Заводський районний суд м. Запоріжжя

Справа № 332/3312/19
Провадження №: 2/332/1587/19
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Заводський районний суд м. Запоріжжя у складі:
Головуючого судді - Марченко Н.В.,
при секретарі Безбородько І.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Заводського районного суду м. Запоріжжя цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця», третя особа ОСОБА_2 про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди.,
Позивач ОСОБА_1 21.08.2019 року звернулася до Заводського районного суду м. Запоріжжя із зазначеним позовом.
В обґрунтування позовних вимог зазначив, що з 01.01.2008 р. він працював в структурному підрозділі «Мелітопольське локомотивне депо» регіональної філії «Придніпровська залізниця» АТ «Укрзалізниця», з 28.03.2016р. він займав посаду машиніста електровоза 2 класу цеху експлуатації оборотного депо «Запоріжжя-2» вказаного структурного підрозділу.
24.07.2019р. його звільнено з роботи наказом № 174/ос від 24.07.2019р. за п.7 ст. 40 КЗпП України за появу на роботі у нетверезому стані та внесено відповідний запис до трудової книжки.
Згідно з відзиву на позовну заяву представник відповідача Савчук О.С. просив суд відмовити у задоволенні позову. Вважає, що звільнення позивача було законним. Так, підставою для звільнення позивача послугувало його перебування в нетверезому стані на робочому місці, доказом якого є відеозапис, оприлюднений в мережі Інтернет. Наказ про звільнення був виданий особою, яку було уповноважено здійснювати прийом, переведення, переміщення та звільнення працівників, вживати заходи заохочення та притягнення до дисциплінарної відповідальності працівників, про що є відповідна довіреність. Те, що на момент звільнення не було попередньої згоди первинної організації на звільнення позивача не є суттєвим порушенням, адже вона могла бути отримана пізніше. Врешті, профспілковий орган не надав згоду на звільнення позивача, однак, це рішення не було достатньо мотивованим, тому наказом № 174/ос від 24.07.2019 року ОСОБА_3 було звільнено з роботи на підставі ст.. 147 КЗпП України та п. 15 Положення про дисциплінарну відповідальність працівників залізничного транспорту. Вимоги позивача про стягнення моральної шкоди є необґрунтованими, а отже не підлягають задоволенню.
Ухвалою судді Заводського районного суду м. Запоріжжя від 16.09.2019 року було прийнято позовну заяву ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця», третя особа ОСОБА_2 про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди, відкрите спрощене позовне провадження, призначене судове засідання на 28.11.2019 року.
У судовому засіданні представник позивача просив задовольнити позов у повному обсязі з підстав, наведених у ньому.
Представник відповідача в судовому засіданні просив відмовити у задоволенні позову з підстав, наведених у відзиві на позовну заяву та заявив клопотання про допит свідка та доручення до матеріалів справи доказів.
Третя особа у судове засідання не зявився, повідомлений вчасно та належним чином.
Допитаний у судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_4 суду пояснив, що йому на телефон надійшло смс повідомлення , в якому містилось посилання на відеоролик в мережі «Фейсбук», а пізніше на сайт «Верже». На відеоролику було зафіксовано як ОСОБА_1 разом із ще одним машиністом розпивають спиртні напої будучи в цей день , як зясувалось останні знаходились у складі локомотивної бригади. ОСОБА_4 терміново було скликано нараду з приводу виявленої обставини, яка дійшла висновку про звільнення ОСОБА_1 із займаної посади за появу на роботі у нетверезому стані. Оскільки з дня зйомки відео пройшов значний час, провести медичний огляд ОСОБА_1 на стан сп`яніння не представилось можливим.
Вислухавши пояснення сторін, допитавши свідка, дослідивши матеріали справи, встановивши фактичні обставини та відповідні їм правовідносини, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з нижченаведених підстав.
У судовому засіданні встановлено, що у відповідності до копії трудової книжки серія НОМЕР_1 ОСОБА_1 з 01.01.2008 р. працював в структурному підрозділі «Мелітопольське локомотивне депо» регіональної філії «Придніпровська залізниця» АТ «Укрзалізниця», з 28.03.2016 р. займав посаду машиніста електровоза 2 класу цеху експлуатації оборотного депо «Запоріжжя-2» вказаного структурного підрозділу (а.с.7-10).
Згідно з наказом (розпорядженням) № 174/ос від 24.07.2019 року ОСОБА_1 було звільнено за появу на роботі в нетверезому стані (п. 7 ст. 40 КЗпП України). У якості обставин вчинення правопорушення було зазначено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в мережі Інтернет з`явився відеозапис, на якому робітник, знаходячись в кабіні локомотива, вживав під час виконання робітничих обов`язків алкогольний напиток «пиво» зі спеціально оформленої тари. Під час розгляду добових нарядів 16.07.2019 року на локомотиві ВЛ 11 № 688 по Запорізькому вузлу для виконання вивізної роботи працювала локомотивна бригада у складі машиніста електровоза ОСОБА_1 та машиніста електровоза ОСОБА_5 , який виконував обов`язки помічника машиніста. Службовою перевіркою підтверджено байдуже ставлення до своєї професії машиніста електровоза ОСОБА_1 його низькі моральні та ділові якості. Підстава: доповідна записка Савєльєва І.В. від 23.07.2019 року (а.с.11).
В своїх письмових поясненнях від 19.07.2019 року ОСОБА_1 зазначив, що 16.07.2019 року працював з 08:00 години до 20:00 години на ВЛ11-688. Алкогольні напої не вживав. На роботу бере заздалегідь приготовлені баклаги із замороженим компотом та водою (а.с.66).
У відповідності до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно ст.43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.
Пунктом 7 ч. 1 ст. 40 КЗпП України встановлено, що трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках появи на роботі в нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп`яніння.
Позивача було звільнено з причини порушення трудової дисципліни, а отже мали бути дотримані норми, визначені ст.ст. 147-1, 148, 149 КЗпП України.
Звертаючись із зазначеним позовом, ОСОБА_6 звертав увагу на недотримання зазначених норм. Із доводами позивача суд погоджується частково.
Так, відповідно до норм ч. 1 ст. 147-1 КЗпП України дисциплінарні стягнення застосовуються органом, якому надано право прийняття на роботу (обрання, затвердження і призначення на посаду) даного працівника.
Наказ № 174/ос від 24.07.2019 року про припинення трудового договору (контракту) був підписаний головним інженером Попченком О.М.
Відповідно до довіреності від 31.10.2018 року головний інженер структурного підрозділу «Мелітопольське локомотивне бюро» регіональної філії «Придніпровська залізниця» ПАТ «Українська залізниця» Попченко О.М. був уповноважений на притягнення до дисциплінарної відповідальності працівників підрозділу та мав право звільнювати працівників підрозділу (а.с. 66), отже в цій частині доводи позивача є недоведеними.
Строк, визначений ст. 148 КЗпП України, для застосування дисциплінарного стягнення також був дотриманий, адже порушення було виявлено 19.07.2019 року, а дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення було застосоване 24.07.2019 року.
Письмове пояснення, яке вимагає норма ч. 1 ст. 149 КЗпП України отримати від порушника, було написано власноручно ОСОБА_1 і датовано 19.07.2019 р. (а.с. 46).
Відповідно до ч. 3 ст. 149 КЗпП України при обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, в попередню роботу працівника.
Норма цієї статті вимагає врахувати ступінь тяжкості проступку, але до цього необхідно встановити, взагалі, чи була подія дисциплінарного проступку.
Так, ОСОБА_1 було звільнено за появу на роботі в нетверезому стані.
У відповідності до п.22 Постанови Пленуму ВСУ Про практику розгляду судами трудових спорів від 06.11.1992 року № 9 (із змінами) у справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно з`ясувати, в чому конкретно проявилось порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за пунктами 3, 4, 7, 8 ст.40 і п.1 ст.41 КЗпП, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147-1, 148, 149 КЗпП правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи не застосовувалось вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при звільненні ступень тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника.
Пунктом 25 вищезазначеної постанови Пленуму ВСУ зазначено, що вирішуючи позови про поновлення на роботі осіб, трудовий договір з якими розірвано за п.7 ст.40 КЗпП, суди повинні мати на увазі, що з цих підстав можуть бути звільнені з роботи працівники за появу на роботі у нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп`яніння в будь-який час робочого дня, незалежно від того, були вони відсторонені від роботи, чи продовжували виконувати трудові обов`язки. Нетверезий стан працівника або наркотичне чи токсичне сп`яніння можуть бути підтверджені як медичним висновком, так і іншими видами доказів (ст.27 ЦПК), яким суд має дати відповідну оцінку.
На підтвердження нетверезого стану ОСОБА_1 був наданий лише відеозапис з мережі Інтернет, на якому робітник, знаходячись в кабіні локомотива, вживав під час виконання робітничих обов`язків алкогольний напиток «пиво» зі спеціально оформленої тари. Але, як зазначав ОСОБА_1 у цій тарі замість пива був заздалегідь заготовлений заморожений компот. Жодних належних та допустимих доказів того, що у тарі було саме алкогольне пиво, суду надано не було. Медичне обстеження ОСОБА_1 не проходив, а отже перебування ОСОБА_1 16.07.2019 року на робочому місці, а саме на локомотиві ВЛ 11 № 688 по Запорізькому вузлу, у нетверезому стані не доведено.
Крім того, відповідно до частин 1, 2, 3, 5 статті 43 Кодексу законів про працю України розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2-5, 7 статті 40 і пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник.
У відповідності до ст.43-1 КЗпП України розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу без згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) допускається у випадках: звільнення працівника, який не є членом первинної профспілкової організації, що діє на підприємстві, в установі, організації.
24.07.2019 року на адресу голови первинної профспілкової організації Вільної профспілки залізничників України працівників транспорту міста Запоріжжя було направлено Подання на дачу згоди на розірвання трудового договору з машиністом електровоза цеху експлуатації оборотного депо Запоріжжя 2 структурного підрозділу «Мелітопольське локомотивне депо» ОСОБА_3 Сергієм Вікторовичем на підставі п. 7 ст. 40 КЗпП України.
За відсутності прийнятого рішення первинної профспілкової організації 24.07.2019 року ОСОБА_1 було звільнено.
Лише 03.08.2019 року профспілковим комітетом первинної профспілкової організації ВПЗУ працівників транспорту міста Запоріжжя було прийняте рішення не давати згоду на розірвання трудового договору з машиністом електровозу ОСОБА_1 на підставі п. 7 ст. 40 КЗпП України через недоведення факту щодо нетверезого стану локомотивної бригади (а.с. 52).
З урахуванням вищенаведеного, суд дійшов висновку, що звільнення ОСОБА_1 за п. 7 ст. 40 КЗпП України безумовно було незаконним, тому він підлягає поновленню на посаді, а наказ - визнанню недійсним.
Згідно ч.1, 2 ст.235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік.
Відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року №100 з наступними змінами, суд, для обчислення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, виходить з заробітної плати позивача за останні два місяці, що передували звільненню. У разі, коли протягом двох місяців, що передували звільненню з роботи, працівник не з його вини працював не всі робочі дні, його середня заробітна плата за час вимушеного прогулу обчислюється за фактично відпрацьований час у цьому періоді, а не за два повні календарні місяці, що йому передували.
Пунктом 3 Порядку визначені виплати, які враховуються при обчисленні середньої заробітної плати. Це: основна заробітна плата, доплати та надбавки, премії, які не носять разового характеру, винагорода за підсумками річної роботи та вислугу років тощо.
Згідно з довідкою головного бухгалтера структурного підрозділу «Мелітопольське локомотивне депо» регіональної філії «Придніпровська залізниця» АТ «Укрзалізниця» № 189 від 01.08.2019 року середня заробітна плата на час звільнення ОСОБА_1 склала за день 797,37 грн. з понеділка по п`ятницю та 569,55 грн. субота (а.с. 12).
У відповідності до ст..237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.
Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.
З матеріалів справи вбачається, що позивач з 25.07.2019 року по 04.11.2019 р. не працював та не отримував заробітну плату.
Керуючись ст.ст. 259,263-265,268 ЦПК України, суд,

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця», третя особа ОСОБА_2 про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди задовольнити частково.
Визнати незаконним та скасувати наказ виданий Акціонерним товариством «Українська залізниця» № 174/ос від 24.07.2019р про звільнення за п.7 ст. 40 КЗпП ОСОБА_1 з посади машиніста електровоза 2 класу цеху експлуатації оборотного депо «Запоріжжя-2» структурного підрозділу «Мелітопольське локомотивне депо» регіональної філії «Придніпровська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» .
Поновити ОСОБА_1 на посаді машиніста електровоза 2 класу цеху експлуатації оборотного депо «Запоріжжя-2» структурного підрозділу «Мелітопольське локомотивне депо» регіональної філії «Придніпровська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця».
Стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати у розмірі 1690 грн. 48 коп.
У задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Допустити негайне виконання рішення в частині поновлення на роботі та присудження ОСОБА_1 виплати середнього заробітку за час вимушеного прогулу у межах суми платежу за один місяць.
Повний текст рішення виготовлено 06.12.2019 року
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.
Суддя Н.В. Марченко