської області від 30 травня 2016 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя В. М. Сімоненко

Судді А. І. Грушицький

А. А. Калараш

С. Ю. Мартєв

Є. В. Петров