Троїцький районний суд Луганської області
Справа № 433/256/18
Провадження №2/433/13/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.11.2019 року

Троїцький районний суд Луганської області в складі:

головуючого судді Суського О.І.,

з участю секретаря судового засідання Нехаєва В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт. Троїцьке цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , яку представляє ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування моральної та майнової шкоди, завданої кримінальним правопорушенням,

встановив:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 про відшкодування моральної та майнової шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, підставу якого в подальшому змінила та в обґрунтування якого зазначила, що 25 серпня 2016 року, близько 21 години 30 хвилин, відповідач, будучи в стані алкогольного сп`яніння, керуючи автомобілем марки ВАЗ 2103, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись по вул. Слобожанська в с. Покровське Троїцького району Луганської області, під час вибору швидкості руху не врахував дорожню обстановку та, як наслідок, не впорався з керуванням та допустив виїзд на смугу зустрічного руху, де допустив зіткнення з автомобілем марки ВАЗ 2106, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_4 , який рухався в зустрічному напрямку та в якому знаходилась вона та інші пасажири ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 . Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди їй, згідно висновку судово-медичної експертизи № 151 від 17.10.2016, спричинені тілесні ушкодження: закритий перелом нижньої третини грудей, закритий перелом шийки лівої стегнової кістки, які відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, за критерієм розладу здоров`я біль 21 дня, пов`язаного з відповідними термінами зарощення кісткової тканини, та тілесне ушкодження у вигляді забійної рани правої гомілки, які відносяться до легких тілесних ушкоджень з короткотривалим розладом здоров`я. Вироком Троїцького районного суду Луганської області від 10.04.2017, відповідача визнано винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України та призначено покарання у вигляді 3 років обмеження волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 2 роки. На підставі ст. 75 КК України відповідача звільнено від відбування покарання з іспитовим строком на 2 роки. 08 листопада 2016 року в Луганській обласній клінічній лікарні їй була проведена операція: тотальне ендопротезування лівого кульшового суглобу комбінованим імплантом. Вказаний імплант було придбано у ФОП ОСОБА_8 за 86400,00 грн., з комісією за послуги банку в сумі 864,00 грн., через відділення Приватбанку. Крім того, вона проходила лікування в хірургічному відділенні Троїцького ТМО, в ортопедо-травматологічному відділенні Луганської обласної клінічної лікарні м. Сєвєродонецьк, де їй було призначене лікування і витрати на яке склали 105162,22 грн. З 29 грудня 2016 року по 01 січня 2018 року, їй була встановлена друга група інвалідності. При повторному переогляді 16.03.2018 вона визнана інвалідом ІІІ групи безстроково. Крім того, неправомірними діями відповідача їй було завдано моральну шкоду, яку вона оцінює у 150000,00 грн. та яка полягає у душевних стражданнях, яких вона зазнала, що призвели до втрати здатності та можливості здійснювати основні компоненти в повсякденному житті, поставили її в невигідне становище в порівнянні зі здоровими людьми та обмежили її можливості на соціальному рівні (нездатність в повному обсязі до самообслуговування, до самостійного проживання, потреба в постійній сторонній допомозі та залежність від інших осіб). На підставі викладеного, просить стягнути з відповідача матеріальну шкоду в розмірі 105162,22 грн., що складається з витрат на медичне обстеження, медичні препарати, придбання гібридного ендопротезу кульшового суглобу та на проведення операції по тотальному ендопротезуванню лівого кульшового суглобу комбінованим імплантом, та спричинену моральну шкоду в розмірі 150000,00 грн.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, суду надав заяву про розгляд справи без його участі. На задоволенні позовних вимог наполягає в повному обсязі.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, суду надав заяву про розгляд справи без його участі та відзив на позовну заяву, згідно якого з позовними вимогами не згодний та просить відмовити в їх задоволенні.

Виходячи з вищевикладеного, а також положень ч.3 ст.211 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), суд вважає, що судовий розгляд справи можливий за відсутності осіб, які беруть участь у справі.

У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть учать у справі, у відповідності до вимог ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічними засобами не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає можливим задовольнити частково позовні вимоги з наступних підстав.

Згідно зі статтею 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до частин 3, 4 статті 12, частин 1, 2 статті 13 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судовим розглядом встановлено, що 25 серпня 2016 року, близько 21 години 30 хвилин, ОСОБА_3 , будучи в стані алкогольного сп`яніння, керуючи технічно справним автомобілем марки ВАЗ 2103, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись по вул. Слобожанська в с. Покровське Троїцького району Луганської області, в порушення п. 12.1 ПДР України, під час вибору швидкості руху не врахував дорожню обстановку та, як наслідок, не впорався з керуванням та допустив виїзд на смугу зустрічного руху, де допустив зіткнення з автомобілем марки ВАЗ 2106, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_4 , який рухався в зустрічному напрямку та в якому знаходилась пасажири ОСОБА_5 , ОСОБА_7 , ОСОБА_6 , ОСОБА_1 .

Згідно з частиною 6 статті 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

10 квітня 2017 року за результатами розгляду кримінального провадження №0000329 відносно ОСОБА_3 , обвинуваченого у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, Троїцьким районним судом Луганської області було ухвалено вирок, згідно з яким ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, та призначено йому покарання у вигляді 3 років обмеження волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 2 роки; на підставі ст. 75 КК України ОСОБА_3 звільнено від відбування покарання у вигляді обмеження волі з іспитовим строком на 2 роки (т.2 а.с. 15).

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_1 , згідно висновку судово-медичної експертизи № 151 від 17.10.2016, спричинені тілесні ушкодження: закритий перелом нижньої третини грудей, закритий перелом шийки лівої стегнової кістки, які відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, за критерієм розладу здоров`я біль 21 дня, пов`язаного з відповідними термінами зарощення кісткової тканини, та тілесне ушкодження у вигляді забійної рани правої гомілки, які відносяться до легких тілесних ушкоджень з короткотривалим розладом здоров`я.

08 листопада 2016 року в Луганській обласній клінічній лікарні ОСОБА_1 була проведена операція: тотальне ендопротезування лівого кульшового суглобу комбінованим імплантом, що підтверджується копією виписки зі стаціонару Історії хвороби № 611 (т.1 а.с. 12).

Вказаний імплант було придбано у ФОП ОСОБА_8 за 86400,00 грн., з комісією за послуги банку в сумі 864,00 грн., через відділення Приватбанку, що підтверджується копією рахунку на оплату № 187 від 31.10.2016 та копією квитанції від 07.11.2016 (т.1 а.с. 200).

Крім того, позивач проходила лікування в хірургічному відділенні Троїцького ТМО, в ортопедо-травматологічному відділенні Луганської обласної клінічної лікарні м. Сєвєродонецьк, де їй було призначене лікування і витрати на яке склали 105162,22 грн., що підтверджується копіями товарних чеків та квитанцій (т.1 а.с. 13-249, т.2 а.с. 1-14).

З 29 грудня 2016 року по 01 січня 2018 року, ОСОБА_1 була встановлена друга група інвалідності, що підтверджується копією виписки з акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12ААА №507578 від 29.12.2016 (т.2 а.с. 73).

При повторному переогляді 16.03.2018 ОСОБА_1 визнано інвалідом ІІІ групи безстроково, що підтверджується копією виписки з акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12ААА №780100 від 16.03.2018 (т.2 а.с. 76).

Встановленим судом обставинам відповідають цивільні правовідносини, пов`язані з відшкодуванням шкоди, завданої внаслідок неправомірних дій, які регулюються Цивільним кодексом України.

Відповідно до ч. 1 ст. 22 Цивільного кодексу України (далі - ЦК) особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 1166 ЦК майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Відповідно до ч. 2, 5 ст. 1187 ЦК шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

З огляду на презумпцію вини заподіювача шкоди (частина друга статті 1166 ЦК) відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду, якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187 ЦК). Особа, якій спричинено шкоду, подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір спричиненої шкоди, а також докази того, що саме відповідач її спричинив або є особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду.

Аналогічний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2019 року по справі № 461/8496/15.

Позивач ОСОБА_1 надала суду належні, допустимі та достатні докази того, що саме відповідач ОСОБА_3 своїми протиправними діями спричинив їй матеріальну шкоду на суму 105162,22 грн., що складається з витрат на медичне обстеження, медичні препарати, придбання гібридного ендопротезу кульшового суглобу та на проведення операції по тотальному ендопротезуванню лівого кульшового суглобу комбінованим імплантом, що підтверджується наданими позивачем копіями товарних чеків та квитанцій.

У зв`язку із викладеним, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог про відшкодування матеріальної шкоди та стягнення з відповідача на користь позивача суми матеріальної шкоди в розмірі 105162,22 грн.

Щодо заявлених вимог про відшкодування моральної шкоди суд зазначає наступне.

Статтею 23 ЦК України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 1 ст. 1167 ЦК України визначено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до ст.1168 ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів.

Отже, визначення розміру моральної шкоди в грошовому еквіваленті належить до компетенції суду на підставі прямої вказівки ЦК України, а проведення експертизи для визначення розміру такої шкоди не є абсолютно необхідним. Суд в будь-якому випадку повинен самостійно визначити обґрунтований розмір моральної шкоди залежно від критеріїв, наведених в ЦК України, а також з урахуванням будь-яких інших обставин, які мають істотне значення, керуючись при цьому вимогами розумності і справедливості.

Пунктами 3, 9, 13 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.95 р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», з подальшими змінами та доповненнями, передбачено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку із порушенням наданих прав, порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя. Розмір відшкодування моральної (немайнової шкоди) суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (душевних, психічних), яких зазнав позивач та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Згідно з п. 5 вищевказаної постанови Пленуму, відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

На думку суду, позивач поза всяким розумним сумнівом зазнала моральних та душевних страждань у зв`язку з дорожньо-транспортною пригодою, оскільки позивач ОСОБА_1 після ДТП знаходилася на лікуванні в хірургічному відділенні Троїцького ТМО, в ортопедо-травматологічному відділенні Луганської обласної клінічної лікарні м. Сєвєродонецьк, що в подальшому призвело до втрати здатності та можливості здійснювати основні компоненти в повсякденному житті та поставило позивача в невигідне становище в порівнянні зі здоровими людьми та обмежило її можливості на соціальному рівні (нездатність в повному обсязі до самообслуговування, до самостійного проживання, потреба в постійній сторонній допомозі та залежність від інших осіб).

Однак, суд критично оцінює доводи позивача в обґрунтування моральної шкоди, зокрема визначення розміру 150000,00 грн., враховуючи, що належних і допустимих доказів на підтвердження цього не було подано.

Отже, моральну шкоду суд оцінює в 15000,00 грн., як належну і допустиму грошову компенсацію моральних страждань позивача, і такий розмір моральної шкоди суд вважає справедливим та співмірним перенесеним позивачем фізичних та моральних страждань.

В зв`язку з чим, суд приходить до висновку, що вимога про стягнення моральної шкоди підлягає частковому задоволенню.

Вирішуючи питання стосовно судового збору суд виходить з наступного.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно з оригіналом квитанції № 0.0.964024369.1 від 15.02.2018 року при подачі позову позивачем був сплачений судовий збір у сумі 2250,00 грн.

Так як позовні вимоги задоволені частково на 47,09%, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно до задоволеної частки позовних вимог в сумі 1059,52 грн. (2250*47,09%=1059,52 грн.)

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 22, 23, 1166, 1167, 1168, 1187 ЦК України, керуючись ст.ст. 12, 13, 76-80, 141, 258-259, 263-265, 268 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ), яку представляє ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ) до ОСОБА_3 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_4 ) про відшкодування моральної та майнової шкоди, завданої кримінальним правопорушенням - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_4 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) матеріальну шкоду в розмірі 105162 (сто п`ять тисяч сто шістдесят дві) грн. 22 коп.

Стягнути з ОСОБА_3 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_4 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) моральну шкоду в розмірі 15000 (п`ятнадцять тисяч) грн. 00 коп.

Стягнути з ОСОБА_3 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_4 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) судовий збір в сумі 1059 (одна тисяча п`ятдесят дев`ять) грн. 52 коп.

В решті позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення із урахуванням п.п 15.5 п. 15 Перехідних положень ЦПК України.

Суддя О.І. Суський

18.11.19