Постанова

Іменем України

13 листопада 2019 року

м. Київ

справа № 136/2220/16-ц

провадження № 61-27673св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Ступак О. В.,

суддів: Гулейкова І. Ю., Олійник А. С. (суддя-доповідач), Погрібного С. О., Яремка В. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 , подану його представником ОСОБА_5 , на рішенняАпеляційного суду Вінницької області від 13 липня 2017 рокуу складі колегії суддів: Сопруна В. В., Луценка В. В., Матківської М. В.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У грудні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути із ОСОБА_2 а свою користь грошові кошти в сумі 579 027,00 грн, а також солідарно із ОСОБА_2 та ОСОБА_3 грошові кошти в сумі 1 000,00 грн.

Позов мотивований тим, що відповідно до видаткових касових ордерів від 17 серпня 2016 року, 23 серпня 2016 року, 26 серпня 2016 року, 07 вересня 2016 року, 13 вересня 2016 року, 16 вересня 2016 року, 26 вересня 2016 року, 10 жовтня 2016 року, ОСОБА_4 видав, а ОСОБА_2 отримав грошові кошти в сумі 580 027,00 грн, повинен був поставити позивачу певні товари та виконати ремонтно-будівельні роботи. На забезпечення виконання ОСОБА_2 взятих на себе зобов`язань між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 укладено договір поруки, відповідно до якого останній поручився перед ОСОБА_4 у обсязі 1 000,00 грн за виконання ОСОБА_2 своїх обов`язків.

Після отримання коштів ОСОБА_2 товари йому не поставив,ремонтно-будівельні роботи не виконав, на зв`язок з ним не виходить, на дзвінки не відповідає. Потреба у роботах та послугах ОСОБА_2 відпала, однак у добровільному порядку відповідач кошти не повертає.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Липовецького районного суду Вінницької області від 31 травня 2017 року позов задоволено частково. Стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 грошові кошти в сумі 162 950,72 грн.Стягнуто солідарно із ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 грошові кошти в сумі 1 000,00 грн. В іншій частині позову відмовлено. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 фактично існували відносини будівельного підряду, а саме, підряду на виконання певних робіт та доручення на придбання будівельних матеріалів. Суд встановив, що ОСОБА_2 надав звіт щодо використання коштів ОСОБА_4 , згідно з яким ОСОБА_2 не відзвітувався лише за використання коштів - 163 950,72 грн. Щодо стягнення з відповідачів солідарно грошових коштів у сумі 1 000,00 грн, то суд встановив факт неналежного виконання боржником ОСОБА_2 основного зобов`язання, що є підставою для стягнення цієї суми солідарно з обох відповідачів.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Рішенням Апеляційного суду Вінницької області від 13 липня 2017 року рішення Липовецького районного суду Вінницької області від 31 травня 2017 року скасовано й ухвалено нове рішення про відмову у позові.

Рішення суду апеляійної інстанції мотивоване тим, що позивач не довів факт укладання між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 договору підряду, згідно з яким відповідач взяв на себе зобов`язання поставити та виконати ремонтно-будівельні роботи.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У серпні 2017 року ОСОБА_4 звернувся до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ з касаційною скаргою на рішення Апеляційного суду Вінницької області від 13 липня 2017 року, просив його скасувати та направити справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Рух справи в суді касаційної інстанції

14 серпня 2017 року ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ відкрито касаційне провадження у справі за вказаною касаційною скаргою й витребувано справу.

У вересні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ надійшло заперечення на касійну скаргу.

У травні 2018 року справу разом із матеріалами касаційного провадження передано до Верховного Суду.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України, у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно з розпорядженням від 10 червня 2019 року № 643/0/226-19 «Про призначення повторного автоматизованого розподілу судової справи, відповідно до пунктів 2.3.2, 2.3.4, 2.3.13, 2.3.49 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, затвердженого рішенням Ради суддів України від 26 листопада 2010 року № 30, зі змінами та доповненнями, постанови Пленуму Верховного Суду від 24 травня 2019 року № 8 «Здійснення правосуддя у Верховному Суді» та рішення зборів суддів Касаційного цивільного суду від 28 травня 2019 року № 7 «Про заходи, спрямовані на своєчасний розгляд справ і їх вирішення у розумні строки» доповідачем у справі відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначено суддю Олійник А. С.

31 жовтня 2019 року ухвалою Верховного Суду справу призначено до судового розгляду.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції встановив, що ОСОБА_2 отримав від ОСОБА_4 грошові кошти у сумі 580 027,00 грн, проте виходив з того, що між сторонами не укладено договір підряду.

Суд не встановив, які правовідносини виникли між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 та які норми матеріального права підлягають застосуванню до вказаних правовідносин.

Суд апеляційної інстанції не застосував статтю 1212 ЦК України, хоча виходив з того, що між сторонами відсутні правовідносини.

Доводи інших учасників справи

У запереченнях на касаційну скаргу ОСОБА_2 зазначає, що позивач не зазначив, які норми матеріального права суд неправильно застосував, не обґрунтував підстави застосування статті 1212 ЦК України, оскільки будівельні роботи виконувались, у тому числі в належних позивачу будинках, і він мав можливість прийняти фактично виконані роботи.

ОСОБА_2 вказує, що він належно виконував взяті на себе зобов`язання щодо яких була досягнута з позивачем домовленість.

Позиція Верховного Суду

Згідно із частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, заперечення на касаційну скаргу, дослідивши зміст оскаржуваних судових рішень, Верховний Суд дійшов висновку про задоволення частково касаційної скарги з таких підстав.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суди встановили, що відповідно до видаткових касових ордерів від 17, 23, 26 серпня, 7, 13, 16, 26 вересня й 10 жовтня 2016 року ОСОБА_4 видав, а ОСОБА_2 одержав грошові кошти на загальну суму 580 027,00 грн для придбання товарів, виконання ремонтно-будівельних робіт та надання послуг. Такі обставини сторони визнали.

09 грудня 2016 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 укладено договір поруки, відповідно до якого ОСОБА_3 поручився перед ОСОБА_4 за виконання ОСОБА_2 обов`язків щодо поставлення товарів та виконання будівельно - ремонтних робіт на користь ОСОБА_4 .

У пункті 2 цього договору сторони узгодили, що поручитель відповідає перед кредитором у разі порушення боржником обов`язків у обсязі 1 000,00 грн.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Спір між сторонами виник з приводу виконання умов договору підряд, а саме неналежного виконання підрядником зобов`язань за договором.

Відповідно до частини першої статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі статтею 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з статтею 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (частина перша статті 638 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

Відповідно до частини першої статті 837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Форма договору підряду може бути як усною так і письмовою, і визначається відповідно до положень статей 205, 207 - 209 ЦК України.

Згідно із пунктом 3 частини першої статті 208 ЦК України у письмовій формі належить вчиняти: правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу.

Вчинений сторонами правочин перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян.

Недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом (частина перша статті 218 ЦК України).

Нормами глави 61 ЦК України не передбачено обов`язкової письмової форми для договору підряду на ремонтно-будівельні роботи.

Отже, виходячи із загальних вимог законодавства, договір вважається укладеним між сторонами з моменту досягнення ними істотних умов договору, а саме: предмету договору, сторін договору, строку виконання робіт, вартості робіт, тощо.

Згідно із статтею 60 ЦПК України 2004 року кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суди встановили, що між сторонами досягнута домовленість щодо обсягу, строків та ціни проведення ремонтно-будівельних робіт, замовник провів розрахунок з підрядником, зокрема за придбання будівельних матеріалів.

Суди встановили, що відповідач ОСОБА_2 не заперечував, що він виконував обумовлені з ОСОБА_4 роботи.

Суди виходили з того, що сторони не надали докази, щодо яких конкретно умов договору вони досягли згоди. Напідтвердження, які саме будівельні роботи були погоджені сторонами до виконання цих робіт, які для цього придбані матеріали, чи дійно ОСОБА_2 не поставив і не виконав ремонтно-будівельні роботи, позивач докази не надав.

Суд апеляційної інстанції зазначив у рішенні суду, що суд першої інстанції роз`яснював сторонам право на призначення судової експертизи, однак сторони заперечили проти призначення експертизи. Відповідач ОСОБА_2 не заперечував, що ним виконувались обумовлені з ОСОБА_4 роботи. Позивач не надав письмові докази на підтвердження, зокрема, чи дійсно відповідач ОСОБА_2 не поставив і не виконав ремонтно-будівельні роботи.

Зазначивши у рішенні суду про встановлені судом першої інстанції обставини щодо досягнення сторонами домовленостей про виконання ремонтно-будівельних робіт, суд апеляційної інстанції не спростувавши ці обставини, дійшов висновку, що позивач не довів укладення із ОСОБА_2 договору підряду та відмовив у позові.

Проте такий висновок суду не відповідає встановленим обставинам справи, тому рішення суду апеляційної інстанції необхідно змінити, виключивши з його мотивувальної частини посилання, що позивач не довів укладення з відповідачем договору підряду.

Водночас Верховний Суд зазначає, що суд апеляційної інстанції обгрунтовано відмовив у позові, з огляду на таке.

Згідно зі статтею 843 ЦК України удоговорі підряду визначається ціна роботи або способи її визначення. Якщо у договорі підряду не встановлено ціну роботи або способи її визначення, ціна встановлюється за рішенням суду на основі цін, що звичайно застосовуються за аналогічні роботи з урахуванням необхідних витрат, визначених сторонами.

Відповідно до статті 844 ЦК України ціна у договорі підряду може бути визначена у кошторисі.

Отже, одним із способів визначення ціни за договором підряду є кошторис.

З огляду на те, що при укладенні договору підряду кошторис сторонами у письмовій формі не складено, проте суд першої інстанції встановив, що відповідно до видаткових касових ордерів (а. с. 6-11), ОСОБА_4 видав, а ОСОБА_2 одержав грошові кошти - 580 027,00 грн на придбання товарів, виконання ремонтно-будівельних робіт та надання послуг. Видаткові ордери є підтвердженням передачі ОСОБА_4 та отримання ОСОБА_2 грошових коштів у визначеному розмірі на обумволеніу них цілі, що підтверджується підписами сторін та не заперечувалося ними у судовому засіданні.

Отже, сторони визначили ціну роботи - 580 027,00 грн, позивач не довів, що ці кошти, зокрема у розмірі 162 950, 72 грн відповідач не використав на проведення обумовлених сторонами ремонтно-будівельних робіт, то позов залдоволенню не підлягає.

Доводи касаційної скарги щодо необхідності застосування до спірних відносин положень статті 1212 ЦК України є безпідставними, оскільки між сторонами у справі існують договірні відносини, а кошти, які позивач просив стягнути, були передані відповідачу позивачем на виконання договору підряду, тобто набуті відповідачем за наявності правової підстави. Тому їх не може бути витребувано відповідно до положень статті 1212 ЦК України як безпідставне збагачення. У цьому разі договірний характер правовідносин виключає можливість застосування до них положень частини першої статті 1212 ЦК України. Крім того, з відповідної підстави позов не заявлений.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 409 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно із частинами першою, четвертою статті 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

Оскільки Верховний Суд змінює оскаржені рішення, але виключно у частині мотивів їх прийняття, то новий розподіл судових витрат не здійснюється.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Апеляційного суду Вінницької області від 13 липня 2017 року змінити, виключивши з його мотивувальної частини посилання, що позивач не довів укладення між сторонами договору підряду.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий О. В. Ступак

Судді: І. Ю. Гулейков

А. С. Олійник

С. О. Погрібний

В. В. Яремко