Справа № 644/ 8887 /19
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 грудня 2019 року м. Харків

Суддя Орджонікідзевського районного суду м. Харкова - Сітало А.К. розглянувши заяву позивачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про забезпечення позову по цивільній справі № 644/8887/19 (н.п.2/644/2480/19) за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , треті особи: Харківська міська рада, Відділ реєстрації місця проживання в Індустріальному району м. Харкова Управління ведення Реєстру територіальної громади Департаменту реєстрації Харківської міської ради, Управління комунального майна та приватизації Харківської міської ради, приватний нотаріус - Косе Людмила Миколаївна, приватний нотаріус - Драгу Юлія Георгіївна про визнання недійсними договорів купівлі-продажу та визнання права користування,-

В С Т А Н О В И В:

Позивачі звернулися до суду з позовною заявою, в якій просять: 1) визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , укладений 04.01.2018 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , який посвідчений приватним нотаріусом Драгу Юлією Георгіївною; 2) визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , укладений 14.05.2018 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , який посвідчений приватним нотаріусом Косе Людмилою Миколаївною.

11.11.2019 року позивачами подано уточнену позовну заяву про витребування майна з чужого незаконного володіння, усунення перешкод у здійсненні права користування, про визнання недійсними договорів купівлі-продажу. В уточненій позовній заяві позивачі просять: 1) витребувати майно з чужого незаконного володіння, а саме квартиру АДРЕСА_1 у ОСОБА_5 та визнати його таким, що втратив право володіння, користування та розпорядження вказаною квартирою; 2) усунути перешкоди у здійсненні їхнього права користування шляхом вселення в квартиру АДРЕСА_1 ; 3) визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , укладений 04.01.2018 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , який посвідчений приватним нотаріусом Драгу Юлією Георгіївною; 4) визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , укладений 14.05.2018 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , який посвідчений приватним нотаріусом Косе Людмилою Миколаївною.

Позивачі після повернення заяви про забезпечення позову ухвалою суду від 05.11.2019 року повторно звернулися із заявою про забезпечення позову, в якій просять вжити заходи забезпечення позову шляхом заборони розпоряджатися, а саме відчужувати квартиру АДРЕСА_1 ; заборонити державному реєстратору прав на нерухоме майно вносити зміни до Державного реєстру речових прав.

В обґрунтування заяви про забезпечення позову, позивачі посилаються на те, що з метою забезпечення прав на користування житлом вони вимушені звернутися до суду з вказаною позовною заявою.

Позивачі вважають, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду, оскільки на стадії апеляційного та касаційного розгляду справи № 644/7422/16-ц спірна квартира була двічі продана.

Разом з тим, позивачі в обґрунтування заяви про забезпечення позову посилаються на те, що вони не згодні з висновками викладеними в Постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.12.2018 року по справі № 644/7422/16-ц в частині правомірності скасування заходів забезпечення позову постановою Апеляційного суду Харківської області від 21.12.2017 року.

Позивачі в своїй заяві про забезпечення позову зазначають, що Постановою Великої Палати Верховного Суду від 12.12.2018 року по справі № 644/7422/16-ц залишено без змін постанову Апеляційного суду Харківської області від 21.12.2017 року, якою скасовано ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 23.05.2017 року про забезпечення позову за заявою ОСОБА_1 , якою накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 та заборонено державному реєстратору прав на нерухоме майно вносити зміни до Державного реєстру прав відносно вказаної квартири.

На підставі викладеного, позивачі вважають, що апеляційним судом Харківської області від 21.12.2017 року помилково скасовано ухвалу про забезпечення позову на спірну квартиру.

Позивачі зазначають, що на даний час існує не вирішений спір щодо нерухомого майна, а саме квартири АДРЕСА_1 , а тому невжиття заходів забезпечення позову може ускладнити чи зробити неможливим виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

На виконання вимог ст. 151 ЦПК України позивачі зазначають, що в позовній заяві та в заяві про забезпечення позову не вказані адреси проживання, реєстрації та місця перебування відповідачів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 оскільки такі адреси їм не відомі, а можливість їх встановити відсутня.

На підставі викладеного, позивачі посилаються на положення п. 11 ст. 128 ЦПК України, у якому зазначено, що у разі якщо зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи відповідача, третьої особи чи свідка невідоме, такі особи викликаються до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. З опублікуванням оголошення про виклик, особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи. Таким чином, позивачі вважають, що суд повинен викликати відповідачів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України.

Суд вважає, що вказані вище твердження позивачів щодо виклику відповідачів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, є хибним з наступних підстав.

На час повторного звернення позивачів із заявою про забезпечення позову провадження по справі не відкрито, оскільки ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 05.11.2019 року позовну заяву залишено без руху.

Відповідно до ч. 2 ст. 151 ЦПК України якщо заява про забезпечення позову подається до відкриття провадження у справі, в такій заяві додатково зазначаються повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) (для фізичних осіб) інших осіб, які можуть отримати статус учасника справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштові індекси, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України, реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серія паспорта для фізичних осіб - громадян України, відомі номери засобів зв`язку та адреси електронної пошти.

Відповідно до п. 11 ст. 128 ЦПК України відповідач, третя особа, свідок, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, а також заінтересована особа у справах про видачу обмежувального припису викликаються до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за десять днів, а у разі розгляду справи про видачу обмежувального припису - не пізніше 24 годин до дати відповідного судового засідання. З опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи.

Відповідно до п. 12 ст. 128 ЦПК України порядок публікації оголошень на веб-порталі судової влади України визначається Положенням про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему.

Разом з цим, відповідно до положень п. п. 15.15 п. 15 розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України, Єдина судова інформаційно-телекомунікаційна система починає функціонувати через 90 днів з дня опублікування Державною судовою адміністрацію України у газеті "Голос України" та на веб-порталі судової влади оголошення про створення та забезпечення функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи.

Станом на час подання заяви про забезпечення позову Єдина судова інформаційно-телекомунікаційна система не розпочала функціонувати.

Крім того, положення п. 11 ст. 128 ЦПК України застосовуються щодо виклику та повідомлення сторін в судове засідання, яке міститься в главі 7 «Судові виклики та повідомлення», і не пов`язані з вимогами щодо форми та змісту заяви про забезпечення позову, які визначені ст. 151 ЦПК України та вимогами щодо форми та змісту позовної заяви, які визначені в ст. 175 ЦПК України.

Таким чином, суд приходить до висновку, що посилання позивачів на положення п. 11 ст. 128 ЦПК України, які стосуються саме виклику та повідомлення сторін, не підлягають застосуванню при вирішенні питання про вжиття заходів забезпечення позову.

Суд, дослідивши заяву про забезпечення позову, приходить до висновку, що заява не відповідає вимогам, визначеним ст. 151 ЦПК України.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до п. п. 1, 2, 4 ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується зокрема шляхом: 1) накладення арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; 2) забороною вчиняти певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання.

Разом з тим, форма та зміст заяви повинні відповідати вимогам, визначеним ст. 151 ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 151 ЦПК України заява про забезпечення позову подається в письмовій формі, підписується заявником і повинна містити: 1) найменування суду, до якого подається заява; 2) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові - для фізичних осіб) заявника, його місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштові індекси, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України, реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України, номери засобів зв`язку та адресу електронної пошти, за наявності; 3) предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову; 4) захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; 5) ціну позову, про забезпечення якого просить заявник; 6) пропозиції заявника щодо зустрічного забезпечення; 7) інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Із заяви про забезпечення позову вбачається, що в обґрунтування необхідності забезпечення позовних вимог зазначено, що позивачі не згодні з рішенням апеляційного суду Харківської області від 21.12.2017 року, яке залишено без змін Постановою Великої Палати Верховного Суду від 12.12.2018 року, яким скасовано ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 23.05.2017 року про забезпечення позову щодо спірного майна (справа №644/7422/16-ц).

Однак, позивачами до заяви про забезпечення позову та до позовної заяви не додано жодних доказів того, що ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 23.05.2017 року забезпечено позовні вимоги та накладено арешт на спірну квартиру.

Позивачі посилаються на те, що до позовної заяви додано копію Постанови Великої Палати Верховного суду від 12.12.2018 року по справі № 644/7422/16-ц, в якій є посилання на вказані ухвали судів, та вказана інформація міститься в Єдиному державному реєстрі судових рішень.

Суд критично відноситься до вказаного твердження позивачів, оскільки заявники мають самостійно надати докази на які вони посилаються в обґрунтування необхідності вжиття заходів забезпечення позовних вимог.

Як в позовній заяві так і в заяві про забезпечення позову, позивачами не зазначено місце проживання відповідачів: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , які були сторонами договорів купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 .

Таким чином, суд приходить до висновку, що заява про забезпечення позову не відповідає вимогам, визначеним ст. 151 ЦПК України, щодо форми, змісту та обґрунтування необхідності вжиття заходів забезпечення позову.

З позовної заяви та Постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.12.2018 року вбачається, що рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 12.10.2017 року по справі № 644/7422/16-ц позовні вимоги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 задоволені, визнано приватизацію квартири АДРЕСА_1 на ім`я ОСОБА_6 недійсною. Скасовано свідоцтво про право власності ОСОБА_6 на квартиру АДРЕСА_1 . Визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , укладений 19.11.2016 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_3 . ОСОБА_3 знято з реєстрації та виселено із спірної квартири. В задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_3 про захист права власності та визнання добросовісним набувачем відмовлено.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 12.10.2017 року залишено без змін постановою апеляційного суду Харківської області від 13.02.2018 року. Постановою Великої Палати Верховного Суду від 12.12.2018 року по справі № 644/7422/16-ц рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 12.10.2017 року та постанова апеляційного суду Харківської області від 13.02.2018 року залишено без змін.

Відповідно до ч. 9 ст. 153 ЦПК України суд, встановивши, що заяву про забезпечення позову подано без додержання вимог статті 151 цього Кодексу, повертає її заявнику, про що постановляє ухвалу.

На підставі вище викладеного, суд приходить до висновку, що заява позивачів про забезпечення позову підлягає поверненню заявникам, оскільки вона не відповідає вимогам ст. 151 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 149, 150, 151, 153, 154, 260-261, 353-354 ЦПК України, п. 15 п. п. 15.5 ч.1 розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Заяву позивачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про забезпечення позову повернути заявникам.

Копію ухвали направити заявникам для відома.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду через Орджонікідзевський районний суд м. Харкова шляхом подачі апеляційної скарги в п`ятнадцятиденний строк з дня вручення повного тексту ухвали суду.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: А. К. Сітало