ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2019 року м. Херсон

справа № 766/18165/18

провадження № 22-ц/819/497/19

Херсонський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого (суддя-доповідач)Пузанової Л.В.,
суддів:Бугрика В.В.,
Чорної Т.Г.,
секретарГеленко А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні апеляційну скаргу ОСОБА_5 на заочне рішення Херсонського міського суду Херсонської області у складі судді Єпішина Ю.М. від 20 грудня 2018 року в справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6, третя особа: ОСОБА_7, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

встановив:

У вересні 2018 року ОСОБА_5 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_6, третя особа: ОСОБА_7 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_5 зазначила про те, що їй на праві приватної власності належить квартира АДРЕСА_1

За зазначеною адресою зареєстрована її дочка ОСОБА_6, яка з листопада 2001 року у спірному житловому приміщенні не проживає без поважних причин, оскільки виїхала на постійне місце проживання за кордон, комунальні платежі не сплачує, участі в утриманні майна не бере, її особистих речей в квартирі немає, перешкоди у користуванні житлом їй не чинились.

Посилаючись на те, що непроживання відповідача за місцем реєстрації понад один рік без поважних причин створює їй перешкоди у користуванні та розпорядженні спірним майном, просила суд визнати ОСОБА_6 такою, що втратила право користування квартирою АДРЕСА_1

Заочним рішенням суду від 20 грудня 2018 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5 просить рішення суду скасувати і ухвалити нове рішення про задоволення позову, зазначаючи, що рішення ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, а висновки суду щодо безпідставності заявлених позовних вимог не відповідають обставинам справи, наданим доказам та зроблені без врахування положень статті 405 ЦК України та статті 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», що регулюють спірні відносини.

Крім того зазначила, що реєстрація відповідача у квартирі порушує її право на отримання субсидії.

Письмовий відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах, визначених статтею 367 ЦПК України, апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ зробив висновок про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Висновок суду мотивовано тим, що положення статті 405 ЦК України, яка регулює питання щодо права членів сім'ї власника житла на користування цим житлом, не поширюється на самих власників, тому відсутні підстави вважати відповідача такою, що втратила право користування спірною житловою площею.

В процесі розгляду справи суд встановив, що квартира АДРЕСА_1 належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого Херсонським суднобудівним заводом 14.10.1997року за №4743, і свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого державним нотаріусом Другої Херсонської державної нотаріальної контори 18.04.2018року.

Право власності на зазначену квартиру зареєстровано власниками в установленому законом порядку.

Відповідно до довідки, виданої Об'єднанням співвласників багатоквартирного будинку «Шенгелія-3» 02.02.2018 року у квартирі за зазначеною адресою зареєстровані усі співвласники та малолітній ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1.

ОСОБА_6 не проживає у спірній квартирі з листопада 2001 року, так як, за повідомленням позивача та третьої особи, вибула на інше місце проживання за межі України.

Позивач вважає відповідача такою, що втратила право користування житловим приміщенням на підставі частини 2 статті 405 ЦК України, відповідно до якої член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Аналіз наведеної норми матеріального права дає підстави зробити висновок про те, що вона регулює відносини між власником житла та членами його сім'ї щодо користування власністю та не поширюється на відносини щодо володіння та користування майном власниками цього майна між собою.

Натомість згідно зі статтею 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом (частини 1, 2 статті 321 ЦК).

Згідно зі статтею 383 ЦК України власник квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.

Інших обмежень у користуванні житловим приміщенням для власника законом не встановлено.

Отже, оскільки ОСОБА_6 є власником спірної квартири нарівні з позивачем, вона не може бути позбавлена права користування цим житловим приміщенням з підстав відсутності в ньому понад встановлені частиною 2 статті 405 ЦК України строки.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення заявленого ОСОБА_5 позову та вважає цей висновком таким, що відповідає обставинам справи в межах наданих сторонами та досліджених в судовому засіданні доказів і нормам матеріального права, що регулюють спірні правовідносини.

Доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на законі, належних доказах і як такі, що висновки суду не спростовують, підлягають відхиленню.

Так, твердження скаржника про те, що ухваленим судом рішенням порушуються права позивача на отримання субсидії, колегія суддів вважає юридично неспроможними, оскільки це питання врегульовано спеціальним законом, який передбачає право споживача на отримання субсидій без врахування доходів мешканців квартири, які в ній зареєстровані, але фактично не проживають, за дотримання певного порядку та умов.

Крім того, відповідно до положень статті 322 ЦК України власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом, а згідно зі статтею 360 ЦК України співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов'язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов'язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов'язаннями, пов'язаними із спільним майном.

Не спростовує висновків суду у спірних правовідносинах також посилання позивача на положення статті 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», відповідно до яких зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі заяви особи або її представника, що подається до органу реєстрації; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою, оскільки зазначена норма матеріального права регулює питання щодо зняття осіб із реєстрації при наявності передбачених законом підстав, які у спірних правовідносинах відсутні.

Відповідно до частини 6 статті 29 ЦК України фізична особа може мати кілька місць проживання, кількість яких для власника житлових приміщень законом не обмежена.

З огляду на наведене, колегія суддів дійшла висновку про те, що рішення ухвалено судом з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстави для його скасування та ухвалення нового рішення про задоволення позову відсутні.

На підставі викладеного, керуючись статтями 367, 374, 375 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Заочне рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 20 грудня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий Л.В. Пузанова

Судді: В.В. Бугрик

Т.Г. Чорна

Повний текст постанови складено 22 березня 2019 року

Суддя Л.В. Пузанова