Крижопільський районний суд Вінницької області
Справа № 134/1662/19
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

02 грудня 2019 року Крижопільський районний суд

Вінницької області

в складі: головуючого судді: Зарічанського В.Г.

з участю секретаря: Балух О.В.

заявника: ОСОБА_1

представника заявника: ОСОБА_2

заінтересованої особи: ОСОБА_3

представника заінтересованої особи: Лукавського А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Крижопіль цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: ОСОБА_3 про видачу обмежувального припису,

В С Т А Н О В И В :

07 жовтня 2019 року до суду звернулася ОСОБА_1 про видачу обмежувального припису, в якій просить видати обмежувальний припис стосовно ОСОБА_3 , вказуючи, що останній постійно вчиняє сварки, погрожує фізичною розправою. А тому просить видати обмежувальний припис стосовно ОСОБА_3 , жителя смт. Крижопіль, Вінницької області, яким заборонити йому наближатись до місця проживання (перебування) її та заборонити вести листування, телефонні переговори або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб, а також обмежити у спілкування з постраждалою дитиною ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . В обґрунтування вказаних вимог зазначає, що перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3 , який розірвано рішенням Крижопільського районного суду Вінницької області від 21.06.2017. Від шлюбу мають спільну дитину доньку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Після розірвання шлюбу дитина залишилась проживати разом із нею в АДРЕСА_1 . ОСОБА_3 продовжував спілкуватись з їхньою донькою та забирав дитину до себе додому де проживав з іншою жінкою, за її згодою. Однак, 13.06.2019 близько 22:00 год. між ними виник конфлікт, ОСОБА_3 погрожував фізичною розправою, за що 25.06.2019 ОСОБА_3 було притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 173-2 ч. 1КУпАП у вигляді штрафу в сумі 170 гривень. Внаслідок чого вона була змушена звернутися до суду із завою про видачу обмежувального припису.

У судовому засіданні заявник ОСОБА_1 заяву підтримала, але відмовилась відвимоги щодо заборони вести листування, телефонні переговори або контактування з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб, оскільки з 13.06.2019 ОСОБА_3 з нею не спілкується. Представник заявника підтримала вимоги заявника. Заінтересована особа ОСОБА_3 із заявою не погодився, просив відмовити у заяві про видачу обмежувального припису. Представник заінтересованої особи просив відмовити у задоволенні заяви. Суд, вислухавши пояснення заявника, заінтересованої особи, вивчивши матеріали справи, встановив наступне. ОСОБА_1 перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3 . Рішенням Крижопільського районного суду Вінницької області від 21.06.2017, шлюб між сторонами розірвано. Від шлюбу мають спільну дитину ОСОБА_5 ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Між заявником та її колишнім чоловіком ОСОБА_3 постійно виникають сварки та конфліктні ситуації. Постановою суду від 25.06.2019 ОСОБА_3 було притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 173-2 ч. 1 КУпАП у вигляді штрафу в сумі 170 гривень. У судовому засіданні було досліджено фото та звукозапис надані ОСОБА_1 та які знаходяться у матеріалах справи, згідно яких встановлено, що її колишній чоловік ОСОБА_3 погрожував фізичною розправою та пошкодив автомобіль. Суд, вислухавши пояснення заявника, її представника, заінтересованих осіб, вивчивши матеріали справи, дійшов висновку, що заява підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно, зокрема, для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб. Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо який у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з ч. 5, 6 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи, а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У частині 1 ст. 82 ЦПК України встановлено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію [про захист прав людини і основоположних свобод] та практику Європейського Суду як джерело права. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтується. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Справа «Серявін та інші проти України», N 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух. Розділом IV глави 13 Цивільного процесуального кодексу України визначено порядок розгляду судом справ про видачу і продовження обмежувального припису. Відповідно до ст. 350-2 ЦПК України заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства або її представником у випадках визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Як визначено у п.п. 3, 6, 7, 8 ч. 1 ст. 1 цього Закону домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Особа, яка постраждала від домашнього насильства - особа, яка зазнала домашнього насильства у будь-якій формі. Кривдник - особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі. Враховуючи положення Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у КУпАП та КК України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом,до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях. Частиною 2 ст. 3 Закону України «Про запобіганню та протидію домашньому насильству» визначено перелік осіб, на яких поширюється дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання, серед яких - подружжя, батьки (мати, батько) і дитина (діти). Частинами 2, 3, 4 ст. 26 Закону України «Про запобіганню та протидію домашньому насильству» визначено, що обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків:

1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків (оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи). Статтею 350-6 ЦПК України передбачено, що, розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або відмову в її задоволенні. У разі задоволення заяви суд видає обмежувальний припис у вигляді одного чи декількох заходів тимчасового обмеження прав особи, яка вчинила домашнє насильство, передбачених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» на строк від одного до шести місяців. Встановлені в судовому засіданні обставини свідчать про те, що заява ОСОБА_1 підлягає задоволенню частково, а саме у частині заборони ОСОБА_3 наближатися ближче ніж 50 метрів до місця проживання (перебування), ОСОБА_1 строком обмежувальної заборони на 2 місяці. У задоволені обмеження спілкування з постраждалою дитиною ОСОБА_5 ОСОБА_6 10.05.2016 року, відмовити, оскільки судом не встановлено, що ОСОБА_3 вчинялося домашнє насильство у будь-якій формі відносно малолітньої дитини ОСОБА_7 ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що заявником не надано суду належних і допустимих доказів вчинення батьком домашнього насильства щодо дитини. Необхідності у видачі інших заявлених заборон суд не встановив. Керуючись ст. ст. 4, 5, 10-13, 18, 76-81, 83, 258, 259, 263-265, 293, 294, 315, 319, 350-1, 350-6, 352, 354 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Заяву задовольнити частково. Заборонити ОСОБА_3 , наближатися ближче ніж 50 метрів до ОСОБА_1 та її місця проживання (перебування) за адресою АДРЕСА_2 . В іншій частині вимог - відмовити. Рішення суду про видачу обмежувального припису підлягає негайному виконанню, а його оскарження не зупиняє його виконання (ч.4 ст. 350-6 ЦПК України). Судові витрати, пов`язані з розглядом справи про видачу обмежувального припису, віднести на рахунок держави. Копії рішення суду вручаються учасникам справи, які були присутні у судовому засіданні, негайно після проголошення такого рішення. Учасникам справи, які не були присутні у судовому засіданні, копія рішення суду надсилається рекомендованим листом з повідомленням про вручення негайно, але не пізніше наступного дня з дня ухвалення рішення. Про видачу обмежувального припису не пізніше наступного дня з дня ухвалення рішення повідомити уповноважені підрозділи органів Національної поліції України за місцем проживання (перебування) заявника для взяття особи, стосовно якої видано обмежувальний припис, на профілактичний облік, а також районні державні адміністрації та виконавчі органи сільських, селищних, міських, районних у містах рад за місцем проживання (перебування) заявника. Апеляційна скарга на рішення може бути подана до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня отримання його копії. Повний текст рішення виготовлений 03 грудня 2019 року.

Суддя: