Постанова

Іменем України

14 січня 2019 року

м. Київ

справа № 619/4812/15-ц

провадження № 61-15996св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Курило В. П. (суддя-доповідач), Коротуна В. М.,

Червинської М. Є.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - ОСОБА_5,

третя особа - ОСОБА_6,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційні скарги ОСОБА_6, ОСОБА_4 на ухвалу апеляційного суду Харківської області від 24 травня 2016 року у складі колегії суддів: Гуцал Л. В., Котелевець А. В.,

Піддубного Р. М.,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2015 року ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом до

ОСОБА_5, третя особа - ОСОБА_6, у якому просила усунути перешкоди у здійсненні нею права користування та розпорядження своїм майном, а саме - домоволодінням АДРЕСА_1 шляхом визнання ОСОБА_5 таким, що втратив право користування зазначеним житловим будинком та зняття його з реєстраційного обліку за цією адресою.

Заочним рішенням Дергачівського районного суду Харківської області

від 26 січня 2016 року позовні вимоги задоволено частково.

Визнано ОСОБА_5 таким, що втратив право на користування житловим будинком АДРЕСА_1

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_5 оскаржив його в апеляційному порядку.

Ухвалою апеляційного суду Харківської області від 24 травня 2016 року зупинено провадження у цивільній справі за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на заочне рішення Дергачівського районного суду Харківської області

від 26 січня 2016 року за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, третя особа - ОСОБА_6, про визнання особи такою що втратила право користування житлом, та зняття з реєстраційного обліку до набрання законної сили рішенням у справі № 619/301/15-ц за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про встановлення факту прийняття спадщини та родинних стосунків, визнання частково недійсним свідоцтва про право на спадщину, визнання права власності в порядку спадкування за законом на частину домоволодіння АДРЕСА_1

Ухвала мотивована тим, що між справою, що розглядається та справою

№ 619/301/15-ц існує тісний матеріально-правовий зв'язок. Розгляд даної справи неможливий до розгляду цивільної справи № 619/301/15-ц, оскільки від наслідків її розгляду - визнання чи не визнання за ОСОБА_5 права власності на частину домоволодіння АДРЕСА_1 залежить правильність вирішення спору про визнання ОСОБА_5 таким, що втратив право користування цим домоволодінням.

У червні 2016 року ОСОБА_6 та ОСОБА_4 через засоби поштового зв'язку подали до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційні скарги, у яких просять скасувати ухвалу апеляційного суду Харківської області від 24 травня 2016 року та направити справу для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції.

Касаційні скарги мотивовано тим, що дана справа (№ 619/4812/15-ц) та справа № 619/301/15-ц є різними. Вказані справи пов'язані лише складом учасників та предметом спору - домоволодіння АДРЕСА_1

Суд апеляційної інстанції в оскаржуваній ухвалі не вказав на підставі чого він дійшов висновку про те, що вказані справи пов'язані між собою.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 вересня 2016 року відкрити касаційне провадження у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, третя особа - ОСОБА_6, про визнання особи такою що втратила право користування житлом, та зняття з реєстраційного обліку та витребувано матеріали цивільної справи з Дергачівського районного суду Харківської області.

Згідно листа Дергачівського районного суду Харківської області від 05 жовтня 2016 року, станом на 05 жовтня 2016 року матеріали цивільної справи

№ 619/48152/15-ц до Дергачівського районного суду Харківської області після розгляду апеляційним судом Харківської області не повертались.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення»

ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Статтею 388 ЦПК України встановлено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У квітні 2018 року матеріали касаційного провадження передано на розгляд Верховному Суду.

26 квітня 2018 року Верховим Судом зроблено повторне нагадування щодо витребування матеріалів цивільної справи № 619/4812/15-ц.

У травні 2018 року матеріали цивільної справи № 619/4812/15-ц надійшли до Верховного Суду.

Відзив на касаційні скарги не надійшов.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Перевіривши доводи касаційних скарг, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційні скарги підлягають залишенню без задоволення з огляду на таке.

Положеннями частини другої статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вимогами частин першої та другої статті 400 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Оскаржувана ухвала суду апеляційної інстанції постановлена з додержанням норм процесуального права, а доводи касаційних скарг цих висновків не спростовують.

У пункті 4 частини першої статті 201 ЦПК України (в редакції, чинній на час постановлення оскаржуваної ухвали суду апеляційної інстанції), визначено, що суд зобов'язаний зупинити провадження у справі у разі неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного, цивільного, господарського, кримінального чи адміністративного судочинства.

Зупинення провадження у справі - це тимчасове припинення судом вчинення процесуальних дій під час судового розгляду із визначених у законі об'єктивних підстав, які перешкоджають подальшому розгляду справи і щодо яких неможливо передбачити їх усунення.

Апеляційний суд установив, що з 10 лютого 2015 року в провадженні Дергачівського районного суду Харківської області знаходиться цивільна справа № 619/301/15-ц за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про встановлення факту прийняття спадщини та родинних стосунків, визнання частково недійсним свідоцтва про право на спадщину, визнання права власності в порядку спадкування за законом на частину домоволодіння АДРЕСА_1 Між справою, що розглядається та справою № 619/301/15-ц існує тісний матеріально-правовий зв'язок.

Встановивши, що між справою, яка переглядається, та справою

№ 619/301/15-ц існує тісний матеріально-правовий зв'язок, апеляційний суд вірно застосував пункт 4 частини першої статті 201, дійшов до правильного висновку про зупинення провадження у справі.

Зупиняючи провадження у справу, апеляційний суд діяв у межах своїх повноважень.

Доводи касаційної скарги зводяться до необхідності переоцінки доказів, що в силу положень статті 400 ЦПК, знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Разом з цим, колегія суддів Верховного Суду зазначає, що згідно відомостей Єдиного державного реєстру судових рішень, судовий розгляд цивільної справи № 619/301/15-ц закінчено, шляхом ухвалення Дергачівським районним судом Харківської області рішення від 09 листопада 2018 року.

Згідно з частиною третьою статті 406 ЦПК України касаційні скарги на ухвали судів першої чи апеляційної інстанцій розглядаються у порядку, передбаченому для розгляду касаційних скарг на рішення суду першої інстанції, постанови суду апеляційної інстанції.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів залишає касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувану ухвалу апеляційного суду Харківської області від 24 травня 2016 року - без змін, оскільки доводи касаційних скарг висновків суду не спростовують і підстав для скасування ухвали немає.

Керуючись статтями 400, 401, 406, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційні скарги ОСОБА_6, ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Ухвалу апеляційного суду Харківської області від 24 травня 2016 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: В. П. Курило

В. М.Коротун

М. Є.Червинська