Справа № 462/6668/16-ц Головуючий у 1 інстанції: Кирилюк А.І.
Провадження № 22-ц/811/2231/19 Доповідач в 2-й інстанції: Ванівський О. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 листопада 2019 року м. Львів

Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого : Ванівського О.М.,

суддів: Курій Н.М., Цяцяка Р.П.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи в місті Львові в залі суду цивільну справу за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_1 на рішення Залізничного районного суду м. Львова від 03 листопада 2017 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «ВіЕс Банк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 заборгованості за кредитним договором, -

в с т а н о в и в:

В грудні 2016р. Публічне акціонерне товариство «ВіЕс Банк» звернувся в суд із позовом, в якому просив стягнути солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 на користь ПАТ «ВіЕс Банк» заборгованість по Кредитному договору № KF 45969 від 10.12.2007 року в сумі 2966,37 доларів США, що відповідно до курсу НБУ станом на 15.12.2016 року становить 78037,53 грн. та судовий збір в розмірі 2 067,00 грн..

В обґрунтування позовних вимог покликався на те, що 10 грудня 2007 року між Публічним акціонерним товариством ВіЕс Банк (правонаступник ВАТ «Електрон Банк») та гр. ОСОБА_2 було укладено Кредитний договір № КГ 45969, згідно якого позивач надав відповідачу грошові кошти в сумі 19000,00 доларів США(дев`ятнадцять тисяч доларів США 00 центів), з кінцевим строком погашення не пізніше 10.12.2014 року, під 10,99% річних. Позивачем умови Кредитного договору виконано та надано кредит в сумі визначеній Кредитним договором, що підтверджується заявою на видачу готівки № 38_35 від 10.12.2007р. В якості забезпечення виконання зобов`язань за Кредитним договором № КГ 45969 від 10.12.2007 року з ОСОБА_1 було укладено Договір поруки № РО 91877 від 10.12.2007 року, згідно з умовами якого ОСОБА_1 являється поручителем по зобов`язаннях ОСОБА_2 . Згідно п.1.2. Договору поруки № РО 91877 від 10.12.2007 року - Поручитель зобов`язаний: «- у випадку порушення Боржником своїх зобов`язань перед Кредитором за Кредитним договором № КГ 45969 від 10.12.2007 року Боржник і Поручитель згідно цього договору відповідають перед Кредитором як солідарні боржники». 12 жовтня 2016 року. В якості забезпечення виконання зобов`язань за Кредитним договором № КГ 45969 від 10.12.2007 року з ОСОБА_3 було укладено Договір поруки № КГ45969/S-1 від 04.10.2012 року, згідно з умовами якого ОСОБА_3 являється поручителем по зобов`язаннях ОСОБА_2 Банк виконав свої зобов`язання за кредитним договором в повному обсязі. Проте відповідачі взяті на себе зобов`язання за кредитним договором та договором поруки не виконують, зокрема, ОСОБА_2 не сплатив кредит, а ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , як поручителі, не забезпечили погашення такого, чому позивач просить стягнути з них солідарно заборгованість за кредитним договором, що складає 2966,37 доларів США, що відповідно до курсу НБУ станом на 15.12.2016 року становить 78037,53 грн. та судовий збір в розмірі 2 067,00 грн..

Рішенням Залізничного районного суду м.Львова від 03 листопада 2017 року позов Публічного акціонерного товариства «ВіЕс Банк» задоволено.

Стягнуто солідарно із ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства «ВіЕсБанк» 2966,37 доларів США, що відповідно до курсу НБУ станом на 15.12.2016 року становить 78037,53 грн. заборгованості за кредитним договором № KF 45969 від 10.12.2007 року.

Стягнуто із ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства «ВіЕс Банк» по 689,00 грн. судового збору з кожного.

Дане рішення в апеляційному порядку оскаржив відповідач ОСОБА_1 .

В апеляційній скарзі зазначає, що оскаржуване рішення є незаконним і необґрунтованим та прийнятим з порушенням норм матеріального та процесуального права, та неповним з`ясуванням усіх обставин справи. Зокрема покликається на те, що 04.06.2013 року приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Барбуляк Х.М. вчинено виконавчий напис № 1756 про звернення стягнення на заставне майно а саме: транспортний засіб марки К1А MAGENTIS, 2007 р.в., ДНЗ ВС0012ВН який належав боржнику ОСОБА_2 межах суми заборгованості по сплаті кредиту по кредитному договору № КГ 45969 - 44793,02 грн. 11.06.2013 року державним виконавцем Шевченківського ВДВС ЛМУ Ліцман М.В. відкрито виконавче провадження ВП Хе38403566 про стягнення з ОСОБА_2 заборгованості по кредитному договору № КГ 45969 в розмірі 44793,02 грн. шляхом звернення стягнення на вищенаведений транспортний засіб. На момент вчинення виконавчого напису транспортний засіб перебував у користуванні та володінні ОСОБА_3 який взяв на себе зобов`язання по сплаті коштів по кредитному договору КГ 45969 та Договору поруки № KF45969/S-1. На момент коли на виконанні перебувало виконавче провадження по стягнення заборгованості по вищевказаному кредитному договору на суму 44793,02 грн. шляхом звернення стягнення на транспортний засіб відносно ОСОБА_2 який являється позичальником, Банк звертається із позовом до нього про стягнення коштів з нього як поручителя та ОСОБА_3 . Стверджує, що відповідачем було сплачено кошти в розмірі 43715, 07 грн. та 437, 15 грн. судового збору згідно з Виконавчим листом від 09.07.2014 та кошти в сумі 44793, 02 грн. відповідно до виконавчого напису №1756, що в сумі становить 88 508, 09 грн. тим самим виконавши своє зобов`язання перед позивачем в повному обсязі.

Враховуючи наведене просить скасувати рішення суду першої інстанції та постановити нове судове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.

Згідно ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Відповідно до ч.1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 4,5 ст. 268 ЦПК України суд, у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково з наступних підстав.

Відповідно до ч.ч. 1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду не відповідає зазначеним вимогам.

Згідно ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Задовольняючи позовні вимоги повністю, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачі своїх договірних зобов`язань не виконали, а саме заборгували банку кошти у загальній сумі 2966,37 дол. США.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Пленум Верховного Суд України у п. 11 Постанови «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року № 11 роз`яснив, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів

Матеріалами справи та судом встановлено, що 10 грудня 2007 року між Публічним акціонерним товариством ВіЕс Банк (правонаступник ВАТ «Електрон Банк») та гр. ОСОБА_2 було укладено Кредитний договір № КГ 45969, згідно якого Позивач надав відповідачу грошові кошти в сумі 19000,00 доларів США, з кінцевим строком погашення не пізніше 10.12.2014 року (пункт 1.1, 1.2,1.3 Кредитного договору), під 10,99% річних. Позивачем умови Кредитного договору виконано та надано кредит в сумі визначеній Кредитним договором, що підтверджується Заявою на видачу готівки № 38_35 від 10.12.2007р.

Публічним акціонерним товариством ВіЕс Банк, надіслано 12 жовтня 2016 року ОСОБА_2 повідомлення-вимогу вих. № 10-3/17531, однак така не дала жодного результату, у зв`язку із чим заборгованість відповідача залишилась непогашеною. (а.с.25)

Як вбачається із розрахунку заборгованості (а.с.8), ОСОБА_2 порушив взяті на себе, згідно кредитного договору №KF 45969 від 10.12.2007 року, зобов`язання, зокрема, має заборгованість в розмірі 2966,37 доларів США, що відповідно до курсу НБУ станом на 15.12.2016 року становить 78037,53 грн. та судовий збір в розмірі 2 067,00 грн., з яких 1171,73 $ = 30825,19 гривень - заборгованість по кредиту; 914,91 $ = 24068,92 гривень - заборгованість по відсотках.

Крім того, в якості забезпечення виконання зобов`язань за Кредитним договором № КГ 45969 від 10.12.2007 року з ОСОБА_1 було укладено Договір поруки № РО 91877 від 10.12.2007 року, згідно з умовами якого ОСОБА_1 являється поручителем по зобов`язаннях ОСОБА_2 (а.с.21)

Згідно п.2 ст.554 ЦК України Поручитель відповідає перед Кредитором у тому ж обсязі, що і Боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків та інших витрат. Межі відповідальності поручителя передбачені також і в п. 2.2. укладеного з ОСОБА_1 Договором поруки № РО 91877 від 10.12.2007 року.(а.с.21)

Згідно п.1.2. Договору поруки № РО 91877 від 10.12.2007 року - Поручитель зобов`язаний: «- у випадку порушення Боржником своїх зобов`язань перед Кредитором за Кредитним договором № КГ 45969 від 10.12.2007 року Боржник і Поручитель згідно цього договору відповідають перед Кредитором як солідарні боржники»

12 жовтня 2016 року Позивачем було надіслано ОСОБА_1 . Повідомлення-вимогу вих. № 10-3/17533. Однак, останній, як поручитель за Договором поруки, свої зобов`язання з виконання зобов`язань згідно Договору поруки та Кредитного договору на дату подання позову не виконав.(а.с.26)

Також, в якості забезпечення виконання зобов`язань за Кредитним договором № KF 45969 від 10.12.2007 року з ОСОБА_3 було укладено Договір поруки № KF45969/S-1 від 04.10.2012 року, згідно з умовами якого ОСОБА_3 являється поручителем по зобов`язаннях ОСОБА_2 (а.с.22)

Згідно п.2 ст.554 ЦК України Поручитель відповідає перед Кредитором у тому ж обсязі, що і Боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків та інших витрат. Межі відповідальності поручителя передбачені також і в п. 2.2. укладеного з ОСОБА_3 Договором поруки № KF45969/S-1 від 04.10.2012 року./

Згідно п.1.2. Договору поруки № KF45969/S-1 від 04.10.2012 року - Поручитель зобов`язаний: «- у випадку порушення Боржником своїх зобов`язань перед Кредитором за Кредитним договором № KF 45969 від 10.12.2007 року Боржник і Поручитель згідно цього договору відповідають перед Кредитором як солідарні боржники»

12 жовтня 2016 року Позивачем було надіслано ОСОБА_3 . Повідомлення-вимогу вих. № 10-3/17535. Однак, ОСОБА_3 , як поручитель за Договором поруки, свої зобов`язання з виконання зобов`язань згідно Договору поруки та Кредитного договору на дату подання позову не виконав.(а.с.27)

13 лютого 2014 року Залізничним районним судом м. Львова винесено рішення про стягнення боргу з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на користь ПАТ «ВіЕс Банк» заборгованість за кредитним договором № КF 45969 від 10.12.2007 року в розмірі 5469,17 дол. США, що по курсу НБУ на момент винесення рішення становить 43715,07 грн. та 437,15 грн. судових витрат.(а.с.9-11)

09 жовтня 2014р. ОСОБА_3 була сплачена заборгованість по кредитному договору згідно рішення суду в розмірі 43715,07 грн., що підтверджується постановою про закінчення виконавчого провадження від 24.11.2014р.(а.с.197)

Крім того, 04 червня 2013р. приватним нотаріусом ЛМН округу Барбуляк Х.М. вчинено виконавчий напис №1756 про звернення стягнення на заставне майно, а саме: транспортний засіб марки «КІА Magentis», 2007 р.в., днз ВС0012ВН, який належав боржнику ОСОБА_2 в межах суми заборгованості по сплаті кредиту по кредитному договору №КГ 45969 - 44793, 02 грн.

20 липня 2016 року на електронних торгах реалізовано предмет застави, а саме: автомобіль марки «КІА Magentis», 2007 р.в., днз ВС0012ВН, коричневого кольору за ціною 151513,35 гривень. 01 серпня 2016 року Шевченківським ВДВС м. Львів ГТУЮ у Львівській області перераховано на рахунок ПАТ «ВіЕс Банк» кошти у розмірі 44793,02 гривень.(а.с.12-13)

З матеріалів справи вбачається, що позичальнику ОСОБА_2 та поручителям ОСОБА_1 та ОСОБА_3 було направлено вимоги відповідно за №10-3/17531 від 12.10.2016 року, 10-3/17533 від 12.10.2016 року та за №10-3/17535 від 12.10.2016 року повернути суму заборгованості, в яких роз`яснено наслідки неповернення боргу (а.с.25-27), які були залишені без реагування.

Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із частиною першою статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Відповідно до частин першої та другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 "Позика. Кредит. Банківський вклад" ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Як вбачається із матеріалів вказаної справи, а також справи №462/6177/13, строк кредитного договору встановлений сторонами до 10.12.2014р. був достроково змінений банком шляхом пред`явлення в серпні 2013р. позову про солідарне стягнення заборгованості з відповідачів.

Як вбачається із наданого банком розрахунку заборгованості(а.с.8) на підставі якого суд ухвалив рішення про стягнення заборгованості, позивач зазначив, що сума простроченої заборгованості по тілу кредиту станом на 15 грудня 2016р. становить 1171,73 дол. США, по несплачених процентах 914,91 дол. США, та по пені за період з 15.12.2015р. до 14.12.2016р. становить 879,73 дол. США, що разом становить 2966,37 дол. США.

Згідно з умовами кредитного договору, за наявності прострочення виконання основного зобов`язання в обумовлений сторонами строк, ПАТ «ВіЕсБанк», використав право вимагати дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України, та пені за порушення умов договору.

Такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом.

У такому випадку має застосовуватися вимога про сплату процентів від суми позики, передбачена частиною першою статті 1048 ЦК України, до дня, встановленого кредитором у вимозі про дострокове повернення кредиту.

Статтею 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Наявність судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник виконав не в повному обсязі, не є підставою для нарахування процентів та пені за кредитним договором, який у цій частині змінений кредитором, а отже, строк дії договору змінився.

У такому разі положення абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України, за яким проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики, не підлягають застосуванню, оскільки між сторонами немає домовленості про порядок повернення позики поза межами строку дії договору.

Із врахуванням вищенаведеного та встановлених обставин справи, колегія суддів приходить до висновку, що звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості засвідчує такі зміни.

Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

Якщо за рішенням про стягнення заборгованості за кредитним договором така указана в такому рішенні у повному обсязі, кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, а не у вигляді стягнення процентів.

Такі висновки, відповідають правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13ц, провадження № 14-154цс18.

Покликання позивача в обґрунтування позовних вимог, про те, що правовідносини між сторонами не припинилися, а на момент прийняття рішення судом першої інстанції про стягнення заборгованості за кредитним договором, позивачу не було повернуто борг в повному обсязі, тому у нього є право продовжувати нараховувати заборгованість згідно договору, проценти та пеню не відповідають встановленим судом обставинам справи.

Суд першої інстанції на вищенаведені обставини уваги не звернув та прийшов до помилкового висновку про задоволення позову.

Пунктом 2 частини 1 статті 374 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи (частини 1, 2 статті 376 ЦПК України).

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції,не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Враховуючи наведене з ПАТ «ВіЕс Банк» слід стягнути в користь ОСОБА_1 2067 грн. судових витрат за оплату судового збору при поданні апеляційної скарги.

Таким чином, судове рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.2.ч.1 ст.374, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 на рішення Залізничного районного суду м. Львова від 03 листопада 2017 року - задовольнити частково.

Рішення Залізничного районного суду м.Львова від 03 листопада 2017 року - скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «ВіЕс Банк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 заборгованості за кредитним договором - відмовити.

Стягнути із ПАТ «ВіЕс Банк» слід стягнути в користь ОСОБА_1 2067 грн. судових витрат за оплату судового збору при поданні апеляційної скарги.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 13.11.2019 року.

Головуючий : Ванівський О.М.

Судді: Курій Н.М.

Цяцяк Р.П.