Номер провадження: 22-ц/813/3031/19
Номер справи місцевого суду: 2-2815/11
Головуючий у першій інстанції Куриленко О.М.
Доповідач Ващенко Л. Г.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.11.2019 року м. Одеса

Колегія суддів Одеського апеляційного суду у складі:

головуючого - судді Ващенко Л.Г.

суддів - Вадовської Л.М., Колеснікова Г.Я.,

за участі секретаря - Чепрас А.І.

з участю: представника ОСОБА_1, представника акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк»

розглянула у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 08 червня 2017 року про тимчасове обмеження у праві виїзду боржника за межі України (одноособово суддя Куриленко О.И.) у цивільній справі за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ІІ. ОПИСОВА ЧАСТИНА

07.06.2017 року головний державний виконавець Першого Київського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління Головного територіального управління юстиції в Одеській області Алієв А.Т. (далі-держвиконавець ВДВС) звернувся із поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон без вилучення паспорта громадянина України для виїзду за кордон ОСОБА_1 до виконання зобов`язань, покладених на нього рішеннями Київського районного суду м. Одеси по справі № 2-5839/10 від 18.11.2011 року; №2-2815/11 від 04.02.2012 року та №520/478,8/16-ц від 22.11.2016 року про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості на загальну суму 2 311 037,56 грн.

Посилаючись на те, що з 2016 року відкрито виконавче провадження про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (далі-Банк), копія постанови про відкриття виконавчого провадження надіслана боржнику, однак останній рішення суду досі не виконав, держвиконавцем ВДВС розпочато примусове виконання рішень, яке станом на червень 2017 року не виконане, фактом ухилення у даному випадку є не реагування боржника на законні вимоги держвиконавця, відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» (далі-Закон), держвиконавець просив про задоволення подання.

Подання розглянуто за відсутності держвиконавця ВДВС і боржника.

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 08.06.2017 року подання держвиконавця ВДВС задоволено, суд тимчасово обмежив у праві виїзду за кордон без вилучення паспорта громадянина України для виїзду за кордон ОСОБА_1 до виконання зобов`язань, покладених на нього рішеннями Київського районного суду м. Одеси по справі № 2-5839/10 від 18.11.2011 року; №2-2815/11 від 04.02.2012 року та №520/478,8/16-ц від 22.11.2016 року про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості у розмірі 2 311 037,56 грн.

ОСОБА_1 не погодився з ухвалою суду від 08.06.2017 року і подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду від 08.06.2017 року скасувати, постановити нову про відмову у задоволенні подання,посилаючись на порушення судом норм

матеріального і процесуального закону.

Апеляційна скарга ОСОБА_1 зазначає:

Під час розгляду подання про тимчасове обмеження йому у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документу, 08.07.2017 року, він присутній не був.

Висновки суду про те, що він не реагував на законні вимоги державного виконавця не відповідають дійсності, оскільки 28.04.2017 року, через представника, він подав керівнику ВДВС клопотання із поясненням всіх обставини примусового виконання рішень на користь Банка, зокрема, він зазначав, що автомобіль Опель-Сінтра № НОМЕР_1 та автомобіль Мерседес-Бенц № НОМЕР_2 , які належать йому на праві власності, незаконно знаходяться у стягувача - Банка.

Матеріали подані до виконавчого провадження № 50223597 свідчать про незаконне вилучення посадовими особами Банка його майна у вигляді автомобілів.

За даними фактами порушені кримінальні провадження №0000242 від 29.11.2012 року за ч. 2 ст. 190 КК України та №009445 від 02.08.2013 року за ч. 1 ст. 190 КК України.

Зазначені обставини свідчать про відсутність у нього наміру не виконувати будь-які судові рішення, а також про те, що стягувач - Банк, сам не бажає виконувати судові рішення, приховує від ДВС майно боржника ОСОБА_1 , вартість якого була достатньою длявирішення майнових питань між ОСОБА_1 та Банком, які виникли ще у 2011 році.

У порушення ст. 18 Закону, держвиконавець ВДВС, належним чином не розглянув клопотання від 28.04.2017 року, не надав правову оцінку поданим документам та судовим рішенням і незаконно звернувся до суду подання про тимчасове обмеження у праві виїзду.

ІІІ. МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Суд першої інстанції, задовольняючи подання і тимчасово обмежуючи ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України виходив з того, що надані держвиконавцем ВДВС матеріали свідчать про те, що боржник ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього рішеннями Київського районного суду м. Одеси у справі № 2-5839/10 від 18.11.2011 року; №2-2815/11 від 04.02.2012 року та №520/478,8/16-ц від 22.11.2016 року, що є підставою для тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України (а.с.117,118).

Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції з таких підстав.

Питання про тимчасове обмеження боржника - фізичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням виконавчого органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця. Суд негайно розглядає подання без виклику чи повідомленням сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного виконавця (ст. 377-1 ч. ч. 1,2 ЦПК України у редакцій, чинній на час прийняття ухвали).

Виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний: у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням (ст. 11 ч.2 п.18 Закону України «Про виконавче провадження» у редакції, чинній на час прийняття ухвали).

Право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадку, коли він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом, - до виконання зобов`язань або сплати заборгованості за сплати аліментів (ст. 6 ч.1 п.5 Закону України «Про порядок виїзду з України та в`їзд в Україну»).

Наведене свідчить про те що тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України застосовується лише у разі доведення факту ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб).

З матеріалів справи вбачається наступне.

14.03.2016 року держвиконавцем ВДВС відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2-2815/11, виданого 02.04.2012 року Київським районним судом м. Одеси про стягнення з ОСОБА_1 на користь Банка 16 079,73 гривень (а.с. 112, т. 1).

07.12.2016 року держвиконавцем ВДВС відкрито виконавче провадження з примусового виконання судового наказу № 520/4788/16-ц, виданого 22.11.2016 року Київським районним судом м. Одеси про стягнення з ОСОБА_1 на користь Банка 1 666 268,75 гривень (а.с. 111, т. 1).

До подання на підтвердження факту ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього судовими рішеннями держвиконавець ВДВС додав: облікову картку на заведене виконавче провадження; довідку про місце реєстрації ОСОБА_1 ; довідку про те, що ОСОБА_1 не перебуває на обліку ДПІ та ПФУ; постанову про зупинення виконавчого провадження за виконавчим листом № 2-2815/11 від 02.04.2012 року; довідку про реєстрацію транспортних засобів за ОСОБА_1 ; пояснення ОСОБА_1 від 26.04.2016 року; заяви стягувача про відкриття виконавчого провадження, виконавчі листи і відомості з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с. 99-113, т. 1).

При цьому, із постанови про зупинення ВП № 50606448 вбачається, що 29.06.2016 року зупинено виконавче провадження з виконання виконавчого листа № 2-2815/11, виданого 02.04.2012 року Київським районним судом м. Одеси про стягнення з ОСОБА_1 на користь Банка 16 079,73 гривень, із посиланням на наявність постанови держвиконавця про розшук транспортних засобів боржника, до розгляду справи по суті (а.с.103 т.1).

Матеріали подання держвиконавця ВДВС від 07.06.2017 року не містять відомостей про відновлення виконавчого провадження з виконання виконавчого листа № 2-2815/11, виданого 02.04.2012 року Київським районним судом м. Одеси про стягнення з ОСОБА_1 на користь Банка 16 079,73 гривень у період з червня 2016 року по червень 2017 року.

За таких обставин, якщо ВП № 50606448, станом на червень 2017 року не було відновлено, відсутні будь-які підстави для ствердження про ухилення боржника від виконання судового рішення, під час зупинення виконавчого провадження.

З матеріалів справи вбачається, що 26.04.2017 року, боржник звернувся із поясненнями щодо транспортних засобів, розшук яких оголосив держвиконавець ВДВС, які подані його представником 28.04.2017 року на ім`я керівника ВДВС, в яких йдеться про те, що автомобіль Опель-Сінтра № НОМЕР_1 та автомобіль Мерседес-Бенц № НОМЕР_2 , які належать ОСОБА_1 на праві власності, знаходяться у стягувача - Банка (а.с.105 т.1).

Обставини щодо перебування зазначеного рухомого майна у стягувача - Банка, підтверджуються письмовими доказами, які, за клопотанням боржника і його представника, долучені до матеріалів справи судом апеляційної інстанції (а.с. 11,47,50-61,65,86 т.2).

Суд першої інстанції, 08.06.2017 року, вирішуючи подання держвиконавця ВДВС по суті, шляхом витребування і дослідження матеріалів виконавчого провадження, належним чином не з`ясував обставини зупинення виконавчого провадження, а також відновлення виконавчого провадження № 50606448, не надав належної оцінки поясненням боржника стосовно перебування майна боржника у стягувача, у зв`яґзку з чим дійшов неправильного висновку про ухилення боржника від виконання зобов`язань під час примусового виконання судових рішень.

Вирішуючи питання про тимчасове обмеження особи у праві виїзду за межі України, суд має з`ясувати чи дійсно боржник свідомо ухилявся від виконання зобов`язань.

Приєднані до матеріалів подання держвиконавця ВДВС заяви стягувача про відкриття виконавчого провадження, постанови про відкриття виконавчого провадження, довідки про те, що боржник не перебуває на обліку ДПІ та ПФУ, - не є достатніми доказами для висновку про доведеність факту ухилення ОСОБА_1 від виконання зобов`язань за рішеннями суду.

Сам по собі факт обізнаності ОСОБА_1 про наявність виконавчого провадження, «не реагування боржника на законні вимоги держвиконавця» (а.с.99 т.1 зворот), не є підставою для ствердження, що ОСОБА_1 , станом на червень 2017 року, свідомо ухилявся від виконання рішень суду.

Наявність у боржника заборгованості перед стягувачем, також не є беззаперечною підставою для тимчасового обмеження особи у праві виїзду за межі України.

Питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України є оціночним поняттям і доведення факту ухилення боржника від виконання зобов`язання покладається на держвиконавця, який ініціює питання встановлення тимчасового обмеження у виїзді за межі України.

Матеріали подання не містять жодного належного, допустимого і достатнього доказу на підтвердження факту свідомого ухилення ОСОБА_1 від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням суду.

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права (ст. 376 ч. 1 п.п.1-4 ЦПК України).

Приймаючи до уваги, що станом на час прийняття судом першої інстанції постанови про задоволення подання матеріали справи не містили належних, допустимих і достатніх доказів на підтвердження факту свідомого ухилення ОСОБА_1 від виконання зобов`язань, покладених на нього судовими рішеннями, суд неповно з`ясував обставини справи, висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи, ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню з прийняттям нового судового рішення про відмову у задоволенні подання.

ІV. РЕЗОЛЮТИВНА ЧАСТИНА

Керуючись ст. ст. 367, 374 ч.1 п.2, 376 ч.1 п.п.1-4, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 08 червня 2017 року про тимчасове обмеження у праві виїзду боржника за межі України - скасувати.

Відмовити Київському відділу державної виконавчої служби м. Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області у задоволенні подання про тимчасове обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови суду апеляційної інстанції складено 27.11.2019 року.

Судді Одеського апеляційного суду Л.Г. Ващенко

Л.М. Вадовська

Г.Я. Колесніков