РІШЕННЯ

іменем України

Справа № 285/224/19

провадження у справі № 2/0285/374/19

19 березня 2019 року м. Новоград-Волинський

Новоград-Волинський міськрайонний суд Житомирської області

в складі: головуючої - судді Михайловської А.В.

за участі секретаря судового засідання Ковальової З.С.

сторони у справі: позивач - ОСОБА_1,

відповідач - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні у спрощеному позовному провадженні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини, -

встановив:

21.01.2019 року позивач звернулась до суду з позовом до відповідача, в якому просила стягувати з останнього на її користь аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 3000 грн., з дня пред'явлення позову та до досягнення ним повноліття.

В обґрунтування позову позивач зазначила, що відповідач ухиляється від обов'язку утримувати свою дитину, яка практично перебуває на її утриманні. Разом з цим, аліментів відповідач нікому не платить, стягнень по виконавчим документах з нього не проводиться, інших неповнолітніх дітей чи непрацездатних батьків немає, а тому може надавати регулярно аліменти на утримання дитини саме в розмірі 3000 грн. щомісячно. Оскільки згоди з приводу надання матеріального утримання на сина між ними не досягнуто, змушена звернутися до суду з даним позовом.

22.01.2019 року ухвалою суду було прийнято до розгляду дану позовну заяву, відкрито провадження, розгляд справи по суті вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

12.02.2019 року до суду надійшов відзив на позов, в якому відповідач позовні вимоги визнав частково в сумі 1000 грн. вказавши, що перебуває у скрутному матеріальному становищі, не працевлаштований, житла немає, проживає разом з батьками. Крім цього посилався на те, що подарував свою 1/2 частину спільної квартири синові.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, які просила задовольнити.

Відповідач в судове засідання не прибув, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, заяв про відкладення розгляду справи до суду від нього не надходило, подав письмовий відзив на позов..

Доповівши позовні вимоги, заслухавши позивача, дослідивши матеріали справи, з'ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення за наступних підстав.

Обов'язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов'язків (ч. 2 ст. 51 Конституції України) і традиційно закріплюється в сімейному законодавстві.

Як встановлено, батьками неповнолітнього ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, є сторони у справі /а.с.11/.

Згідно довідки ОСББ "На Гоголя" від 10.01.2019 року неповнолітній син ОСОБА_3 проживає з матір'ю, позивачем у справі, та входить до складу її сім'ї /а.с.5/.

Позивач посилається у позові на те, що батько дитини самоусунувся від надання будь-якої допомоги сину.

Згідно зі ст. 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 pоку, батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Це положення закріплене в українському законодавстві. Зміст глави 15 СК України вказує на обов'язок кожного з батьків утримувати дитину. Таке утримання є безумовним, оскільки Закон не передбачає будь-яких спеціальних умов для виникнення обов'язку батьків з утримання своїх дітей, та не передбачає звільнення батьків від утримання незалежно від того, чи є батьки працездатними, та чи є в них кошти, достатні для утримання.

За змістом ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (ч. 3 ст. 181 СК України).

В пункті 17 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року «Про практику застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз'яснено, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен урахувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов"язків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Жодних документів, які б підтверджували непрацездатність відповідача, суду надано не було. Отже будь-яких поважних причин, що унеможливлюють надання ним матеріальної допомоги своїй дитині судом не встановлено.

Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Як відповідач, так і позивач, в рівних частках повинні утримувати свою дитину до досягнення нею повноліття, що разом із присудженою сумою аліментів забезпечить достатнє її утримання.

Отже, як вбачається з матеріалів справи, та встановлено в судовому засіданні, відповідач взмозі сплачувати аліменти на утримання своєї неповнолітньої дитини, зокрема, є здоровим, працездатним, та не достатньо приймає участь в утриманні свого сина, на спростування чого останнім не було подано заперечень. Крім цього, відповідачем визнано аліменти в сумі 1000 грн..

Тому суд, враховуючи, також, розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, передбачений Закон України «Про Державний бюджет України на 2019 рік», беручи до уваги часткове визнання відповідачем позову, приходить до висновку, що він спроможний сплачувати аліменти в розмірі 1200 грн. щомісячно, що буде відповідати як інтересам дитини, так і матеріальному становищу та стану здоров'я платника аліментів.

Разом з тим, посилання відповідача у відзиві на позов на те, що він подарував свою частину квартири синові, не знайшло свого підтвердження, а навпаки, спростоване позивачем. Так, позивачем подано копію договору дарування квартири від 05 травня 2017 року, з якого вбачається, що позивач та відповідач ( дарувальники ) подарували свою квартиру ОСОБА_4 ( обдарованій).

Крім цього, задовольняючи позов частково в сумі 1200 грн., суд керується тим, що позивачем відповідно до вимог ст. ст. 12 ,81, 89 ЦПК України не доведено та не надано достатніх доказів того, що відповідач взмозі сплачувати аліменти саме в розмірі 3000 грн. щомісячно на кожного

Відповідно до ч.1 ст. 79, ч.1 ст. 191 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання (пред»явлення) позовної заяви.

У відповідності до вимог п.1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у справі у межах суми платежу за один місяць.

Судовий збір згідно вимог ст. 141 ЦПК України підлягає стягнення з відповідача на користь держави.

Керуючись ст.ст. 4, 76 - 89, 141, 258, 263-265, 268, 273, 352, 354, 355, 430, Перехідними положеннями Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

ухвалив:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини задовольнити частково.

Стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітньої дитини : сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, в твердій грошовій сумі в розмірі 1200 (одна тисяча двісті) грн. щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, та до досягнення дитиною повноліття, починаючи стягнення з 21.01.2019 року.

В решті вимог - відмовити.

Рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць допустити до негайного виконання.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави 768 (сімсот шістдесят вісім) гривень 40 копійок. судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга на рішення подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Відповідно п.п.15.5 п. 15 Перехідних положень ЦПК України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди. У разі порушення порядку подання апеляційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Найменування сторін:

- позивач - ОСОБА_1 ( РНОКПП НОМЕР_1, місце проживання - АДРЕСА_1 );

- відповідач - ОСОБА_2 ( РНОКПП - НОМЕР_2, місце проживання - АДРЕСА_2 ) .

Дата складення повного судового рішення - 22.03.2019 року.

Суддя : А.В.Михайловська