КОРАБЕЛЬНИЙ РАЙОННИЙ СУД М. МИКОЛАЄВА
Справа № 2-314/11
Провадження № 6/488/244/19 р.
УХВАЛА

Іменем України

13.11.2019 року м. Миколаїв

Корабельний районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючого судді - Чернявської Я.А.,

при секретарі Кулаві А.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні подання приватного виконавця виконавчого округу Миколаївської області Куліченко Дмитра Олександровича про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, яке не зареєстроване за боржником належним чином в Реєстрі прав власності на нерухоме майно,-

ВСТАНОВИВ:

Приватний виконавець Куліченко Д.О. звернувся до Корабельного районного суду м. Миколаєва з поданням про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, а саме: земельну ділянку загальною площею 0,095га, що розташована по АДРЕСА_1 і належить ОСОБА_1 на підставі Державного акта на право власності на землю, виданого на підставі рішення XVII сесії XXI скликання Жовтневої районної ради народних депутатів № 17 від 02.03.1993р., зареєстрованого 28.07.1993р. в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №618, кадастровий номер земельної ділянки: :05:018:0009, право власності яке не зареєстровано в установленому законом порядку, що належить боржнику ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 .

Сторони в судове засідання не викликалися, відповідно до ч. 11 ст. 440 ЦПК України, суд негайно розглядає подання державного виконавця, приватного виконавця без повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного виконавця, приватного.

Приватний виконавець в судове засідання не зявився в звязку з великою навантаженістю.

Вивчивши доводи подання, дослідивши матеріали справи та матеріали подання, судом встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини.

Судом встановлено, що на виконанні у приватного виконавця виконавчого округу Миколаївської області Куліченко Д.О. перебуває виконавче провадження № 56496160 з примусового виконання виконавчого документа, а саме: виконавчий лист по справі № 2-314/2011 виданий Корабельним районним судом м. Миколаєва 20.03.2012, про стягнення в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №14/019/08-2, укладеним 20 червня 2008 року між відкритим акціонерним товариством «Кредитпромбанк» та ОСОБА_2 загальна сума якої станом на 24 січня 2011 року складає 187 213(сто вісімдесят сім тисяч двісті тринадцять)грн.93коп., з яких 97121,72грн. - поточна заборгованість по кредиту, 20778,73грн. - прострочена заборгованість по кредиту, і 492,33грн. - поточна заборгованість по відсоткам, 44 065,55грн. - прострочена заборгованість по відсоткам, 19 855,60 пеня за несвоєчасне погашення кредиту та відсотків, 3900,00грн. - 3%сума штрафу за ненадання договору страхування предмета застави, а також в рахунок погашення судового збору у розмірі 1700(одна тисяча сімсот)грн. 00 коп., та витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у розмірі 120 (сто двадцять)грн. 00 коп., звернути стягнення на предмет іпотеки за Іпотечним договором, укладеним 20 червня 2О08року між відкритим акціонерним товариством «Кредитпромбанк» та ОСОБА_1 , що посвідчений приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Філіпченко В.В. за реєстровим №3352, а саме на земельну ділянку загальною площею 0,095га, що розташована по АДРЕСА_1 і належить ОСОБА_1 на підставі Державного акта на право власності на землю, виданого на підставі рішення XVII сесії XXI скликання Жовтневої районної ради народних депутатів № 17 від 02.03.1993р., зареєстрованого 28.07.1993р. в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №618, кадастровий номер земельної ділянки: :05:018:0009, шляхом проведення прилюдних торгів, встановивши початкову ціну предмета іпотеки для його подальшої реалізації на рівні 287 850(двісті вісімдесят сім тисяч вісімсот п`ятдесят) грн. оо коп. Ухвалою суду від 18.11.2015 замінено стягувана на ПАТ «Дельта Банк», .

Виконавче провадження відкрито 29.05.2018 року, за вказаним виконавчим документом боржником є - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 . Кореспонденція боржнику направлялась виконавцем за адресою, зазначеною у виконавчому документі: АДРЕСА_2 .

Згідно статей 3, 4, 24, 25, 26 Закону України Про виконавче провадження, виконавцем 29.05.2018 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, якою боржника зобов`язано подати декларацію про доходи та майно та попереджено боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. Копію постанови направлено сторонам виконавчого провадження. Відповідно інформації з Сайту Укрпошти, рекомендована кореспонденція (постанова про відкриття виконавчого провадження, вимога) боржником отримана особисто.

Проте, рішення на сьогоднішній день боржником не виконано, декларацію не надано, будь яких дій спрямованих на його виконання не здійснено, що суперечить вимогам частини п`ятої статті 19 Закону України "Про виконавче провадження".

Відповідно до рішення Корабельного районного суду м. Миколаєва, земельна ділянка за кадастровим номером :05:018:0009, за адресою: АДРЕСА_1 , належить боржнику ОСОБА_1 на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку.

Відповідно до інформації з Реєстру прав власності на нерухоме майно, земельна ділянка за адресою АДРЕСА_1 , на яку необхідно звернути стягнення відповідно до рішення суду, не зареєстрована в установленому законом порядку.

Зазначене вище свідчить, що боржник свідомо не зареєструвала право власності на земельну ділянку за адресою АДРЕСА_1 , в Державному реєстрі прав власності на нерухоме майно, з метою унеможливлення звернення стягнення на вказане майно та невиконання рішення Корабельного районного суду м.Миколаєва по справі № 2-314/2011.

Рішення до теперішнього часу не виконано, жодних коштів на погашення заборгованості по рішенню суду боржником не сплачено, а боржник не вживає заходів щодо виконання рішення.

Примусове виконання рішень судів в Україні покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців. Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначені у Законі України «Про виконавче провадження».

Відповідно до ч. 1 статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно з ч. 4 ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» у разі якщо право власності на нерухоме майно боржника не зареєстровано в установленому законом порядку, виконавець звертається до суду із заявою про вирішення питання про звернення стягнення на таке майно.

Відповідно до статті 440 Цивільного процесуального кодексу України, питання про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку, під час виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішуються судом за поданням державного виконавця, приватного виконавця. Суд негайно розглядає подання державного виконавця, приватного виконавця без повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного виконавця, приватного виконавця.

На підставі статті 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права; Конституція України має найвищу юридичну силу; закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй; норми Конституції є нормами прямої дії; звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Пунктом 9 частини другої статті 129 Конституції України (норма прямої дії та найвищої юридичної сили) обов`язковість судових рішень віднесено до основних засад судочинства.

У відповідності до статті 129-1Конституції України (норма прямої дії та найвищої юридичної сили) судове рішення є обов`язковим до виконання; держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку; контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Невиконання (затримка у виконанні) рішення суду, яке набрало законної сили порушує (обмежує) основоположний правовий принцип "res judicata" та конституційне право стягувана на судовий захист, гарантоване статтею 55 Конституції України, і таким чином негативно впливає на ефективність правосуддя та на авторитет судової влади в цілому Пунктом і Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року № її « Про деякі питання дотримання розумних строків розгляду судами цивільних, кримінальних справ і справ про адміністративні правопорушення» офіційно роз`яснено, що згідно зі статтею 6 Конвенції виконання судового рішення є складовою частиною судового розгляду, завершальною стадією судового провадження. Окрім того, статтею і Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження визначено як завершальна стадія судового провадження.

За змістом статті 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

У відповідності до статті 19 Закону України «Про міжнародні договори України», статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» Конвенція та практика Європейського Суду з прав людини (далі ЄСПЛ) є частиною національного законодавства України і застосовуються судами як джерело права.

ЄСПЛ в своїй практиці неодноразово зазначав, що судове та виконавче провадження є першою та другою стадіями у загальному провадженні, а відтак виконання рішення не відокремлюється від судового розгляду і вони мають розглядатися як цілісний процес - як це зазначено в рішеннях у справах: «Ліпісвіцька проти України» (Lipisvitska v. Ukraine, № 11944/05,12.05.2011), «Заїчєнко проти України» (Zaichenko v. Ukraine, № 29875/02, 22.11.2007), «Воротнікова проти України» (Vorotnikova v. Ukraine, № 1225/02, 14.02.2008),«Матківська проти України» (Matkivska v. Ukraine, № 38683/04, 12.03.2009),«Моргуненко проти України» (Morgunenko v. Ukraine, № 43382/02, 06.09.2007),«Янголенко проти України» (Yangolenko v. Ukraine, № 14077/05, 10.12.2009),«Хмильова проти України» (Khmilyova v. Ukraine, № 34419/06, 18.06.2009), «Лютов проти України» (Lyutov v. Ukraine, № 32038/04, 11.12.2008), «Побегайло проти України» (Pobegailo v. Uh'aine, № 18368/03, 29.03.2007) та ін.

Окрім того, ЄСПЛ у своїх рішеннях неодноразово вказував, що ефективний доступ до суду включає право на своєчасне виконання судового рішення, і що виконання судового рішення слід розглядати як невід`ємну складову судочинства, як цього вимагають приписи статті 6 Конвенції щодо забезпечення справедливого судового процесу, зокрема в рішеннях у справах: «Ромашов проти України» (Romashov v. Ukraine, № 67534/01, 27.07.2004), «Дубенко проти України »і (Dubenko v. Ukraine, № 74221/01,11.01.2005), «Бурдов проти Росії» (Burdov v. Russia,№ 59498/00, 07.05.2002), «Горнсбі проти Греції» (Hornsby v. Greece, № 18357/91,19-03-1997), та багатьох інших.

Також, в рішеннях «Шмалько проти України» (Shmalko v. Ukraine, № 60750/00,20.07.2004), «Савицький проти України» (Savitskyy v. Ukraine, № 38773/05,26.07.2012), «Глоба проти України» (Globa v. Ukraine, № 15729/07, 05.07.2012) та інших подібних, ЄСПЛ неодноразово зазначав, що гарантоване статтею 6 Конвенції право на суд було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін.

Таким чином, виконання судових рішень є невід`ємною складовою частиною (стадією) судового процесу. Також, за змістом статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» - виконавче провадження є завершальною стадією судового провадження.

Аналогічний правовий висновок міститься і в постановах Верховного Суду України: від 22 березня 2017 року у справі № 6-33ЦС17, від 23 листопада 2016 року у справі № 6-1954ЦС16, від 13 квітня 2016 року у справі № 6-599ЦС16, від 24 червня 2015 року у справі № 6-608ЦС15. Виконання судових рішень, які у встановленому порядку набрали законної сили гарантоване конституційними нормами прямої дії та найвищої юридичної сили.

Згідно з частиною першою статті 55 Конституції України (норма прямої дії та найвищої юридичної сили) права і свободи людини і громадянина захищаються судом. За змістом статті і Закону України «Про виконавче провадження», а також згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та відповідною практикою ЄСПЛ, виконання рішення є невід`ємною частиною (стадією) судового розгляду (провадження), і всі

стадії цього провадження мають розглядатися як цілісний процес.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України (норми прямої дії та найвищої юридичної сили), статті 18 ЦПК України, статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими для всіх органів державної влади і місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України.

Відсутність запису про право власності на земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 , що належить на праві власності ОСОБА_1 , в Державному реєстрі прав власності на нерухоме майно, перешкоджає виконавчому провадженню у справі, унеможливлює звернення стягнення на майно боржника шляхом реалізації його з прилюдних торгів, обмежує право Стягувача на своєчасне виконання судового рішення в розумний строк, ефективне виконання рішення суду, яке встановлено статтею 18 ЦПК України та статтею 18 ГПК України, статтею 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», і гарантовано нормами прямої дії ст.ст. 41, 55, 129, 129-1 Конституції України, а також нормами ст.ст. 6, 13 та ст. 1 Першого протоколу Конвенції.

Таким чином на підставі викладеного суд, вважає за доцільне задовольнити подання приватного виконавця Куліченка Д.О., про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, яке не зареєстроване за боржником належним чином в Реєстрі прав власності на нерухоме майно.

Керуючись ст. ст. 258, 259, 260, 353, 440 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Подання приватного виконавця виконавчого округу Миколаївської області Куліченко Дмитра Олександровича про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, яке не зареєстроване за боржником належним чином в Реєстрі прав власності на нерухоме майно задовольнити.

Звернути стягнення на нерухоме майно, а саме: земельну ділянку загальною площею 0,095 га., що розташована по АДРЕСА_1 і належить ОСОБА_1 на підставі Державного акта на право власності на землю, виданого на підставі рішення XVII сесії XXI скликання Жовтневої районної ради народних депутатів № 17 від 02.03.1993 року, зареєстрованого 28.07.1993 року в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 618, кадастровий номер земельної ділянки::05:018:0009, право власності яке не зареєстровано в установленому законом порядку, що належить боржнику ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 .

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Миколаївського Апеляційного суду протягом пятнадцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги ухвала суду, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: Яна Анатоліївна Чернявська