Ухвала

Іменем України

22 листопада 2019 року

м. Київ

справа № 369/1698/14-ц

провадження № 61-20363ск19

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Мартєва С. Ю., Петрова Є. В. (суддя-доповідач), Сімоненко В. М. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Київського апеляційного суду від 04 листопада 2019 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства «Кредобанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2014 року публічне акціонерне товариство «Кредобанк» (далі - ПАТ «Кредобанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Разом з тим, представником ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , подано клопотання про зупинення провадження в справі до вирішення справи за позовом ОСОБА_1 до ПАТ «Кредобанк» про визнання недійсним договору.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 06 березня 2018 року в задоволенні клопотання представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , про зупинення провадження в справі відмовлено.

Судове рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що оскільки розгляд даної справи не пов`язаний з розглядом іншої справи, тому суд вважав за можливе продовжити розгляд даної цивільної справи, оскільки дані справи не є взаємопов`язаними.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 04 листопада 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 06 березня 2018 року повернуто скаржнику.

Апеляційний суд, виходив з того, що оскільки справа по суті розглянута судом першої інстанції 06 червня 2019 року, а ухвала суду першої інстанції про відмову в задоволенні клопотання про зупинення провадження у справі не може бути оскаржена в апеляційному порядку окремо від судового рішення, яким спір вирішений по суті, тому на підставі пункту 4 частини п`ятої статті 357 ЦПК України апеляційна скарга підлягає поверненню.

11 листопада 2019 року (відповідно до відтиску поштового штемпеля на конверті) ОСОБА_1 направив касаційну скаргу на ухвалу Київського апеляційного суду від 04 листопада 2019 року, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права, просив скасувати оскаржуване судове рішення та передати справу для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що аналізуючи можливість оскарження в апеляційному порядку ухвал суду першої інстанції, необхідно керуватися висновками Конституційного Суду України про невичерпність переліку ухвал суду першої інстанції, які можуть бути оскаржені в апеляційному порядку окремо від рішення суду. Єдиною такою підставою, що унеможливлює апеляційне оскарження, є пряма заборона у ЦПК України на апеляційне оскарження відповідних ухвал.

Заявник вважає, якщо у частині першій статті 353 ЦПК України передбачена можливість оскарження ухвали про зупинення провадження у справі, то таке є право у сторін і у випадку постановлення ухвали про відмову в зупиненні провадження у справі. Крім того, конституційний принцип забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду гарантує право звернення до суду зі скаргою в апеляційному та касаційному порядку, яке має бути реалізоване, за винятком встановленої законом заборони та таке оскарження.

Отже апеляційний суд, на зазначене не звернув уваги та помилково встановив, що ухвала суду першої інстанції про відмову в зупиненні провадження у справі не підлягає апеляційному оскарженню.

Судові процедури повинні бути справедливими, тому особа безпідставно не може бути позбавлена права на апеляційне оскарження рішення суду, оскільки це буде порушенням права, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, на справедливий суд.

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду вважає, що підстави для відкриття касаційного провадження відсутні, виходячи з наступного.

Відповідно до частини другої статті 352 ЦПК України ухвала суду першої інстанції оскаржується в апеляційному порядку окремо від рішення суду у випадках, передбачених статтею 353 цього Кодексу.

Частиною першою статті 353 ЦПК України визначено вичерпний перелік ухвал суду першої інстанції, які можуть бути оскаржені в апеляційному порядку окремо від рішення суду. У цьому переліку відсутня така ухвала як ухвала про відмову у задоволені клопотання про зупинення провадження, а лише передбачено оскарження ухвали суду щодо зупинення провадження у справі (пункт 14).

Отже, ухвала суду першої інстанції про відмову у задоволені клопотання про зупинення провадження у справі не може бути оскаржена в апеляційному порядку до ухвалення рішення суду по суті спору й окремо від цього рішення. Тобто, оскарження такої ухвали в апеляційному порядку можливе разом з рішенням суду по суті спору.

Заперечення на ухвали, що не підлягають оскарженню окремо від рішення суду, включаються до апеляційної скарги на рішення суду (частина друга статті 353 ЦПК України). Цей припис згідно з позицією Конституційного Суду України слід розуміти так, що будь-яка ухвала суду підлягає перегляду в апеляційному порядку самостійно або разом з рішенням суду (абзац 5 підпункту 3.2 пункту 3 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2010 року № 3-рп/2010).

Особливість ухвали про відмову у задоволені клопотання про зупинення провадження у справі полягає у тому, що вона постановляється до ухвалення рішення суду по суті спору, а тому її можливо оскаржити в апеляційному порядку одночасно з оскарженням такого рішення суду.

Аналогічна правова позиція висловлювалася в ухвалах Великої Палати Верховного Суду, зокрема в ухвалах від 13 червня 2018 року у справі № 522/14750/16-ц та у справі № 761/6099/15-ц.

Відповідно до пункту 4 частини п`ятої статті 357 ЦПК України апеляційна скарга не приймається до розгляду і повертається судом апеляційної інстанції також, якщо скаргу подано на ухвалу, що не підлягає оскарженню окремо від рішення суду.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини щодо застосування статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод також визнає, що доступ до суду не є абсолютним і національним законодавством може обмежуватись, зокрема для дотримання правил судової процедури і це не є порушенням права на справедливий суд (рішення у справі «Станков проти Болгарії» від 12 липня 2007 року).

Суд апеляційної інстанції встановивши, що справа по суті розглянута судами не була, а ухвала суду першої інстанції про відмову в задоволенні клопотання про зупинення провадження у справі не перешкоджає подальшому провадженню у справі та не могла бути оскаржена в апеляційному порядку окремо від судового рішення, яким спір має бути вирішений по суті, дійшов правильного висновку, що така ухвала суду першої інстанції не може бути оскаржена в апеляційному порядку.

За таких обставин доводи касаційної скарги не спростовують викладених в оскаржуваному судовому рішенні висновків.

За приписами частини другої статті 389 ЦПК України підставами для касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з положеннями пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України суд в порядку, передбаченому частинами четвертою, п`ятою цієї статті, відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою.

Відповідно до положень пункту 2 частини четвертої статті 394 ЦПК України у справі з ціною позову, що не перевищує п`ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), а також у випадку оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

З урахуванням того, що оскаржувана ухвала суду апеляційної інстанції, не є ухвалою, якою закінчено розгляд справи, а суд при ухваленні оскаржуваного судового рішення правильно застосовував норми права, що є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, Верховний Суд на підставі пункту 5 частини другої та частини четвертої статті 394 ЦПК України відмовляє у відкритті касаційного провадження.

Керуючись пунктом 5 частини другої, частиною п`ятою, пунктом 2 частини четвертої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Київського апеляційного суду від 04 листопада 2019 року у справі за клопотанням ОСОБА_1 про зупинення провадження у справі за позовом публічного акціонерного товариства «Кредобанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договоромвідмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявникові.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: С. Ю. Мартєв

Є. В. Петров

В. М. Сімоненко