ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/7857/19 Справа № 210/781/19 Суддя у 1-й інстанції - Сільченко В. Є. Суддя у 2-й інстанції - Зубакова В. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 листопада 2019 року м.Кривий Ріг

Справа № 210/781/19

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Зубакової В.П.

суддів - Барильської А.П., Бондар Я.М.

сторони:

позивачка - ОСОБА_1 ,

відповідачі - Управління праці та соціального захисту населення виконкому Металургійної районної у місті ради, Управління Державної казначейської служби України у місті Кривому Розі Дніпропетровської області, Державна казначейська служба України,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні, у порядку ч.13 ст. 7, ч.1 ст. 369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами апеляційні скарги позивачки ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якої діє адвокат Чернеш Дмитро Сергійович, та відповідача Державної казначейської служби України на рішення Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 07 червня 2019 року, яке ухвалено суддею Сільченком В.Є. у м. Кривому Розі Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 07 червня 2019 року, -

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Управління праці та соціального захисту населення виконкому Металургійної районної у місті ради, Управління Державної казначейської служби України у місті Кривому Розі Дніпропетровської області, Державної казначейської служби України про стягнення компенсації за несвоєчасне виконання зобов`язання.

Позовна заява мотивована тим, що 02.12.2014 року набрало законної сили судове рішення по справі 210/5707/13-а у відношенні боржника Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Дзержинської районної у місті Кривому Розі ради Дніпропетровської області про: зобов`язання останнього здійснити нарахування та виплату позивачці ОСОБА_1 допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею ; трирічного віку у розмірі не менше прожиткового мінімуму відповідно до ст. 43 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне і страхування у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням» з 12.02.2013 року до закінчення строку виплати допомоги по догляду за дитиною або до змін в законодавстві, що регулює виплату цієї допомоги, з урахуванням раніше здійснених виплат.

Вказане рішення подано до примусового виконання 30.09.2015 року.

12.01.2016 року було змінено спосіб і порядок виконання постанови суду на підставі якої видано виконавчий лист № 210/5707/13-а від 16.09.2015, виданий Дзержинським районним судом м. Кривого Рогу про зобов`язання Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Дзержинської районної у місті Кривому Розі ради здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку у розмірі не менше прожиткового мінімуму відповідно до ст. 43 ЗУ "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням" з 12.02.2013 року до закінчення строку виплати або до змін в законодавстві з урахуванням раніше здійснених виплат, на стягнути з Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Дзержинської районної у місті Кривому Розі ради Дніпропетровської області заборгованість у розмірі 20595,21 грн. із виплати ОСОБА_1 допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку у розмірі не менше прожиткового мінімуму відповідно до ст. 43 ЗУ "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням" з 12.02.2013 року до закінчення строку виплати або до змін в законодавстві з урахуванням раніше здійснених виплат за рахунок коштів Державного бюджету.

Вказане рішення суду було виконано шляхом зарахування грошових коштів лише 30.10.2018 року.

Посилаючись на викладене, позивачка ОСОБА_1 просила суд стягнути на свою користь солідарно з відповідачів Управління праці та соціального захисту населення виконкому Металургійної районної у місті ради, Управління Державної казначейської служби України у місті Кривому Розі Дніпропетровської області, Державної казначейської служби України компенсацію за несвоєчасне виконання зобов`язання у вигляді рішення суду за період з 30.09.2015 року по 30.10.2018 року у розмірі: 8951 грн. 03 коп. - інфляційні втрати, 1906 грн. 04 коп. - 3% річних та 100 000,00 грн. - моральна шкода, всього на загальну суму - 110 857 гривень 07 копійок.

Рішенням Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 07 червня 2019 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з Державної казначейської служби України на користь ОСОБА_1 компенсацію в розмірі 3 відсотків річних за несвоєчасне виконання постанови Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 04 листопада 2014 року на суму 1906 гривень 04 копійок.

Стягнуто з Державної казначейської служби України на користь ОСОБА_1 інфляційні втрати за несвоєчасне виконання постанови Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 04 листопада 2014 року в розмірі 8951 гривень 03 копійок.

Стягнуто з Державної казначейської служби України на користь ОСОБА_1 грошові кошти в рахунок компенсації моральної шкоди в розмірі 2000 гривень 00 копійок шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України.

В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовлено.

Стягнуто з Державної казначейської служби України на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати у розмірі 1108 гривень 57 копійок шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України.

В апеляційній скарзі позивачка ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якої діє адвокат Чернеш Д.С., просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на незгоду з рішенням суду першої інстанції в частині визначеного судом розміру моральної шкоди, який, на її думку, не відповідає глибині понесених нею моральних страждань. На підтвердження доводів апеляційної скарги, позивачкою додано повний текст офіційного перекладу остаточного рішення ЄСПЛ від 15.01.2010 року у справі «Юрій Миколайович Іванов проти України».

При цьому, позивачка зазначила, що новими обставинами, що підлягають встановленню, та доказами, які підлягають дослідженню чи оцінці, є призначення психологічної експертизи для визначення дійсного розміру моральної шкоди, оскільки суд першої інстанції відхилив таке клопотання та в описовій частині рішення протиправно навіть не згадав про ці обставини.

У відзиві на апеляційну скаргу позивачки ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якої діє адвокат Чернеш Д.С., до якого додано докази надсилання копій відзиву та доданих до нього документів іншим учасникам справи, відповідач Управління праці та соціального захисту населення Виконавчого комітету Металургійної районної у місті Кривому Розі радизазначає, що оскаржуване судове рішення є законним та обґрунтованим, в процесі розгляду справи суд не порушив норм ні матеріального, ні процесуального права, а тому рішення суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

В апеляційній скарзі відповідач Державна казначейська служба України просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм матеріального права.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що до спірних правовідносин неможливе застосування ст.625 ЦК України, оскільки між позивачем та органами Казначейства відсутні зобов`язальні або договірні правовідносини, а питання виконання рішення суду врегульовано спеціальними нормативними актами.

Також, відповідач вказує й на те, що за відсутності судового рішення про визнання протиправними дій або бездіяльності державного органу не може вирішуватися питання про відшкодування шкоди, а таке рішення відсутнє.

При цьому, зазначає, що виконання судового рішення відбулося із затримкою не через винні дії Державної казначейської служби України, а у зв`язку з відсутністю коштів на рахунках та наявністю спеціальної процедури, за якою такі кошти зараховуються та виплачуються стягувачам.

Крім того, відповідач вказує на те, що Державна казначейська служба України є неналежним відповідачем у справі, оскільки за шкоду завдану органами місцевого самоврядування держава не відповідає, та стягнення коштів саме з Державної казначейської служби України є незаконним, оскільки це змінює встановлений порядок виплати відповідних коштів.

Відзив на апеляційну скаргу відповідача Державної казначейської служби України не подано.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційних скарг та відзиву на апеляційну скаргу позивачки, за наявними матеріалами справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга позивачки ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якої діє адвокат Чернеш Д.С., підлягає залишенню без задоволення, а апеляційна скарга відповідача Державної казначейської служби України - частковому задоволенню, з наступних підстав.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 04 листопада 2014 року Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд зобов`язав Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Дзержинської районної у місті Кривому Розі ради здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку у розмірі не менше прожиткового мінімуму відповідно до ст.43 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням" з 12.02.2013 року до закінчення строку виплати допомоги по догляду за дитиною або до змін в законодавстві, що регулює виплату цієї допомоги, з урахуванням раніше здійснених виплат (а.с.29-30).

12 січня 2016 року, за поданням державного виконавця ухвалою Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу, змінено спосіб і порядок виконання вказаної постанови суду на підставі якої видано виконавчий лист № 210/5707/13-а від 16.09.2015 року, який видав Дзержинський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області про зобов`язання Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Дзержинської районної у місті Кривому Розі ради здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку у розмірі не менше прожиткового мінімуму відповідно до ст. 43 ЗУ "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням" з 12.02.2013 року до закінчення строку виплати або до змін в законодавстві з урахуванням раніше здійснених виплат, на стягнути з Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Дзержинської районної у місті Кривому Розі ради Дніпропетровської області заборгованість у розмірі 20595,21 грн. із виплати ОСОБА_1 допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку у розмірі не менше прожиткового мінімуму відповідно до ст. 43 ЗУ "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням" з 12.02.2013 року до закінчення строку виплати або до змін в законодавстві з урахуванням раніше здійснених виплат за рахунок коштів Державного бюджету (а.с.14).

30 жовтня 2018 року Державною казначейською службою України здійснено перерахування коштів на користь ОСОБА_1 в сумі 20595,21 грн. (а.с.19).

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що невиконання судового рішення у встановлений законом строк тягне за собою відповідальність у вигляді 3% річних від несплаченої суми, інфляційних витрат та витрат на відшкодування моральної шкоди.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду, так як їх суд першої інстанції дійшов на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилались, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Рішення Європейського суду з прав людини від 26 квітня 2005 року у справі «Сокур проти України» (Sokur v. Ukraine) містить висновок про те, що невиконання судового рішення на користь заявника впродовж тривалого часу є порушенням його права на справедливий судовий розгляд, закріпленого у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Статтею 1291 Конституції України передбачено, що держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно з частиною другою статті 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є не лише договори й інші правочини, а й завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди іншій особі та інші юридичні факти.

Завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди породжує зобов`язання між особою, яка таку шкоду завдала, та потерпілою особою. Залежно від змісту такого зобов`язання воно може бути грошовим або негрошовим.

За змістом статей 524,533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати.

Згідно з частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І "Загальні положення про зобов`язання" книги 5 ЦК України. Відтак, приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України).

Отже, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

Відповідна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 у справі №686/21962/15-ц.

Вищенаведеним спростовуються доводи апеляційної скарги Державної казначейської служби України щодо відсутності правових підстав для застосування до спірних правовідносин ст.625 ЦК України, оскільки між позивачем та органами Казначейства відсутні зобов`язальні або договірні правовідносини.

За таких обставин, суд першої інстанції, вирішуючи спір в цій частині, правильно визначив характер спірних правовідносин і норму права, яка підлягала застосуванню до цих правовідносин, обґрунтовано виходив із того, що у зв`язку із несвоєчасним виконанням рішенням суду на користь позивачки підлягає стягненню компенсація на підставі ст.625 ЦК України.

Крім того, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я (частина перша та пункт 1 частини другої статті 23 ЦК України).

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (частина третя статті 23 ЦК України).

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Колегія суддів вважає доведеним факт завдання шкоди позивачці ОСОБА_1 тривалим невиконанням постанови Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 04 листопада 2014 року та погоджується з визначеним судом розміром її грошової компенсації, зважаючи на наступне.

Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, від 12 липня 2007 року).

Частинами 1 - 3 статті 23 ЦК України та роз`ясненнями, які містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При цьому враховуються вимоги розумності і справедливості.

При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди слід виходити з характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При цьому враховуються вимоги розумності і справедливості.

Зміст понять «розумність» та «справедливість» при визначенні розміру моральної шкоди розкривається і в рішеннях Європейського Суду, який при цьому виходить з принципу справедливої сатисфакції, передбаченої статтею 41 Конвенції. Зокрема, рішеннях «Тома проти Люксембургу», «Калок проти Франції» (2000) та «Недбала проти Польщі», Європейський Суд дійшов висновку, що сам факт визнання порушеного права є адекватним засобом для згладжування душевних страждань і справедливої сатисфакції.

Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш, ніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення.

Задовольняючи позов у частині відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції, обґрунтовано виходив із того, що тривалим невиконанням судовим рішенням позивачу завдано моральну шкоду та правильно визначив її розмір, виходячи із засад розумності та справедливості, з урахуванням тривалості виконання судового рішення, а доводи апеляційної скарги позивачки висновків суду першої інстанції в цій частині не спростовуються.

При цьому, колегією суддів взято до уваги повний текст офіційного перекладу остаточного рішення ЄСПЛ від 15.01.2010 року у справі «Юрій Миколайович Іванов проти України», доданий позивачкою на підтвердження своїх позовних вимог, однак, як зазначалося вище, розмір грошової компенсації моральної шкоди завжди має визначатися індивідуально, а тому викладені в цьому рішенні суду висновки щодо розміру морального відшкодування заявнику ОСОБА_3 не встановлюють таке ж відшкодування для позивачки ОСОБА_1 .

Колегією суддів також перевірено доводи апеляційної скарги позивачки ОСОБА_1 про те, що новими обставинами, що підлягають встановленню, та доказами, які підлягають дослідженню чи оцінці, є призначення психологічної експертизи для визначення дійсного розміру моральної шкоди, оскільки суд першої інстанції відхилив таке клопотання та в описовій частині рішення протиправно навіть не згадав про ці обставини, та встановлено наступне.

Згідно пунктів 6.3., 6.4. розділу 6 Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 08 жовтня 1998 року №53/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України від 26 грудня 2012 року № 1950/5) психологічна експертиза встановлює ті особливості психічної діяльності та такі їх прояви в поведінці особи, які мають юридичне значення та викликають певні правові наслідки.

Основним завданням психологічної експертизи є визначення у підекспертної особи: індивідуально-психологічних особливостей, рис характеру, провідних якостей особистості; мотивотвірних чинників психічного життя і поведінки; емоційних реакцій та станів; закономірностей перебігу психічних процесів, рівня їхнього розвитку та індивідуальних її властивостей.

Пунктом 6.6. Інструкції до орієнтовного переліку питань, що ставляться на вирішення такої експертизи, віднесено питання: чи є ситуація, що досліджується за справою, психотравмувальною для особи (прізвище, ім`я та по батькові)? якщо так, чи завдані особі (прізвище, ім`я та по батькові) страждання (моральна шкода)? чи спричинені особі (прізвище, ім`я та по батькові) страждання (моральна шкода) за умов ситуації (зазначаються умови ситуації), що досліджуються у справі? якщо особі (прізвище, ім`я та по батькові) завдані страждання (моральна шкода), який можливий розмір становить грошова компенсація за завдані страждання (моральну шкоду)?

Метою психологічної експертизи щодо моральної шкоди є встановлення наявності чи відсутності моральних страждань внаслідок протиправних дій або бездіяльності інших осіб; причинного зв`язку між ситуацією спричинення шкоди та стражданнями; встановлення, в чому саме полягають моральні страждання в юридично визначених обставинах; визначення інтенсивності, глибини та тривалості страждань.

Щодо рекомендацій встановлення розміру компенсації моральної шкоди висновки психолога носять імовірний характер та є науковою рекомендацією для визначення можливого розміру компенсації моральної шкоди судом.

Оскільки, питання, яке просила поставити позивачка ОСОБА_1 на вирішення експерта стосувалося саме визначення розміру компенсації моральної шкоди та висновки психолога з цього питання носили б виключно імовірний характер та не мали б правового значення для вирішення спору, Дзержинський районний суд м.Кривого Рогу ухвалою суду від 15 березня 2019 року відмовив останній у призначенні експертизи (а.с. 38), й додаткове викладення цих же обставин й у судовому рішенні по суті спору нормами чинного ЦПК України не передбачено.

Не приймаються колегією суддів й доводи апеляційної скарги відповідача Державної казначейської служби України про те, що останній є неналежним відповідачем у справі, з огляду на наступне.

Так, згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Механізм виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів, прийнятих судами, а також іншими державними органами (посадовими особами), які відповідно до закону мають право приймати такі рішення, визначено Порядком виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2011 року № 845 (далі - Порядок).

Безспірне списання коштів державного бюджету здійснюється казначейством за рахунок і в межах бюджетних призначень, передбачених у державному бюджеті на зазначену мету.

Статтею 43 Бюджетного кодексу України (далі - БК України) встановлено, що при виконанні державного бюджету і місцевих бюджетів застосовується казначейське обслуговування бюджетних коштів. Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, забезпечує казначейське обслуговування бюджетних коштів на основі ведення єдиного казначейського рахунку, відкритого у Національному банку України.

Згідно пунктів 1, 3 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого Указом Президента України № 460/2011 від 13 квітня 2011 року, Державна казначейська служба України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів України. Державна казначейська служба України входить до системи органів виконавчої влади та утворюється для реалізації державної політики у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів. Основними завданнями Державної казначейської служби України є: 1) внесення пропозицій щодо формування державної політики у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів; 2) реалізація державної політики у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів.

Державна казначейська служба України відповідно до покладених на неї завдань: здійснює через систему електронних платежів Національного банку України розрахунково-касове обслуговування розпорядників, одержувачів бюджетних коштів та інших клієнтів, операцій з коштами бюджетів, спільних із міжнародними фінансовими організаціями проектів; здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду (пункт 4 Положення про Державну казначейську службу України).

Згідно з пунктом 8 частини першої статті 7, частини другої статті 23 БК України бюджетні кошти використовуються тільки на цілі, визначені бюджетними призначеннями, які встановлюються законом про Державний бюджет України (рішенням про місцевий бюджет) у порядку, визначеному цим Кодексом.

Статтею 25 БК України установлено, що Державна казначейська служба України здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду. Списання грошових коштів проводиться держказначейством з відповідного казначейського рахунку.

Отже, Державна казначейська служба України є належним відповідачем у справі, однак правильним буде відшкодування позивачі компенсації за затримку виконання рішення суду та моральної шкоди за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України, у зв`язку з чим апеляційна скарга відповідача Державної казначейської служби України підлягає частковому задоволенню, а рішення суду в частині порядку стягнення трьох відсотків річних, інфляційних втрат та моральної шкоди підлягає зміні на підставі п. 3 ч. 1 ст. 309 ЦПК України.

Керуючись ст. ст.. 367, 369, 374, п.п. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 376, ст. ст. 381, 382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу позивачки ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якої діє адвокат Чернеш Дмитро Сергійович - залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу відповідача Державної казначейської служби України - задовольнити частково.

Рішення Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 07 червня 2019 року змінити в частині порядку стягнення трьох відсотків річних, інфляційних втрат та моральної шкоди та зазначити про стягнення на користь ОСОБА_1 трьох відсотків річних у розмірі 1 906,04 гривень, інфляційних втрат у розмірі 8951,03 грн. та моральної шкоди у розмірі 2 000,00 грн. з Державного бюджету України шляхом списання в безспірному порядку з Єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складено 27 листопада 2019 року.

Головуючий:

Судді: