Провадження №2/263/409/2019
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

25 січня 2019 року м. Маріуполь

Жовтневий районний суд міста Маріуполя Донецької області у складі:

головуючого судді Музики О.М.,

за участю секретаря Рудь Ю.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Маріуполі у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

ВСТАНОВИВ:

До Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області 16 жовтня 2018 року надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

На обґрунтування вимог позивач посилається на те, що вона є власником квартири за адресою: АДРЕСА_1. У вказаній квартирі зареєстрована відповідач, яка є донькою позивача. У 2016 році відповідач, у звязку із неприязними відносинами із позивачем, виїхала із квартири до свого співмешканця. Будь-які речі відповідача у вказаній квартирі відсутні, жодних витрат щодо утримання житлового приміщення та сплати комунальних послуг вона не несе. Посилаючись на вказані обставини, а також на те, що позивач здійснює оплату комунальних послуг з урахуванням реєстрації місця проживання відповідача у вказаній квартири, ОСОБА_1 просить суд визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право користування квартирою за адресою: АДРЕСА_1 (а. с. 4-5).

Відповідач не скористалася своїм правом та відзив на позов на адресу суду не направила.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 13 листопада 2018 року відкрито провадження у вказаній цивільній справі, розгляд справи вирішено проводити у порядку спрощеного позовного провадження з повідомлення (викликом) сторін. Розяснено відповідачу право подати відзив на позов, а позивачу відповідь на відзив (а. с. 18).

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 25 січня 2019 року вирішено провести заочний розгляд справи.

Від позивача ОСОБА_1 надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, в якій вона заявлені вимоги підтримала та просив задовольнити їх у повному обсязі, не заперечувала проти ухвалення заочного рішення (а. с. 25).

Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у звязку з розглядом справи за відсутності учасників справи.

Судом досліджуються саме представлені письмові докази на підтвердження та спростування тих обставин, на які посилалася позивач, інших суду не представлено та про їх витребування перед судом не порушувалося клопотань.

Суд, вирішуючи питання, передбачені ст. ст. 12, 264 ЦПК України, виходить з такого.

Судом установлено, що рішення Жовтневого районного суду міста Маріуполь Донецької області від 19 серпня 2005 року позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання договору купівлі-продажу квартири задоволені, та визнаний дійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2, укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 08 грудня 1997 року, посвідченого Азовською універсальною товарною біржею, біржовий контракт № 1393 (а. с. 16).

З Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру забори відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна від 31 березня 2016 року № 56381103 вбачається, що квартира АДРЕСА_3 на праві приватної власності належить ОСОБА_1 (а. с. 10).

За адресою: АДРЕСА_1, зареєстрована ОСОБА_2, однак за місцем реєстрації більше двох років не мешкає, що підтверджується актом, виданим ОСББ «Котляревського 2» від 12 жовтня 2018 року (а. с. 11).

Як вбачається з інформації наданої Центром надання адміністративних послуг Департаментом адміністративних послуг Маріупольської міської ради від 09 жовтня 2018 року № 50-126-1841 за адресою: АДРЕСА_1, зареєстровані: ОСОБА_4, ОСОБА_1, ОСОБА_2 (а. с. 13).

Згідно з довідкою від 26 листопада 2004 року №1773/3.16 ОСОБА_5 народилась 07 травня 1972 року, про що вчинений актовий запис № 99, батьки: ОСОБА_6 та ОСОБА_1 (а. с. 14).

Відповідно до Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища від 07 квітня 2009 року № 4 26 жовтня 1991 року Міським відділом реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції Донецької області складений актовий запис № 2560 про реєстрацію шлюбу між ОСОБА_7 та ОСОБА_2, дошлюбне прізвище «Лисенко» (а. с. 15).

23 листопада 2018 року ОСОБА_8 та ОСОБА_9 надані письмові пояснення, відповідно до яких останні є сусідками ОСОБА_1, ОСОБА_2 є донькою ОСОБА_1, яка з 2016 року не мешкає у квартирі АДРЕСА_4. Зазначили, що ОСОБА_2 виїхала з квартири до свого співмешканця, забравши усі свої речі, жодної допомоги на утримання квартири не надає (а. с. 20, 22).

За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Враховуючи, що квартира є власністю позивача, суд приходить до висновку, що до спірних правовідносин застосуванню підлягають положення ст. ст. 383, 405 ЦК України, ст. ст. 64, 150, 156 ЖК Української РСР.

Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК Української РСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб.

Частиною першою статті 156 ЖК Української РСР передбачено, що члени сімї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України.

Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК України до членів сімї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сімї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.

За змістом зазначених норм правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сімї власника (подружжя, їх діти, батьки) та інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Згідно з ч. 2 ст. 405 ЦК України член сімї власника житла втрачає право користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла чи законом.

Отже, положення статей 405 ЦК України, статей 150, 156 ЖК Української РСР регулюють взаємовідносини власника жилого приміщення та членів його сімї, у тому числі у випадку втрати права власності власником, припинення з ним сімейних відносин або відсутності члена сімї власника без поважних причин понад один рік.

На підставі викладеного, враховуючи, що позивачу належить на праві власності квартира АДРЕСА_3, знайшли підтвердження обставини відсутності відповідача без поважних причин понад один рік у вказаній квартирі, судом не встановлено домовленості між власником та відповідачем, які б вказували на поважність такої відсутності останньої, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 щодо визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно задоволених позовних вимог.

У справі судовими витратами є сплачений позивачем судовий збір у розмірі 704,8 грн., який пов'язаний із розглядом справи, відповідає вимогам ст. 4 Закону України «Про судовий збір», зокрема щодо розміру його сплати при подачі позову, тому з урахуванням висновку суду про задоволення позову, такий покладається на відповідача.

Керуючись ст. ст. 64, 150, 156 ЖК Української РСР, ст. ст. 16, 385, 405 ЦК України, ст. ст. 5. 12, 13, 141, 206, 263-265, 280 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, - задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право користування квартирою № 88 у будинку № 2 по вулиці Котляревського у місті Маріуполі Донецької області.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 704,80 грн.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду може бути оскаржене позивачем до Донецького апеляційного суду через Жовтневий районний суд м. Маріуполя Донецької області шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Із повним текстом рішення суду можна ознайомитися у Єдиному державному реєстрі судових рішень за адресою: http://www.reyestr.court.gov.ua.

Відомості про сторін у справі:

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1, адреса реєстрації: АДРЕСА_1, паспорт серії ВА № 524283.

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, ІПН НОМЕР_2, АДРЕСА_1, паспорт серії ВА № 524287.

Суддя О.М. Музика