Справа № 638/8896/19
Провадження № 2/638/3647/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

06.12.2019 Дзержинський районний суд м. Харкова у складі:

головуючої судді Штих Т.В.,

за участю секретаря Вакула І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми, -

встановив:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до суду із вказаною позовною заявою, якою просив суд стягнути із відповідача, ОСОБА_2 на його користь декілька сум заборгованостей, а саме: основна заборгованість в сумі 674672,5 грн. (шістсот сімдесят чотири тисячі шістсот сімдесят дві гривні 50 копійок); проценти за користування грошовими коштами в сумі 249'009,42 грн. (двісті сорок дев`ять тисяч дев`ять гривень 42 коп.); 3% річних в сумі 47'522,79 грн. (сорок сім тисяч п`ятсот двадцять дві гривні 79 копійок); інфляційні втрати (індекс інфляції) в сумі 190'999,64 грн. (сто дев`яносто тисяч дев`ятсот дев`яносто дев`ять гривень 00 копійок), штраф в сумі 150000,00 грн. (сто п`ятдесят тисяч гривень 00 копійок)

Стягнути з Відповідача ОСОБА_2 судові витрати.

В обґрунтування заявлених вимог позивачем вказано про те, що 03.02.2014 між ОСОБА_1 , як Позикодавцем, та ОСОБА_2 , як Позичальником, було укладено договір позики, відповідно до умов якого Відповідачка отримала від Позивача грошові кошти в сумі 199825,00 грн. (сто дев`яносто дев`ять тисяч вісімсот двадцять п`ять гривень 00 копійок).

Відповідно до абз. 1 п. 1 Договору позики позикодавець передав у власність Позичальника 199825,00 грн. (сто дев`яносто дев`ять тисяч вісімсот двадцять п`ять гривень 00 копійок), що на момент укладення договору позики за офіційним курсом НБУ (799,30 грн. за 100 доларів США) еквівалентно сумі 25000 (двадцять п`ять тисяч) доларів США, а Позичальник прийняла ці кошти і зобов`язується повернути Позикодавцю суму грошових коштів, еквівалентну 25000 (двадцяти п`яти тисячам) доларів США згідно офіційного курсу НБУ на дату повернення грошових коштів, але не пізніше 03 лютого 2017 року.

Згідно абз. 3 п. 1 Договору позики якщо позичальник не виконає свої зобов`язання відповідно до абзацу 1 цього пункту Договору сума заборгованості розраховується відповідно до офіційного курсу НБУ, який буде встановлений на 03 лютого 2017 року.

У відповідності до п.п. 2.1. п. 2 Договору позики позичальник стверджує наступне: зазначені в п. 1 цього Договору кошти (валютні цінності) я отримала від Позикодавця в день підписання цього Договору, та підписанням цього договору підтверджую факт отримання мною грошових коштів у повному обсязі.

Пунктом 10 Договору позики встановлено наступне: з огляду на підтверджений Позичальником в підп. 2.1 п. 2 цього Договору факт, цей Договір є укладеним з моменту підписання його Сторонами.

Отже, між Позивачем та Відповідачем було укладено договір позики відповідно до якого Відповідачка отримала від Позивача у власність грошові кошти в сумі 199825,00 грн. (сто дев`яносто дев`ять тисяч вісімсот двадцять п`ять гривень 00 копійок), що на момент укладення договору позики за офіційним курсом НБУ еквівалентно сумі 25000 (двадцять п`ять тисяч) доларів США, які зобов`язувалась повернути не пізніше ніж 03.02.2017 року.

Однак, у встановлений договором строк Відповідачка грошові кошти ані повністю ані частково не повернула, та до сьогоднішнього часу уникає зустрічей з Позивачем. Причин невиконання своїх зобов`язань Позивачу не повідомляє.

У судове засідання Позивач не з`явився, представник позивача надав заяву, в якій просив розглядати справу за його відсутності, вказав, що позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечує.

Відповідачка у судове засідання жодного разу не з`явилася, про дату, час та місце повідомлявся у встановленому законом порядку, про причини неявки суд не повідомлено, відзив на позовну заяву не надавався.

За таких обставин, суд розглядає справу в заочному порядку.

Вивчивши матеріали цивільної справи, суд вважає, що вказані позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

У відповідності до ст. ст. 13, 81 ЦПК України суд розглядає справу не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

За змістом ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд зокрема вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати.

Статтями 12, 13, 77 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, згідно з якими кожна сторона повинна довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а суд розглядає справу в межах заявлених вимог і вирішує справу на підставі наданих доказів. Даний принцип полягає у прояві в змагальній формі ініціативи та активності осіб, які беруть участь у справі. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин даної справи. Сторони зобов`язані визначити докази, на які вони посилаються, як на підставу своїх вимог та заперечень, і довести обставини, якими вони обґрунтовують ці вимоги й заперечення.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь - які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці данні встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко-і відеозаписів, висновків експертів.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України - кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Згідно ст. 10-13 ЦПК України - суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Суд застосовує норми права інших держав у разі, коли це передбачено законом України чи міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. Суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Судом встановлено, що між Позивачем та Відповідачем 03.02.2014 було укладено договір позики відповідно до якого Відповідачка отримала від Позивача у власність грошові кошти в сумі 199825,00 грн. (сто дев`яносто дев`ять тисяч вісімсот двадцять п`ять гривень 00 копійок), що на момент укладення договору позики за офіційним курсом НБУ еквівалентно сумі 25000 (двадцять п`ять тисяч) доларів США, які зобов`язувалась повернути не пізніше ніж 03.02.2017 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України за договором позики на позичальникові лежить обов`язок повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.

Згідно із ч.2 ст.1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до ч.ч. 1-2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового оборогу або інших вимог, що звичайно ставляться.

Під виконанням зобов`язань розуміють вчинення кредитором і боржником дій зі здійснення прав та виконання обов`язків, що випливають із зобов`язання.

Недотримання таких вимог призводять до порушення зобов`язань. Зобов`язання вважається порушеним у випадку або повного його невиконання, або неналежного виконання, тобто виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (ст. 610 ЦК України).

Відповідно до положень ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання: сплата неустойки: відшкодування збитків та моральної шкоди.

При цьому, перелік правових наслідків, вказаних у статті 611 ЦК України не є вичерпним.

В свою чергу, відповідно до ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

В силу ч. 1 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови що визначені законом як істотні або с необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї сторони має бути досягнуто згоди.

Статтею 533 ЦК України передбачено, що грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Ця норма кореспондується із приписами статті 524 ЦК України, згідно з якою зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.

Отже, положення чинного законодавства хоч і передбачають обов`язковість застосування валюти України при здійсненні розрахунків, але при цьому не містять заборони визначення грошового еквіваленту зобов`язань в іноземній валюті.

Відтак, коригування заборгованості, в основі якого лежить зміна курсової різниці (зміна курсу гривні стосовно долара), не суперечить чинному законодавству України.

Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 6 ЦК України сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд.

Як встановлено статтею 627 ЦК України, сторони договору є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору. Таким чином, умови договору поруки повністю відповідають загальним засадам цивільного законодавства щодо свободи договору.

Також слід зазначити, що статтею 204 ЦК України закріплено презумпцію правомірності правочину. Відповідно до вказаної ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Отже, враховуючи умови Договору Відповідачка зобов`язана була повернути Позивачу грошові кошти в сумі еквівалентній 25000 (двадцяти п`яти доларів США) за офіційним курсом НБУ не пізніше 03.02.2017 року.

Станом на 03.02.2017 року було встановлено наступний офіційний курс НБУ 2698,69 грн. за 100 доларів США.

Таким чином, з урахуванням приписів абз. 3 п. 1 Договору позики, розмір основної заборгованості становить 674672,5 грн. (шістсот сімдесят чотири тисячі шістсот сімдесят дві гривні 50 копійок).

У відповідності до п.п. 2.3. п. 2 Договору позики за недотримання цієї умови або порушення строку її виконання я зобов`язана сплатити на користь Позикодавця штраф в сумі 150 000 (сто п`ятдесят тисяч) грн. 00 коп.

Таким чином, Позивач має право на стягнення з Відповідачки штрафу в розмірі 150000 грн. (сто п`ятдесят тисяч) гривень, у відповідності до умов п.п. 2.3. п. 2 Договору позики, за невиконання умов договору.

Також, відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Таким чином, з урахуванням приписів статті 1048 ЦК України, Позивач має право на стягнення процентів від суми позики на рівні облікової ставки Національного банку України.

Згідно розрахунку, який надано Позивачем, розмір процентів що підлягає сплаті, становить 249'009,42 грн. (двісті сорок дев`ять тисяч дев`ять гривень 42 коп.).

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, Позивач має право вимагати з Відповідачки сплати також 3% річних та індексу інфляції. Згідно з розрахунком, наданим Позивачем, розмір 3% річних становить 47'522,79 грн. (сорок сім тисяч п`ятсот двадцять дві гривні 79 копійок). Відповідно до розрахунку, наданого Позивачем, розмір індексу інфляції становить 190'999,64 грн. (сто дев`яносто тисяч дев`ятсот дев`яносто дев`ять гривень 00 копійок).

Таким чином, оцінивши докази у їх сукупності, оскільки відповідач у встановлений строк не повернув взяті ним у позику грошові кошти, тобто не виконав зобов`язання належним чином відповідно до умов договору позики, суд прийшов до висновку про обґрунтованість пред`явленого позову та задоволення його у повному обсязі.

Керуючись ст. 4, 12, 13, 81, 263, 265, ч. 6 ст. 259, ст. 268, 280-282, 351, 352, 355 ЦПК України, ст.545, 625, 1046, 1047, 1050 ЦК України, суд,-

вирішив:

Позовну заяву ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 ) до ОСОБА_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 ) - задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 ) грошові кошти в загальній сумі 1312204,35 грн. (один мільйон триста дванадцять тисяч двісті чотири гривні 35 копійок), які складаються з наступного: основна заборгованість в сумі 674672,5 грн. (шістсот сімдесят чотири тисячі шістсот сімдесят дві гривні 50 копійок); проценти за користування грошовими коштами в сумі 249'009,42 грн. (двісті сорок дев`ять тисяч дев`ять гривень 42 коп.); 3% річних в сумі 47'522,79 грн. (сорок сім тисяч п`ятсот двадцять дві гривні 79 копійок); інфляційні втрати (індекс інфляції) в сумі 190'999,64 грн. (сто дев`яносто тисяч дев`ятсот дев`яносто дев`ять гривень 00 копійок), штраф в сумі 150000,00 грн. (сто п`ятдесят тисяч гривень 00 копійок).

Стягнути з ОСОБА_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 ) суму судового збору в розмірі 9605,00 грн. (дев`ять тисяч шістсот п`ять гривень 00 копійок).

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Відповідно ч.3 ст.354 ЦПК України строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його складення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя Штих Т.В.