Справа № 127/2966/19
Провадження № 2-о/127/76/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 березня 2019 року Вінницький міський суд Вінницької області

в складі: головуючого судді Луценко Л.В.,

при секретарі судового засідання Помазанові М.О.,

за участю: представника заявника адвоката ОСОБА_1,

представника заінтересованої особи ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Вінниці цивільну справу за заявою ОСОБА_3, за участю заінтересованої особи Управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області про встановлення факту постійного проживання особи на території України станом на 24 серпня 1991 року,-

В С Т А Н О В И В :

Заявник ОСОБА_3 звернувся до суду із заявою про встановлення факту постійного проживання особи на території України станом на 24 серпня 1991 року.

Заявлені вимоги мотивовані тим, що заявник народився 31.12.1974 року у м. Черкеск Ставропольського краю республіки РСФСР. По досягненню вісімнадцятирічного віку заявник отримав паспорт громадянина СРСР та на сьогодні не має іншого, крім нього. З 1999 року по сьогодні заявник знаходиться в місцях позбавлення волі та відбуває покарання у виді довічного позбавлення волі. А тому, паспорт громадянина СРСР знаходиться в матеріалах кримінальної справиі отримати копію останнього не має можливості.

З 1990 року заявник постійно проживав на території України, оскільки з 01.09.1990 року по 01.02.1992 року навчався на денному відділенні Мореходного коледжу технічного флоту Національного університету «Одеська ОСОБА_4» та проживав у гуртожитку.

З вересня 1995 року по серпень 1999 року працював по найму різноробочим у кооперативі «Червона зірка» і проживав у службовому приміщенні на території кооперативу за адресою: вул. Гаршина, 9, м. Одеса.

Заявник має двох рідних сестер ОСОБА_5 та ОСОБА_6, які являються громадянками України.

Мати заявника ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, 19.05.2005 року отримала тимчасову посвідку на постійне проживання на території України і до дня смерті, тобто до 14.01.2018 року, постійно проживала на території України у м. Одеса. Батько заявника ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2, 17.11.2004 року отримав тимчасову посвідку на постійне проживання на території України і до дня смерті, тобто до 17.12.2018 року, постійно проживав на території України у м. Одеса.

Враховуючи порядок отримання паспорта громадянина України і підстави для набуття громадянства України заявник вимушений звертатись до суду з даною заявою про встановлення факту постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року, що є необхідним для подальшого прийняття заінтересованою особою рішення про встановлення належності заявника до громадянства України та отримання ним паспорта громадянина України.

В судовому засіданні представник заявника адвокат ОСОБА_1 заявлені вимоги підтримав у повному обсязі та просив суд останні задовольнити з підстав, зазначених у заяві (а.с.28-30), відповіді на відзив (а.с.59-60).

В судовому засіданні представник заінтересованої особи Управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області за довіреністю ОСОБА_2 заявлені вимоги не визнав та просив в задоволенні останніх відмовити з мотивів, викладених у відзиві на заяву (а.с.29-31) та запереченні на відповідь на відзив (а.с.52-55).

Заслухавши пояснення сторін, показання свідка ОСОБА_5, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази по справі в їх сукупності, суд вважає, що в задоволенні заяви слід відмовити з наступних підстав.

Так, в судовому засіданні достовірно встановлено, що заявник ОСОБА_3 народився 31.12.1974 року у м. Черкеск Ставропольського краю республіки РСФСР, згідно свідоцтва про народження серії І-ГН №417423, виданого міським ЗАГС року у м. Черкеск Ставропольського краю республіки РСФСР (а.с.12).

Також, в матеріалах справи міститься копія паспорта громадянина ОСОБА_9 Федерації серії ХІІ-ГН №549771, який заявник отримав 25.02.1992 року на території ОСОБА_9 Федерації (а.с.35). Суд звертає увагу, що незважаючи на те, що заявнику видано паспорт громадянина СРСР зразка 1974 року, на титульній сторінці останнього зазначено, що заявник являється громадянином ОСОБА_9 Федерації згідно Закону РФ «О гражданстве» від 28.11.1991 року, 25.02.1992 року також здійснена реєстрація місця проживання останнього на території ОСОБА_9 Федерації, а тому є всі достатні підстави вважати, що заявник являється громадянином ОСОБА_9 Федерації, що також знайшло своє відображення у вироці Одеського обласного суду від 11.04.2001 року, де зазначено, що заявник є уродженцем ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_10, громадянином ОСОБА_10 (а.с.72-88).

Звертаючись до суду із даною заявою заявник зазначав, що факт постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року йому необхідно встановити для набуття громадянства України за територіальним походженням.

Встановлення факту постійного проживання на території України на момент проголошення незалежності України або набрання чинності Законом України «Про громадянство України» від 18.01.2001 року є підставою для оформлення належності до громадянства України відповідно до пунктів 1, 2 частини першої статті 3 цього Закону, згідно яких громадянами України є: усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України; особи, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності Законом України «Про громадянство України» (13 листопада 1991 року) проживали в Україні і не були громадянами інших держав. Особи, зазначені у пункті 1 частини першої цієї статті, є громадянами України з 24 серпня 1991 року, зазначені у пункті 2 - з 13 листопада 1991 року.

При цьому питання встановлення, оформлення та перевірки належності до громадянства України, прийняття до громадянства України, оформлення набуття громадянства України, припинення громадянства України, скасування рішень про оформлення набуття громадянства України, а також процедури подання цих документів та провадження за ними врегульовано, крім Закону України «Про громадянство України», також Указом Президента України №215/2001 від 27.03.2001 року «Питання організації виконання Закону України «Про громадянство України», яким затверджений Порядок провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень».

Відповідно до положень Закону України «Про громадянство України» та вищезазначеного Порядку заявник повинен, зокрема, подати документи, що підтверджують народження заявника на території України чи постійне проживання на ній, або підтверджують родинні відносини з такою особою, або рішення суду.

Статтею 1 Закону України «Про громадянство України» визначено поняття «безперервне проживання на території України» та «проживання на території України на законних підставах», а саме: «проживання на території України на законних підставах» - проживання в Україні іноземця чи особи без громадянства, які мають у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року відмітку про постійну чи тимчасову прописку на території України, або зареєстрували на території України свій національний паспорт, або мають посвідку на постійне чи тимчасове проживання на території України, або їм надано статус біженця чи притулок в Україні; «безперервне проживання на території України» - проживання в Україні особи, якщо її разовий виїзд за кордон у приватних справах не перевищував 90 днів, а в сумі за рік - 180 днів.

Порядок провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затверджений Указом Президента України №215/2001 від 27.03.2001 року в редакції від 27.06.2006 року №588/2006 (далі - Порядок), передбачає, що для оформлення набуття громадянства України за територіальним походженням відповідно до пункту 1 статті 8 Закону України «Про громадянство України» особа, яка постійно проживала до 24 серпня 1991 року на території, що стала територією України відповідно Закону України «Про правонаступництво України», або на інших територіях, що входили під час постійного проживання особи до складу Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР) (частина 1 статті 8 Закону), подає до відповідного органу заяву про набуття громадянства України за територіальним походженням, зобов'язання припинити іноземне громадянство для іноземців, а також документ, що підтверджує факт постійного проживання особи на зазначених територіях. При цьому при вирішенні питання про обґрунтованість заявленої вимоги суду, крім перевірки та встановлення факту постійного проживання особи на території України станом на 24 серпня 1991 року, необхідно встановити той факт, що заявник подав до компетентного органу зобов'язання припинити іноземне громадянство письмово оформлену заяву іноземця про те, що в разі набуття громадянства України він припинить громадянство (підданство) іншої держави або громадянства (підданств) інших держав і протягом двох років з моменту набуття ним громадянства України подасть документ про припинення громадянства (підданства) іншої держави або громадянств (підданств) інших держав до органу, що видав йому тимчасове посвідчення громадянина України (абзац 12 статті 1 Закону України «Про громадянство України»).

Відповідно до частини 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини 1, 2 статті 77 ЦПК України).

Згідно з частиною 2 статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частини 1, 6 статті 81 ЦПК України).

Встановивши фактичні обставини справи, суд дійшов обгрунтованого висновку, що заявником не надано належних та допустимих доказів, які б свідчили про його постійне проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року.

Так, з письмових доказів, які були надані заявником суду, зокрема довідки, виданої Національним університетом «Одеська морська академія» від 09.07.2018 року №ВК №29, вбачається, що заявник навчався в Одеському морехідному коледжі технічного флоту з 01.09.1990 року по 01.02.1992 року (а.с.5). Разом з тим, слід зазначити, що, оскільки юридичне значення в даному випадку має проживання заявника на території України саме станом на 24 серпня 1991 року, то, зважаючи, що дата «24.08.1991 року» припадає на літні канікули, вказана довідка не може слугувати доказом, який би підтверджував перебування заявника на території України під час канікул, а саме 24.08.1991 року, оскільки навчання у навчальних закладах розпочинається з 01 вересня.

В той час, як довідка Дачно-будівельного кооперативу «Червона зірка» №7 від 22.12.2018 року, зі змісту якої прослідковується, що в період часу з вересня 1995 року по серпень 1999 року заявник працював по найму різноробочим в дачно-будівельному кооперативі «Червона зірка» за адресою: м. Одеса, вул. Гаршина, 9, та використовував для постійного житла службове приміщення на території дачно-будівельного кооперативу «Червона зірка» за адресою: м. Одеса, вул. Гаршина, 9 (а.с.6); свідоцтва про смерть батьків заявника, згідно яких вбачається, що останні проживали на території України та померли у м.Одеса (а.с.7-8); копії посвідків на постійне проживання батьків заявника, згідно яких прослідковується, що останні з 2004 року (батько) та з 2005 року (мати) постійно проживали на території України (а.с.9-10); копії паспортів сестер заявника ОСОБА_11 та ОСОБА_5, які являються громадянками України (а.с.15-16, 17-19), не підтверджують постійне проживання заявника на території України у спірний період станом на 24 серпня 1991 року.

Що ж стосується показань в судовому засіданні свідка ОСОБА_5, яка доводиться рідною сестрою заявнику, то показання останньої не є достанім доказом для встановлення факту постійного проживання заявника на території України на момент проголошення її незалежності, їх зміст з абсолютною переконливістю не доводить факту проживання заявника станом на 24 серпня 1991 року на території України.

Окрім того, матеріали справи не містять доказів звернення заявника до компетентного органу із заявою про те, що в разі набуття громадянства України він припинить громадянство (підданство) іншої держави, що свідчить про недотримання процедури, визначеної Порядком.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що заявлені вимоги не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, а відтак в задоволенні останніх слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.7, 10, 76-82, 89, 133, 263-265, 273, 293, 315, 319, 354 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

В задоволенні заяви ОСОБА_3, за участю заінтересованої особи Управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області про встановлення факту постійного проживання особи на території України станом на 24 серпня 1991 року, - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Заявник: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, місце перебування ДУ «Вінницька установа виконання покарань №1», що знаходиться за адресою: вул. Брацлавська, 2, м. Вінниця, 21100.

Заінтересована особа: Управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області, , місцезнаходження за адресою: вул. Пирогова, 4, м. Вінниця, 21018.

Повне рішення суду складено 20.03.2019 року.

Суддя: