Постанова

Іменем України

06 грудня 2019 року

м. Київ

справа № 278/230/16-ц

провадження № 61-3360св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Курило В. П. (суддя-доповідач), Зайцева А. Ю.,

Коротенка Є. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства комерційний банк «Надра»,

треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Житомирського апеляційного суду від 10 січня 2019 року у складі судді Павицької Т. М., Трояновської Г. С., Миніч Т. І.,

ІСТОРІЯ СПРАВИ:

Короткий зміст позовних вимог:

У січні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства комерційний банк «Надра» (далі - ПАТ КБ «Надра») про визнання кредитного договору недійсним, розірвання кредитного договору.

Позовна заява, з урахуванням уточнень, мотивована тим, що між нею та ВАТ КБ «Надра», правонаступником якого є ПАТ «Надра», 18 лютого

2008 року було укладено договір про надання споживчого кредиту

№ 18/02/2008/840-Н/55 (далі - договір кредиту) у розмірі 38 608 доларів США, строком до 18 лютого 2022 року та сплатою 12,89 відсотків річних за користування кредиту.

Договір кредиту не відповідає вимогам закону, банк, під час укладання договору, не надав їй об`єктивної, повної та достовірної інформації, необхідної для здійснення свідомого вибору, в умовах кредитного договору та приховав фактичне значення реальної процентної ставки і фактичне значення подорожчання кредиту. Станом на день підписання договору курс долара по відношенню до гривні складав 5,05 грн, отже на момент укладення кредитного договору від банку вона отримала 194 970 грн 40 коп. на сьогоднішній день курс гривні до долара складає 24,15 грн. Крім того, банком за період з 18 лютого 2008 року по січень 2016 року неодноразово збільшувалась процентна ставка.

Посилаючись на зазначені обставини, з урахуванням уточнень, ОСОБА_1 просила визнати недійсним договір про надання споживчого кредиту та розірвати кредитний договір.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій:

Заочним рішенням Житомирського районного суду Житомирської області від 23 лютого 2018 року позовну заяву ОСОБА_1 задоволено. Визнано недійсним кредитний договір № 18/02/2008/840-Н/55 від 18 лютого 2008 року укладений між ВАТ КБ «Надра» та ОСОБА_1 Розірвано кредитний договір №18/02/2008/840- Н/55 від 18 лютого 2008 року укладений між ВАТ КБ «Надра» та ОСОБА_1 .

Рішення місцевого суду мотивовано тим, що зміст кредитного договору суперечить Закону України «Про захист прав споживачів» (далі - ЗУ «Про захист прав споживачів»), та враховуючи висновки судово-економічної експертизи, за результатами якої встановлено збільшення процентної ставки та абсолютне значення подорожчання кредиту, що свідчить про те, що банк під час укладання договору приховав від позичальника повну та об`єктивну інформацію щодо кінцевої сукупної вартості кредиту, чим ввів позичальника в оману, щодо реальної відсоткової ставки та кінцевої загальної суми кредиту, яку сплатив би позичальник банку, погашаючи кредит у порядку, визначеному графіком погашення заборгованості. Тому наявні підстави для визнання договору недійсним з підстав передбачених статтею 203 Цивільного Кодексу України (далі - ЦК України).

Ухвалою Житомирського районного суду Житомирської області від 01 листопада 2018 року заяву уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства комерційний банк «Надра» Стрюкової І. О. про скасування заочного рішення залишено без задоволення.

Постановою Житомирського апеляційного суду від 10 січня 2019 року апеляційну скаргу уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства комерційний банк «Надра» Стрюкової І. О. задоволено. Заочне рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 23 лютого 2018 року скасовано та ухвалено нове судове рішення, яким в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції апеляційний суд виходив з того, що задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання недійсним і розірвання кредитного договору, суд першої інстанції не звернув увагу на те, що вони є самостійними вимогами, які одна одну взаємовиключають та тягнуть за собою різні правові наслідки.

Також при укладенні спірного договору кредиту позивач була ознайомлена з умовами кредитування, зокрема, щодо суми кредиту, строку, на який кредит одержано, мети, для якої кредит може бути використаний, форми та видів його забезпечення тощо, а також із орієнтованою сукупною вартістю кредиту, відомостями щодо процентної ставки, про що свідчить її підпис на кожному аркуші договору. Отже, сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі.

Протягом дії кредитного договору позивач не зверталася до банку з пропозицією про внесення будь-яких змін до запропонованої редакції договору, за роз`ясненням положень, які були їй не зрозумілі, або за додатковою інформацією щодо умов кредитування, тим самим погоджуючись зі всіма умовами такого договору.

Короткий зміст вимог та доводів касаційної скарги:

08 лютого 2019 року ОСОБА_1 через засоби поштового зв`язку подала до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій просить скасувати постанову Житомирського апеляційного суду від 10 січня 2019 року та залишити в силі заочне рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 23 лютого 2018 року, мотивуючи свої вимоги неправильним застосуванням судами норм матеріального та порушенням норм процесуального права.

Касаційна скарга обґрунтована тим, що апеляційним судом вірно зазначено, що відповідно до пункту 4.2.6 кредитного договору визначено обставини, за яких банк може збільшити розмір процентної ставки, повідомивши позичальника не пізніше ніж за 14 календарних днів до дня зміни розміру процентної ставки, однак судом не врахована, що жодних повідомлень про збільшення процентної ставки від банку не надходило.

Також судом апеляційної інстанції не взято до уваги, що в спірному кредитному договорі відсутні обов`язкові умови, які необхідні для його укладання, встановленні ЗУ «Про захист прав споживачів» та Правилами надання банками інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою Правління НБУ № 168 від 10 травня 2007 року (далі - Правила), а саме: не здійснив детальний, достовірний та об`єктивний розпис сукупної вартості кредиту для споживача з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг; не визначив реальну процентну ставку; не визначив та не вказав належно про абсолютне значення подорожчання кредиту в грошовому вигляді; не встановив застереження, щодо попередження позичальника про настання валютних ризиків; не зазначив про всі суми коштів, які споживач має сплатити за договором банківського рахунку у зв`язку з отриманням кредиту, його обслуговування і погашення.

При ухваленні оскаржуваної постанови апеляційний суд помилково не взяв до уваги висновок судово-економічної експертизи, який підтверджує порушення прав позивачки при укладенні кредитного договору.

Доводи інших учасників справи:

18 березня 2019 року уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства комерційний банк «Надра» Білою І. В. подано до Верховного Суду відзив, у якому просить касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Житомирського апеляційного суду від 10 січня 2019 року залишити без змін.

Рух касаційної скарги:

Ухвалою Верховного суду від 18 лютого 2019 року відкрито касаційне провадження у даній справі та витребувано матеріали цивільної справи з Житомирського районного суду Житомирської області. Відмовлено ОСОБА_1 у задоволенні клопотання про зупинення дії постанови Житомирського апеляційного суду від 10 січня 2019 року.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ У СКЛАДІ КОЛЕГІЇ СУДДІВ ДРУГОЇ СУДОВОЇ ПАЛАТИ КАСАЦІЙНОГО ЦИВІЛЬНОГО СУДУ:

Перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з огляду на наступне.

Положеннями частини другої статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вимогами частин першої та другої статті 400 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Короткий зміст обставин справи:

У справі, яка переглядається, судами встановлено, що 18 лютого 2008 року між ВАТ КБ«Надра» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 18/02/2008/840-Н/55, за умовами якого банк надав кредит у розмірі 38 608 доларів США зі сплатою 12,89 % річних з кінцевим терміном повернення до 18 лютого 2022 року.

У забезпечення грошових зобов`язань за кредитним договором, ОСОБА_1 згідно договору від 18 лютого 2008 року передала в іпотеку банку житловий будинок, загальною площею 62,9 кв. м та земельну ділянку, площею 1310,00 кв. м, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 .

Крім цього, в забезпечення виконання умов кредитного договору від 18 лютого 2008 року були укладені договори поруки з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Пунктом 4.2.6 зазначеного договору визначено обставини, у разі настання яких банк може збільшити розмір процентної ставки, повідомивши позичальника не пізніше, ніж за 14 календарних днів до дня зміни розміру процентної ставки.

Сторони погодили графік погашення кредиту, а також детальний розпис сукупної вартості кредиту (додаток № 1).

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд:

Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (стаття 627 ЦК України).

За змістом частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно з частиною першою статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до частини першої статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Згідно з частиною першою статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

За змістом статей 11, 18 ЗУ «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема про встановлення обов`язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; передбачення зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливими, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінене або визнане недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

Закон України «Про захист прав споживачів» застосовується до спорів, які виникли з кредитних правовідносин, лише в тому разі, якщо підставою позову є порушення порядку надання споживачеві інформації про умови отримання кредиту, типові процентні ставки, валютні ризики тощо, які передують укладенню договору.

Звертаючись до суду з даним позовом, ОСОБА_1 просила визнати недійсним кредитний договір, укладений між банком та нею, та розірвати його, посилаючись на те, що під час укладання договору, банк не надав їй об`єктивної, повної та достовірної інформації, необхідної для здійснення свідомого вибору, в умовах кредитного договору та приховав фактичне значення реальної процентної ставки і фактичне значення подорожчання кредиту.

Апеляційний суд на підставі належним чином оцінених доказів встановив, що спірний договір кредиту був підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов цього договору. Сторони мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі. Позивачка на момент укладення договору не заявляла додаткових вимог щодо умов цього договору та в подальшому виконувала його умови. Протягом дії кредитного договору позивачка не зверталася до банку з пропозицією про внесення будь-яких змін до запропонованої редакції договору, за роз`ясненням положень, які були їй не зрозумілі, або за додатковою інформацією щодо умов кредитування, тим самим погоджуючись зі всіма умовами такого договору.

Тому суд апеляційної інстанції, дійшов правильного висновку про скасування рішення суду Житомирського районного суду Житомирської області від 23 лютого 2018 року та відмові ОСОБА_1 у позові.

Доводи заявника про те банк під час укладання договору приховав від позичальника повну та об`єктивну інформацію щодо кінцевої сукупної вартості кредиту, чим ввів позичальника в оману, щодо реальної відсоткової ставки та кінцевої загальної суми кредиту, яку сплатив би позичальник банку, погашаючи кредит у порядку, визначеному графіком погашення заборгованості не можуть бути прийняті до уваги.

Частиною першою статті 230 ЦК України передбачено, що якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

З аналізу вказаної норми слід дійти висновку, що правочин може бути визнаний таким, що вчинений під впливом обману, у випадку навмисного цілеспрямованого введення іншої сторони в оману стосовно фактів, які впливають на укладення правочину. Ознакою обману є умисел. Установлення у недобросовісної сторони умислу ввести в оману другу сторону, щоб спонукати її до укладення правочину, є обов`язковою умовою кваліфікації недійсності правочину за статтею 230 ЦК України.

Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману.

Відповідно до пункту 3.1 Правил, банки зобов`язані в кредитному договорі або в додатку до нього надавати детальний розпис сукупної вартості кредиту з урахуванням процентної ставки за ним, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов`язань споживача, зазначаючи при цьому значення процентної ставки та порядок обчислення процентних доходів відповідно до вибраного банком методу згідно з вимогами нормативно-правових актів Національного банку України.

На банки покладається також обов`язок зазначати в кредитному договорі сукупну вартість кредиту з урахуванням процентної ставки за ним, вартості всіх супутніх послуг та інших фінансових зобов`язань споживача, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і погашенням кредиту, а також зазначити її в процентному значенні та в грошовому виразі у валюті платежу за кредитним договором, у вигляді реальної процентної ставки, яка точно дисконтує всі майбутні грошові платежі споживача за кредитом до чистої суми виданого кредиту (пункт 3.3 Правил).

Враховуючи наведене, апеляційний суд дійшов обґрунтованих висновків про те, що позивачка була ознайомлена з орієнтованою сукупною вартістю кредиту, відомостями щодо процентної ставки, про що свідчить її підпис на кожному аркуші договору, та в додатку до договору № 1.

Доводи заявника про те, що відповідно до судово-економічної експертизи банком збільшено процентну ставку за кредитним договором, та не повідомлено про це позичальника не може бути прийнято до уваги, оскільки відповідно до 4.2.6 договору передбачено обставини, у разі настання яких банк може збільшити розмір процентної ставки. Однак не повідомлення позичальника не може бути підставою для визнання договору кредиту недійсним.

Посилання у касаційній скарзі на те, що банк не надав жодної інформації про можливість різкого і значного подорожчання кредиту через зміну курсу долара США до гривні, не надано інформацію про вірогідність і наслідки такого подорожчання, є необґрунтованими, оскільки коливання іноземної валюти стосується обох сторін договору й позичальник при належній завбачливості міг, виходячи з динаміки зміни курсів валют, передбачити в момент укладання договору можливість зміни курсу гривні України до іноземної валюти, а також можливість отримання кредиту в національній валюті.

Істотна зміна становища щодо виконання боргових зобов`язань за кредитним договором унаслідок підвищення курсу іноземної валюти не є підставою вважати умови кредитного договору несправедливими, оскільки зазначене стосується обох сторін договору.

Інші доводи касаційної скарги не спростовують правильність висновку суду першої та апеляційної інстанцій, якими у повному обсязі з`ясовані права та обов`язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені та їм дана належна оцінка, а зводяться до неправильного тлумачення норм матеріального права та до переоцінки доказів, що відповідно до приписів статті 400 ЦПК України виходить за межі повноважень суду касаційної інстанції.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів залишає касаційну скаргу без задоволення, а постанову Житомирського апеляційного суду від 10 січня 2018 року - без змін, оскільки підстави для скасування судового рішення відсутні.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Житомирського апеляційного суду від 10 січня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: В. П. Курило

А. Ю. Зайцев

Є. В. Коротенко