Справа № 715/1807/19
Провадження № 2/715/702/19
I М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
06 грудня 2019 року смт. Глибока
Глибоцький районний суд Чернівецької області
в складі: головуючого судді Цуренка В.А.
секретар судового засідання Оршевська С.М.

розглянувши у відкритому судовому засiданнi в смт. Глибока в залі суду справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми інфляційних збитків за час прострочення та трьох процентів річних від простроченої суми,-
В С Т А Н О В И В:
Позивач ОСОБА_1 звернулася в суд з позовною заявою до ОСОБА_2 про стягнення втрат від інфляції, 3% річних. Просить суд стягнути з ОСОБА_2 інфляційні втрати за період прострочення виконання зобов`язання у розмірі 118 619,23 грн. та 3% річних у розмірі 10 676,05 грн. за несвоєчасне виконання зобов`язань за договором позики від 23 листопада 2004 року.
В судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явилася, проте подала до суду заяву в якій вказує, що позовні вимоги підтримує повністю та просить суд їх задовольнити в повному обсязі, а справу розглянути в її відсутності.
Вiдповiдач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася, хоча належним чином повідомлялася про час і місце розгляду справи, причину неявки в судове засідання не повідомила і не просила суд відкласти розгляд справи. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково.
Відповідно до ч.1 ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до ч.1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Як вбачається із змісту ч.2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути:
2) визнання правочину недійсним;
3) припинення дії, яка порушує право;
4) відновлення становища, яке існувало до порушення;
5) примусове виконання обов`язку в натурі;
6) зміна правовідношення;
7) припинення правовідношення;
8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди;
9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди;
10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.
Судом встановлено, що 23.11.2004 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 уклали договір позики грошей, за яким відповідач позичила у позивача 25 968 (двадцять п`ять тисяч дев`ятсот шістдесят вісім) гривень, що еквівалентно на день позики 4800 (чотири тисячі вісімсот) доларів США строком до 01.12.2005 року.
Згідно пункту 2 договору позики грошей від 23.11.2004 року сторони домовилися, що сума грошей на момент повернення у будь-якому випадку становитиме суму еквівалентну сумі 4800 (чотири тисячі вісімсот) доларів США за курсом НБУ на день погашення.
Відповідно до пункту 4 договору позики грошей від 23.11.2004 року повернення позиченої суми мало бути здійснено одноразово з урахуванням інфляції на день повернення.
Остафій ОСОБА_3 не виконала свого зобов`язання із повернення позиченої суми грошей до 01.12.2005 року, що стало підставою для звернення ОСОБА_1 до суду для захисту своїх цивільних прав та інтересів.
12.06.2007 року Шевченківський районний суд міста Чернівці, розглянувши справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , прийняв рішення про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 боргу за договором позики у сумі 259 568,00 грн. та 1037,00 грн. процентів за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання і судових витрат у сумі 300,53 грн.
На даний час рішення Шевченківського районного суду міста Чернівці не виконано, з боку Остафій ОСОБА_4 боргу за договором позики грошей не повернуто.
Згідно із частиною першою статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є право відношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Відповідно до частини 1 статті 598 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.
Відповідно до статті 599 Цивільного кодексу України за відсутності інших підстав припинення зобов`язання, передбачених договором або законом, зобов`язання припиняється його виконанням, проведеним належним чином.
Частиною першою статті 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно з частиною першою статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
У частині першій статті 627 Цивільного кодексу України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Частиною першою статті 1046 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
Відповідно до частини першої статті 1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Згідно із частиною першою статті 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
У відповідності із частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Оскільки стаття 625 Цивільного кодексу України розміщена в розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України, то вона поширює свою дію на всі зобов`язання, якщо інше не передбачено в спеціальних нормах, які регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань.
Відповідно до постанови ВСУ від 27 січня 2016 року в справі № 6-771цс15, офіційний індекс інфляції це знецінення зниження купівельної спроможності грошової одиниці України - гривні, а не іноземної валюти, тому іноземна валюта долар США у борговому зобов`язанні індексації не підлягає.
Враховуючи вище викладене, позовні вимоги у частині стягнення інфляційних витрат задоволенню не підлягають.
Згідно з ч. 1 ст. 598 ЦК України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Ці підстави зазначені у статтях 599, 600, 604-609 ЦК України. Зважаючи на відсутність в зазначених правових нормах такої підстави припинення зобов`язання, як ухвалення судом рішення про задоволення вимог кредитора, слід дійти висновку, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє правовідносин сторін договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ст. 625 ЦК України.
Ця правова позиція підтверджена і судовою практикою ВСУ (Постанова ВСУ від 01 жовтня 2014 р. у справі № 6-113цс14).
Відповідальність відповідно до ст. 625 ЦК України полягає у приєднанні до невиконаного обов`язку, нового додаткового обов`язку у вигляді відшкодування матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення, а також сплати трьох процентів річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
При таких обставинах, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення 3 % річних знайшли своє підтвердження в судовому засіданні.
У відповідності до вимог ст. ст. 133, 141 ЦПК України суд вважає, що судові витрати у справі слід розподілити відповідно до задоволених вимог.
З огляду на те, що позов задоволено частково, з відповідача ОСОБА_2 , на користь позивача слід стягнути судові витрати в розмірі 106,66 грн. (із розрахунку 1292,95*8,25:100= 106,66).
На пiдставi викладеного, ст.ст. 526, 533, 610-612, 614, 624, 625, 1046-1047 ЦК України, керуючись ст.ст. 4-13, 19, 23, 76-81, 141, 142, 259, 265, 280-282 ЦПК України, суд,-
У Х В А Л И В :
Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 , ІПН НОМЕР_1 , жительки с. Слобідка Глибоцького району Чернівецької області на користь ОСОБА_1 , мешканки АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_2 3% річних за прострочення виконання зобов`язання у розмірі 10 676 (десять тисяч шістсот сімдесят шість) гривень 05 копійок.
Стягнути з ОСОБА_2 , ІПН НОМЕР_1 , жительки с. Слобідка Глибоцького району Чернівецької області на користь ОСОБА_1 , мешканки АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_2 , судові витрати в розмірі 106 (сто шість) гривень 66 копійок.
В задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Повний текст судового рішення виготовлено 06 грудня 2019 року.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в загальному порядку, встановленому ЦПК України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження починається відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому ЦПК України.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Чернівецького апеляційного суду через Глибоцький районний суд Чернівецької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строків подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається через суд першої інстанції.

СУДДЯ: