ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 542/1946/17 Номер провадження 22-ц/814/605/19Головуючий у 1-й інстанції Стрельченко Т.Г. Доповідач ап. інст. Панченко О. О.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 березня 2019 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Панченка О.О.

суддів: Дорош А.І, Пікуля В. П.,

при секретарі Зеленській О.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3

на рішення Новосанжарського районного суду Полтавської області від 13 грудня 2018 року

у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання права особистої приватної власності на земельну ділянку та житловий будинок.

Заслухавши доповідь судді - доповідача,-

ВСТАНОВИВ:

В грудні 2017 року до Новосанжарського районного суду Полтавської області надійшла позовна заява до ОСОБА_4 про визнання права приватної власності на земельну ділянку та житловий будинок від ОСОБА_3.

Позивач просила визнати за нею, ОСОБА_3, ( ІНФОРМАЦІЯ_1, паспорт серія НОМЕР_2, виданий Новосанжарським РВ УМВС України у Полтавській області 16 серпня 2003 року, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1) право особистої приватної власності на житловий будинок з господарськими будівлями, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 і складається в цілому з: передпокій (1), площею 14,1 кв. м.; кімната (2) - площею 8,9 кв. м; кімната (3), площею 10, 9 кв. м.; кімната (4), площею 16, 6 кв. м; коридор (5), площею 5,5 кв. м; комора (6), площа 3, 5 кв. м.; кухня (7), площею 10, 2 кв. м.; топочна (8), площею 3, 3 кв. м., загальною площею 73,0 кв. м. та земельну ділянку, розташовану за тією ж адресою, кадастровий номер НОМЕР_3, площею 0,14373 га.

Також просила стягнути з відповідача на свою користь судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 2493, 56 грн.

Позовну заяву мотивовано тим, що за час перебування в шлюбі з ОСОБА_4, ними було придбано зазначені земельну ділянку та будинок, однак дане придбання відбулося за кошти ОСОБА_5, батька позивачки. ОСОБА_4 грошової компенсації батьку не здійснював. На підставі викладеного вважала, що спірне майно придбано за особисті кошти позивача, а тому право особистої приватної власності має належати лише їй ОСОБА_3

Рішенням Новосанжарського районного суду Полтавської області від 13 грудня 2018 року в задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання права особистої приватної власності на земельну ділянку та житловий будинок відмовлено.

Рішення мотивовано тим, що позивачкою належним чином не доведено, що спірне майно було придбане за її особисті кошти та повинно належати виключно їй.

З вказаним рішенням не погодилася ОСОБА_3 та подала на нього апеляційну скаргу в якій, просила його скасувати та ухвалити нове, яким позовну заяву ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання права особистої приватної власності на земельну ділянку та житловий будинок задовольнити в повному обсязі.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 посилалася на порушення судом норм матеріального і процесуального права та на невідповідність висновків суду обставинам справи.

Доводи апеляційної скарги мотивовано тим, що спірне майно було придбано у ОСОБА_6 за власні заощадження ОСОБА_5 для своєї доньки, ОСОБА_3 Відповідач ОСОБА_4, не приймав фінансової участі у купівлі спірного майна. Також зазначала, що з урахуванням мінімального прожиткового мінімуму, який мала їхня родина, їм не вистачало коштів на здорове харчування та необхідний одяг, а отже придбати житло вони не мали можливості.

26 лютого 2019 року представником ОСОБА_4 за довіреністю ОСОБА_7 подано відзив на апеляційну скаргу, відповідно до доводів якого вважає рішення суду першої інстанції законним і обґрунтованим, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення місцевого суду - без змін.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно із ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як вбачається з ч.ч. 1, 6 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 28 вересня 2002 року позивач ОСОБА_3 та відповідач ОСОБА_4 уклали шлюб, який зареєстрований у Руденківській сільській раді Новосанжарського району Полтавської області, актовий запис № 18 (т.1, а.с. 17)

Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_4 від 07 травня 2003 року позивач та відповідач є батьками ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2 (т.1, а.с. 17).

Згідно розписки від 08 травня 2007 року ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3, отримала від ОСОБА_5 6 000, 00 дол. США за продаж житлового будинку по АДРЕСА_1 (т. 1, а. с. 22).

Із договору купівлі - продажу від 21 серпня 2007 року, серії НОМЕР_5, посвідченого приватним нотаріусом Новосанжарського районного нотаріального округу Полтавської області та зареєстрованого у реєстрі про реєстрацію нотаріальних дій за № 1200, вбачається, що ОСОБА_6 продала, а ОСОБА_4 купив земельну ділянку площею 0,15 га та житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями, що знаходяться в АДРЕСА_1. Продаж вчинено за 30000,00 грн., які ОСОБА_4 сплатив повністю продавцеві до підписання цього договору ( т. 1, а.с. 19).

Згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 30 жовтня 2007 року, номер витягу 16473574, ОСОБА_4 є власником будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1, з часткою приватної власності 1/1 на підставі вищезазначеного договору купівлі-продажу від 21 серпня 2007 року (т. 1, а.с. 21).

12 червня 2015 року рішенням Новосанжарського районного суду Полтавської області шлюб між сторонами було розірвано (т. 1, а.с. 18).

30 жовтня 2015 року ПП Полтавське бюро технічної інвентаризації «Інвентаризатор» станом на 02 жовтня 2015 року виготовлено технічний паспорт на житловий будинок з господарськими будівлями, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1, та зазначено, що прибудова літ. «а2», прибудова літ. «а3», навіс літ. «а4», не зареєстровані в Департаменті ДАБІ у Полтавській області як об'єкти закінченого будівництва (а.с. 23-26).

21 грудня 2015 року згідно декларації про готовність об'єкта до експлуатації, що зареєстрована за № НОМЕР_6 у Департаменті ДАБІ у Полтавській області, за замовленням ОСОБА_4, реконструйований житловий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1, визнаний готовим до експлуатації (а.с. 27, 28).

Згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_7, виданого відділом Держкомзему у Новосанжарському районі від 16 березня 2011 року, у власності ОСОБА_4 перебуває земельна ділянка з кадастровим номером НОМЕР_3 площею 0,1500 га, що розташована в АДРЕСА_1 та призначена для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (т .1, а.с. 33).

Відповідно до витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 23 листопада 2017 року, номер НОМЕР_9, вбачається, що ОСОБА_4 на підставі державного акту серії НОМЕР_8 належить земельна ділянка з кадастровим номером НОМЕР_3 площею 0,1473 га, що призначена для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, розташована за адресою:АДРЕСА_1 (т. 1, а.с. 31, 32).

24 жовтня 2017 року відповідно до рішення № 6 виконавчого комітету Руденківської сільської ради Новосанжарського району Полтавської області адресу житлового будинку змінено з АДРЕСА_1 (т . 1, а.с. 29).

З паспортних даних вбачається, що позивач ОСОБА_3, відповідач ОСОБА_4 та їх дочка ОСОБА_8 зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 (т. 1, а.с. 9, 12, 15).

Відмовляючи в позові суд першої інстанції виходив з того, що договір купівлі - продажу від 21 серпня 2007 року був укладений з дотриманням норм чинного законодавства, з нотаріальним посвідченням, державною реєстрацією та на час розгляду справи ніким не оспорений. Грошові кошти були надані ОСОБА_3 для придбання будинку для її сім'ї і відповідачем було укладено відповідний договір в інтересах сім'ї. Оскільки одержане за цим договором майно було використано на задоволення потреб сім'ї, в спірному житловому будинку стали проживати позивач, відповідач та їхня дитина. З урахуванням викладеного відсутні підстави для задоволення позову.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до п.3 ч. 1 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Згідно з частинами першою та другою статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 57 СК України у випадку набуття одним із подружжя за час шлюбу майна за власні кошти, таке майно є його особистою приватною власністю.

Аналіз статті 60 СК України дозволяє зробити висновок, що законом встановлено презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об'єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Аналогічний висновок зроблений Верховним Судом України в постанові від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17.

Згідно з частинами першою, другою та четвертою статті 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї.

Враховуючи вищевикладене, апелянтом не спростовано презумпцію спільності права власності, оскільки ОСОБА_3 давши згоду на ім'я приватного нотаріуса не заперечувала проти укладання ОСОБА_4 зазначеного договору купівлі - продажу від 21 серпня 2007 року, а ОСОБА_4 у свою чергу за взаємною згодою з ОСОБА_3, в інтересах сім'ї, уклав договір купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки. Договір дарування грошових коштів між позивачем та її батьком не укладався.

Отже, з урахуванням вище зазначеного, апелянтом не доведено належними та допустимими доказами наявність підстав для визнання за нею права особистої власності на житловий будинок та земельну ділянку.

Доводи апеляційної скарги, відносно показів свідків ОСОБА_9 та ОСОБА_10 стосовно складання розписки та надання коштів ОСОБА_5, були взяті судом до уваги та їм була надана оцінка в сукупності з іншими матеріалами справи.

Інщі доводи, наведені в апеляційній скарзі, фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди з висновками районного суду, чим не спростовують їх правильності.

Вирішуючи спір, який виник між сторонами, суд правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив обставини справи та наявні у справі докази, надав їм належну оцінку, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права

Враховуючи викладене, колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду, оскільки воно є законним та обґрунтованим.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - залишити без задоволення.

Рішення Новосанжарського районного суду Полтавської області від 13 грудня 2018 року- залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 21 березня 2019 року

Головуючий-суддя О.О. Панченко

Судді А. І. Дорош

В. П. Пікуль