РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2019 року м. Рівне

Рівненський міський суд Рівненської області

в складі судді - Галінської В.В.

секретаря судового засідання - Калетинець Т.В.

справа № 569/20493/18,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянувши у порядку спрощеного письмового позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів ,

представник позивача - ОСОБА_3,

представник відповідача - ОСОБА_4,-

ВСТАНОВИВ:

31 жовтня 2018 року ОСОБА_1 звернулася до Рівненського міського суду Рівненської області із позов до ОСОБА_2, в якому просить розірвати шлюб, зареєстрований 21 листопада 2015 року Рівненським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Рівненській області, актовий запис № 131 між ОСОБА_2 та ОСОБА_1; стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітнього сина, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 3000,00 (три тисячі) гривень щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку до досягнення дитиною повноліття; стягнути з відповідача судові витрати.

В обгрунтування позовних вимог вказує, що з 21 листопада 2015 року перебуває у шлюбі з відповідачем. Від шлюбу мають спільну дитину, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1. Сімейне життя з відповідачем не склалося через різні характери, відсутність взаєморозуміння та взаємоповаги. На сьогоднішній день проживають окремо, спільного господарства не ведуть, фактично не спікуються, шлюб існує формально, примирення не бажає. Спору про поділ набутого в шлюбі майна не мають. Також зазначає, що спільний син потребує належного догляду, уваги. Фактично сама вона займається вихованням сина, постійно проводить з ним час. Для неї відомо, що відповідач не має постійної офіційної роботи в Україні, проте він працює і має достатній заробіток. Їх спільний син відвідує дитячий садочок, дуже любить займатися активними іграми, зокрема футболом. Крім того, дитина потребує повноцінне харчування, одяг, взуття та інше. В добровільному порядку з відповідачем не можуть домовитися про суму аліментів, а тому вважає, що є всі підстави для стягнення з відповідача аліментів на утримання спільного сина в твердій грошовій сумі.

05 грудня 2018 року представником відповідача адвокатом ОСОБА_4 через канцелярію суду за вх.№63059/18 подано письмовий відзив на позов, в якому зазначено, що позовні вимоги про розірвання шлюбу відповідач визнає, оскільки дійсно відповідач з позивачкою тривалий час не проживають разом, не ведуть спільного господарства, мають різні погляди на життя, а тому шлюб слід розірвати. Вимогу про стягнення аліментів на спільну дитину відповідач визнає частково, оскільки він ніколи не ухилявся від утримання спільної дитини, постійно купує все необхідне. Крім того, систематичну участь в утриманні, догляді та вихованні дитини, ОСОБА_5, бере участь бабуся дитини, ОСОБА_6. На даний час відповідач ніде не працює, має лише періодичні, незначні заробітки. Також, відповідач навчається в Львівському торговельно-економічному університеті на відділенні "Товарознавство, управління та сфера управління", спеціальність "готельно-ресторанна справа". За навчання на магістратурі вказаного ВНЗ відповідач зобов"язаний сплатити 16150 грн.. Крім того, відповідач має кредитні зобов"язання, оскільки брав кошти на потреби сім"ї, які на даний час погашає. Також, відповідач має проблеми зі станом здоров"я, а саме хронічний гастродуоденіт, езофагіт, ГЕРХ, у зв"язку з чим був визнаний таким, що непридатний до військової служби. Вказані обставини зумовлюють додаткові витрати, пов"язані із необхідністю систематичного обстеження, лікування, особливого режиму харчування та побуту. У власності відповідача немає нерухомості та автомобіля. Вказує, що всі ці обставини призводять до тяжкого матеріального становища відповідача. Натомість позивачка є приватним підриємцем, займається підприємницькою діяльністю та отримує стабільний дохід він неї, має власний автомобіль. Просила стягнути з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання неповнолітнього сина, ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття.

Ухвалою суду від 14 листопада 2018 року прийнято до розгляду та відкрито загальне позовне провадження у справі, призначено підготовче судове засідання на 05 грудня 2018 року з повідомленням (викликом) сторін, визначено сторонам строк для подання відзиву на позов, відповіді та заперечень.

05 грудня 2018 року підготовче судове засідання було відкладено на 09 січня 2019 року у зв"язку із перебуванням судді на лікарняному.

Ухвалою суду від 09 січня 2019 року підготовче провадження у справі закрито, призначено справу до судового розгляду по суті на 14:30 год. 16 січня 2019 року з повідомленням (викликом) сторін.

В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали з підстав викладених в позовній заяві, просили позов задоволити.

Представник відповідаача позовні вимоги в частині розірвання шлюбу визнала та не заперечила проти задоволення, щодо вимоги про стягнення аліментів, просила задоволити частково, а саме стягнути аліменти на утримання спільного сина ОСОБА_7 у розмірі 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та до досягнення дитиною повноліття.

Заслухавши виступи учасників справи, розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з"ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об"єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Судом встановлено, що 12 листопада 2015 року між сторонами було зареєстровано шлюб Рівненським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Рівненській області, актовий запис № 131, що стверджується свідоцтвом про шлюб серії І-ГЮ №149709 (а.с. 7).

Свідоцтвом про народження серії І-ГЮ №258594, актовий запис №1546 підтверджується, що батьками ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 є ОСОБА_2 та ОСОБА_1 (а.с. 8).

Надаючи правову кваліфікацію спірним правовідносинам, суд враховує наступне.

Стаття 24 СК України визначає, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Відповідно до ст.112 СК України суд з"ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Відповідно до ч.2 ст.114 СК України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу.

Судом встановлено, що сторони не підтримують подружні стосунки, спільне господарство не ведуть, не бажають надалі підтримувати шлюбні відносини і зберегти шлюб, доказів іншого суду не надано.

Таким чином, суд дійшов висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, що у відповідності до положень ст.112 СК України є підставою для розірвання шлюбу.

Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов"язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Так, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі (ч. 1 ст. 184 СК України).

Частиною 2 ст. 182 СК України визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

При цьому закріплений на законодавчому рівні мінімальний розмір аліментів не виконує обмежувальну функцію при визначенні розміру аліментів, який цей мінімум перевищує.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 навчається у Львівському торговельно-економічному університеті на відділенні "Товарознавство, управління та сфера управління", спеціальність "готельно-ресторанна справа", що стверджується Договором про надання освітніх послуг, довідкою №166 та довідками викликами №159 від 13 серпня 218 року, №304 від 08 жовтня 2018 року. Однак, з даних документів неможливо вставновити, який саме розмір витрачається відповідачем на здобуття освіти. Доказів того, що він якісь кошти оплачує суду не надано.

Судом також встановлено, що відповідач має кредитні зобов"язання, що підтверджуються копіями виписки із банку, з яких вбачається, що у ОСОБА_2 по картці рахунку 024628 і додатковим рахункам договору за період з 01.05.2017 по 31.05.2018 усього надходжень становить 325 462, 95 грн. та по картці рахунку 104674 і додатковим рахункам договору за період з 01.01.2018 по 31.05.2018 усього надходжень становить 119 400,81 грн.

Суд приймає до уваги, що у відповідача є кридитні зобов"язання, проте самі по собі кредитні зобов"язання не є підставою для зменшення розміру аліментів, також відповідач не довів суду, що кошти за кредитним договором йому були необхідні для нагальних потреб сім`ї. Також, суми находжених коштів на погашення кредитних зобов"язань свідчать про те, що відповідач є матеріально забезпеченим.

Згідно ч. 3 ст. 182 СК України, суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.

Як вставнолено судом, відповідач не працює, а суми витрат, перевищують його доходи (заробітки) і останній не доводить джерело походження для їх оплати, тому суд не обмежується розміром його заробітку при визначення розміру аліментів.

Згідно епікзиру №21911 вбачається, що ОСОБА_2 знаходився на стаціонарному лікуванні в терапевтичному відділенні №2 ЦМЛ м.Рівне з 07.11.11 по 15.11.11, а відповідно посвідчення №563705 від 13.03.2013 ОСОБА_2 обмежено здатний у воєнний час, проте дані докази суд не приймає до уваги, оскільки надані за минулий час, доказів того, що відповідач має незадовільний стан або є непрацездатним станом на день винесення рішення суду не надав.

В матеріалах справи наявні копії квитанцій, товарних чеків, які підтверджують придбання продуктів харчування та ліків, проте суд не ставить під сумнів те, що ці витрати понесені відповідачем в інтересах спільної дитини, обов"язок по утриманню якої покладається на обох батьків.

Враховуючи обставини, передбачені ч. 1 ст. 182 СК України, те, що батьки повинні утримувати неповнолітніх дітей, те що відповідач є працездатним, фізично здоровим, може працювати та виконувати обов"язок по утриманню дитини, суд вважає за необхідне стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 3000,00 (три тисячі) гривень щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 31 жовтня 2018 року і до досягнення дитиною повноліття.

Відповідно до ст.191 СК України аліменти на дитину присуджується за рішенням суду від дня пред"явлення позову.

Рішення в частині стягнення аліментів за один місяць, в силу ст.430 ЦПК України, підлягає негайному виконанню.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи те, що позов задоволено, тому з відповідача на користь позивача необхідно стягнути понесені нею документально підтверджені судові витрати на сплату судового збору за позовну вимогу про розірвання шлюбу. У свою чергу з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір за позовні вимоги про стягнення аліментів.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 12, 81, 89, 258-259, 263-265, 268 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів - задовольнити частково.

Шлюб, зареєстрований Рівненським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Рівненській області, актовий запис № 131, між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 - розірвати.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 3000,00 (три тисячі) гривень щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 31 жовтня 2018 року і до досягнення дитиною повноліття.

Рішення суду в частині стягнення аліментів в межах місячного платежу допустити до негайного виконання.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 704,80 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 в дохід державного бюджету судовий збір у розмірі 704,80 грн..

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення, безпосередньо до Рівненського апеляційного суду або через Рівненський міський суд. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Сторони по справі:

позивач: ОСОБА_1 проживає ІНФОРМАЦІЯ_2, РНОКПП НОМЕР_1,

відповідач: ОСОБА_2 проживає ІНФОРМАЦІЯ_3, РНОКПП НОМЕР_2.

Повне судове рішення складене 21 січня 2018 року.

Суддя -