ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Справа № 676/1611/17
Провадження № 22-ц/4820/210/19
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 січня 2019 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд

в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Спірідонової Т.В. (суддя-доповідач), Янчук Т.О., Ярмолюка О.І. секретар судового засідання - Кошельник В.М.

за участю: апелянта - ОСОБА_4,

представника відповідача - Трубнікової О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу №676/1611/17 за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Кам?янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 22 листопада 2018 року (суддя Бондар О.О.) у справі за позовом ОСОБА_4 до публічного акціонерного товариства по газопостачанню і газифікації «Хмельницькгаз», третя особа без самостійних вимог - Спільне підприємство «Радміртех» у формі товариства з обмеженою відповідальністю, про захист прав споживача, визнання дій неправомірними, зобов?язання вчинити дії та відшкодування моральної шкоди,

встановив:

В березні 2017 року позивач ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом та просив визнати неправомірними дії ПАТ «Хмельницькгаз» щодо нарахування коштів за газ та газопостачання (за приготування їжі) за грудень 2016 року - лютий 2017 року згідно з показниками лічильника газу, який встановлений на будинок АДРЕСА_1, абоненту №НОМЕР_1; зобов'язати здійснити перерахунок ПАТ «Хмельницькгаз» абоненту НОМЕР_1 відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2017 року №90 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 01 жовтня 2015 року №758» по нормі 4,4 м3 на особу за період з грудня 2016 року - лютий 2017 року; зобов'язати в подальшому ПАТ «Хмельницькгаз» здійснювати нарахування коштів за газ та газопостачання (за приготування їжі) відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2017 року №90 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 01 жовтня 2015 року №758» по нормі 4,4м3 на особу до встановлення індивідуальних лічильників в кожній квартирі та відшкодувати моральну шкоду у розмірі 30000грн.

Позов мотивовано тим, що він зі своєю сім?єю проживають у квартирі АДРЕСА_1. Вказаний будинок підключений до газової мережі ПАТ «Хмельницькгаз», абонентом якого він являється на підставі заяви-приєднання до договору розподілу природного газу від 01 квітня 2016 року, особовий рахунок №НОМЕР_1. Зазначив, що в серпні 2016 року у будинку було встановлено загальнобудинковий лічильник газу. Проте, до часу встановлення лічильника він сплачував за послугу газопостачання відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2017 року №90 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 01 жовтня 2015 року №758» по нормі 4,4м3 на особу. В січні 2017 року він отримав рахунок за газ та послуги з газопостачання, де йому нарахували 14,19м3 на одного члена сім'ї, а за січень 2017 року - 32м3 на одну особу. Після створення ініціативної групи мешканців багатоквартирного будинку були виявленні порушення щодо встановлення та функціонування засобу обліку. Тому, з моменту встановлення лічильника нарахування здійснювались неправомірно.

У квітні 2017 року позивач ОСОБА_4 уточнив позовні вимоги та просив визнати неправомірними дії ПАТ «Хмельницькгаз» щодо нарахування коштів за газ та газопостачання (за приготування їжі) за грудень 2016 року - лютий 2017 року згідно із показниками лічильника газу, який встановлений на будинок АДРЕСА_1, абоненту №НОМЕР_1; зобов'язати здійснити перерахунок ПАТ «Хмельницькгаз» абоненту НОМЕР_1 відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 23 березня 2016 року №203 по нормі 4,4 м3 на особу за період з грудня 2016 року по лютий 2017 року; зобов'язати в подальшому ПАТ «Хмельницькгаз» здійснювати нарахування коштів за газ та газопостачання (за приготування їжі) відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 23 березня 2016 року №203 по нормі 4,4м3 на особу до встановлення індивідуальних лічильників в кожній квартирі та відшкодувати моральну шкоду у розмірі 30000грн.

Ухвалою Кам'янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 28 серпня 2017 року до участі у справі залучено третю особу без самостійних вимог - Спільне підприємство «Радміртех» у формі товариства з обмеженою відповідальністю.

У жовтні 2017 року позивач ОСОБА_4 збільшив позовні вимоги та просив також зобов?язати ПАТ «Хмельницькгаз» демонтувати загальнобудинковий вузол обліку природного газу з будинку по АДРЕСА_1. При цьому, посилався на те, що згідно з роз'ясненнями Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики та комунальних послуг, розміщення лічильника над підвалом (отвором) не рекомендується. Також, загальнобудинковий вузол обліку природного газу вмонтований з порушенням Державних будівельних норм В 2.5.-20-2001 «Газопостачання» та не відповідає температурним умовам експлуатації.

Рішенням Кам'янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 22 листопада 2018 року в задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що балансоутримувач (управитель) не може відмовити оператору ГРМ в організації та встановленні загальнобудинкового вузла обліку природного газу, якщо ці заходи здійснюються за рахунок оператора ГРМ. Належних та допустимих доказів того, що відповідачем станом на лютий місяць 2017 року в порушення вимог чинного законодавства було встановлено загальнобудинковий вузол обліку природного газу, позивачем не надано. Крім того, зазначений лічильник було знято та направлено на завод - виробник для ремонту та оновлення програмного забезпечення, а позивачу проведено перерахунок об'єму спожитого протягом грудня 2016 року - лютого 2017 року природного газу згідно з нормами споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників, що затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 23.03.2016 року №203.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позов, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права. Апелянт зазначає, що загальнобудинковий лічильник може бути встановлений лише за згодою співвласників багатоквартирного будинку в порядку, визначеному ст.10 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку». В матеріалах справи відсутні документи, які підтверджують згоду власників будинку на встановлення загальнобудинкового вузлу обліку природного газу.На думку апелянта, встановлення загальнобудинкового вузла обліку природного газу на будинку АДРЕСА_1 було здійснено з порушенням технічних норм, зокрема, порушено норми ДБН В.2.5.-2-2001 «Газопостачання», та його застосування є небезпечним для життя і здоров'я осіб, які проживають у будинку. Перерахунок за спожитий газ було проведено під час розгляду справи, що підтверджує порушення прав позивача, а тому судом неправомірно відмовлено у відшкодуванні моральної шкоди.

У відзиві на апеляційну скаргу ПАТ «Хмельницькгаз» зазначив, що лічильник було встановлено на стіні будинку на відстані більшій ніж 0,5м дверного отвору, будь-які отвори над лічильником відсутні. Тому, лічильник було встановлено відповідно до проектної документації та з урахуванням вимог будівельних норм. Також, позивачем не надано суду належних та допустимих доказів спричинення діями ПАТ «Хмельницькгаз» шкоди його майну, життю чи здоров'ю, а відтак відсутні підстави для відшкодування моральної шкоди. Враховуючи те, що нарахування за надані послуги з газопостачання позивачу здійснюється за нормами споживання, оскільки загальнобудинковий вузол обліку природного газу на будинку позивача не встановлений, так як він був знятий 05 березня 2017 року та направлений на завод-виробника, висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову ОСОБА_6 є законним та обґрунтованим.

Апелянт ОСОБА_4апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити.

Представник відповідача ПАТ «Хмельницькгаз» - Трубнікова О.В., заперечуючи проти апеляційної скарги, зазначила, що рішення суду є законним та обґрунтованим, а тому підстави для його скасування відсутні.

Третя особа без самостійний вимог - Спільне підприємство «Радміртех» у формі товариства з обмеженою відповідальністю, повідомлене належним чином про дату, час і місце слухання справи, у судове засідання представник не з'явився.

Заслухавши учасників справи та перевіривши матеріали справи, суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Встановлено, що ОСОБА_4 проживає у квартирі АДРЕСА_1, є побутовим споживачем природного газу.

Будинок за АДРЕСА_1 знаходиться в управлінні КП «Добробут».

Порядок та підстави забезпечення населення приладами обліку природного газу регулюються Законом України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу», Законом України «Про ринок природного газу», Главою 5 розділу XI Кодексу газорозподільних систем.

Зі змісту положення ч. 1 ст. 2, ст. 3, ч. 1 ст. 6 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» випливає, що поняття лічильник охоплює як індивідуальний, так і загальнобудинковий вузол обліку газу.

Згідно з положеннями ст.6 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин), суб'єкти господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території, зобов'язані: 1) забезпечити встановлення лічильників газу: а) для населення, що проживає у квартирах та приватних будинках, в яких газ використовується: комплексно, у тому числі для опалення, - до 1 січня 2012 року; для підігріву води та приготування їжі - до 1 січня 2016 року; тільки для приготування їжі - до 1 січня 2018 року.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» фінансування робіт з оснащення лічильниками газу населення здійснюється за рахунок коштів суб'єктів господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території.

Крім того, аналогічний обов'язок встановлення лічильників газу перед населенням мають бюджети всіх рівнів, при цьому цей обов'язок трактується як виконання робіт і не включає фінансування таких робіт за кошти суб'єкта господарювання.

Заходи із встановлення загальнобудинкових лічильників газу було передбачено у відповідних Планах розвитку газорозподільної системи ПАТ «Хмельницькгаз» на 2016-2025 роки (постанова Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики та комунальних послуг №413 від 24.03.2016 року), зокрема у І розділі таких планів - Інвестиційних програмах на 2016 рік.

Згідно з п. 4.3.1.566 розділу І Плану розвитку газорозподільної системи на 2016-2025 року Інвестиційної програми газорозподільного підприємства ПАТ «Хмельницькгаз», який затверджений постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг №413 від 24 березня 2016 року, ПАТ «Хмельницькгаз» зобов'язаний встановити загальнобудинковий вузол обліку природного газу у житловому будинку за адресою по АДРЕСА_1.

На виконання Інвестиційної програми щодо встановлення загальнобудинкового лічильника за вказаною адресою було видано технічні умови на внутрішнє газопостачання об'єкту (20.10.2016 року), виготовлено проектну документацію, погоджено проект системи газопостачання багатоповерхового житлового будинку з встановленням будинкового вузла обліку по АДРЕСА_1 (24.10.2016 року), згідно з якими були виконані роботи щодо встановлення загальнобудинкового вузла обліку природного газу по АДРЕСА_1.

Відповідно до глави 5 розділу ІХ Кодексу газорозподільних систем за ініціативи балансоутримувача (управителя) або Оператора ГРМ та за їх рахунок в багатоквартирному будинку (гуртожитку) або на групу будинків (гуртожитків), мешканці яких в повному обсязі чи частково розраховуються за нормами споживання, або для цілей складання загального балансу споживання природного газу може бути організований та встановлений загальнобудинковий вузол обліку природного газу. При цьому, балансоутримувач (управитель) не може відмовити Оператору ГРМ в організації та встановленні загальнобудинкового вузла обліку природного газу, якщо ці заходи здійснюються за рахунок Оператора ГРМ.

Суд першої інстанції правильно виходив з того, що встановлення загальнобудинкового вузла обліку природного газу в будинку за АДРЕСА_1 було передбачено Інвестиційною програмою ПАТ Хмельницькгаз». Кодекс газорозподільних систем не вимагає отримання згоди окремого побутового споживача на встановлення загальнобудинкового вузла обліку природного газу на багатоквартирний житловий будинок, а балансоутримувач не може відмовити оператору ГРМ в організації та встановленні загальнобудинкового вузла обліку природного газу, якщо ці заходи здійснюються за рахунок оператора ГРМ.

Відповідно до акту перевірки технічного стану вузла обліку, складеного ПАТ «Хмельницькгаз» 05 березня 2017 року, вузол обліку природного газу було знято та направлено на завод - виробник для ремонту та оновлення програмного забезпечення.

Відповідно до ч.ч.1,6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Апелянтом не надано доказів того, що встановлення будинкового вузла обліку природного газу було здійснено з порушенням технічних норм та є небезпечним для життя і здоров'я осіб, які проживають у будинку по АДРЕСА_1.

Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно із ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Під час розгляду справи відповідачем проведено перерахунок об'єму спожитого протягом грудня 2016 року - лютого 2017 року природного газу ОСОБА_4 згідно з нормами споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників, що затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 23.03.2016 року №203, та здійснюється нарахування плати позивачу за послуги з газопостачання по нормам споживання, що визнається сторонами.

Оцінивши наявні у справі докази, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що ОСОБА_4 не надано доказів того, що відповідачем було встановлено загальнобудинковий вузол обліку природного газу з порушенням вимог чинного законодавства та його встановлення порушує будь-які права ОСОБА_4 При цьому, судом враховано, що вузол обліку природного газу було знято з будинку, що підтверджується актом ПАТ «Хмельницькгаз» від 05.03.2017р.

Відповідно до п.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною 2 цієї статті.

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно із п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданим споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зав'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Статтею 22 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що захист прав споживачів, передбачених законодавством, здійснюється судом. При задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Відповідно до пункту 5 частини першої статті 4 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону.

Колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про відмову у відшкодуванні на користь позивача моральної шкоди з підстав порушення його прав як споживача, оскільки у спорах про захист прав споживачів чинне цивільне законодавство передбачає відшкодування моральної шкоди у тих випадках, якщо така завдана майну споживача або шкода завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю. Саме по собі задоволення вимог споживача не може бути підставою для відшкодування йому моральної (немайнової) шкоди.

Доводи апеляційної скарги не містять посилань на докази, які б спростовували висновки суду першої інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до ч.1 ст.375 ЦПК України апеляційний суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Встановивши фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, що відповідно до статті 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення - без змін.

Оскільки апеляційну скаргу залишено без задоволення, підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382, 384, 389, 390 ЦПК України,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Кам'янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 22 листопада 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 22 січня 2019 року.

Судді Т.В. Спірідонова

Т.О. Янчук

О.І. Ярмолюк