Березівський районний суд Одеської області
29.10.2019
Справа № 494/721/19
Провадження № 2/494/451/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 жовтня 2019 р. м. Березівка

Березівський районний суд Одеської області у складі:

Головуючого судді Лебединського С.Й.,

за участю секретаря судового засідання Авдєєвої С.В.,

в присутності представника відповідача Кінди Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду цивільну справу за позовом Акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_1 «про стягнення заборгованості»

в с т а н о в и в:

Позивач, звернувшись 19 червня 2019 р. до суду із цим позовом просив стягнути з відповідача на свою користь заборгованість по кредитному договору б/н від 25 липня 2012 р., укладеному між сторонами на загальну суму 11 496 гривень 56 коп., та судові витрати по справі у розмірі 1 921 гривню.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що відповідно до укладеного договору б/н від 25 липня 2012 року, відповідач отримав кредит у розмірі 300 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами банку», які викладені на банківському сайті, складає між нею та банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується її підписом у заяві. Банк свої зобов`язання виконав та надав боржнику кредитні кошти. Відповідач не повертає своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками та іншими витратами відповідно до умов Договору, таким чином не виконав зобов`язання.

Також, позивач просив розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, проти винесення судом заочного рішення по справі не заперечував.

Представник відповідача позов не визнала, просила відмовити у задоволені. Посилалася та те що відповідач дійсно 25 червня 2012 р. підписувала анкету-заяву, .відповідно до якої вона отримала 300 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, однак 21 листопада 2016 р. їй в відділені АТ КБ «ПриватБанк» було надано довідку про закриття кредиту. Вказувала, що відповідно отриманої довідки станом на 21 листопада 2016 р. заборгованості відповідача перед установою позивачем не має. Також, просила у задоволені позову відмовити у задоволенні позову через закінчення строку позовної давності.

У судовому засіданні було встановлено наступне.

Відповідно до укладеного договору №б/н від 25 липня 2012 року ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 300 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30.00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Позивач зазначає в позові, що станом на 20 травня 2019 р. заборгованість позичальника перед банком за кредитним договором становить 11 496 гривень 56 коп., яка складається з наступного:

0,00 гривень заборгованість за тілом кредиту;

589 гривень 48 коп.- заборгованість простроченим тілом кредиту;

7 133 гривні 43 коп. пеня за прострочене зобов`язання;

2 750 гривень 00 коп. пеня за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн.

а також штрафи відповідно до п.2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг:

500 гривень штраф (фіксована частина)

523 гривні 65 коп. штраф (процентна складова).

Разом з тим, 21 листопада 2016 р. ОСОБА_2 у відділенні АТ КБ «Приватбанку» видано довідку №UCCH-OJ7J-H4OO-8VK3, відповідно до якої заборгованості по кредитному договору №ODI0R від 25 липня 2012 р. немає. Дата закриття кредиту 18 липня 2013 р.

Крім цього, відповідно до другої довідки також від 21 листопада 2016 р. №T82T-KO5H-K44U-GT8O ОСОБА_2 станом на 21 листопада 2016 р. заборгованості перед ПАТ КБ «ПриватБанк» немає.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника відповідача, на підставі наданих доказів та доведення їхньої переконливості суд дійшов до наступного висновку.

Згідно ч.1 ст.1054 ЦК України позикодавець зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальнику у розмірах та на умовах встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки.

Однак, згідно ст.256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутись до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки, а згідно п.1 ч.2 ст.258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність у один рік.

Як встановлено у судовому засіданні 25 липня 2012 р. був укладений договір б/н між установою позивача з одного боку та ОСОБА_1 з другого, за яким остання отримала кредит у розмірі 300 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30.00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Також, у судовому засіданні було встановлено, що заборгованість за тілом кредита відсутня, та станом на 21 листопада 2016 р. заборгованості у відповідача перед ПАТ КБ «ПриватБанк» немає.

Як свідчить з розрахунку заборгованості за договором б/н від 25 липня 2012 р. укладеного між сторонами останній платіж був здійснений відповідачем 17 листопада 2016 р. на суму 3 875 гривень 35 коп., у зв`язку з чим 21 листопада 2016 р. вона отримала довідку про відсутність заборгованості перед установою позивача.

Згідно ч.1 ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатись про порушення свого права або про особу яка його порушила.

За таких обставин суд приходить до висновку, що станом на 21 грудня 2016 р., тобто через місяць після припинення відповідачем оплат по кредитному договору, у позивача виникло право на звернення до суду за захистом свої порушених прав в частині невиконання відповідачем прийнятих на себе зобов`язань по кредитному договору, а семе в частині нарахування неустойки, оскільки заборгованість по кредиту відсутня.

Суд вважає, що дату 21 грудня 2016 р. можливо визнати як дату, коли банк дізнався про порушення своїх прав відповідачем, у зв`язку з невиконанням останнім своїх обов`язків, тобто початком перебігу строку позовної давності щодо вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені.

Згідно положень п.1 ч.2 ст.258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Таким чином станом на 21 січня 2017 р. спливає спеціальна позовна давность на пред`явлення вимог до відповідача про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Проте, як свідчить з матеріалів справи позивач звернувся до суду із даним позовом тільки 19 червня 2019 р..

Підстав для зупинення перебігу позовної давності, перериванню перебігу позовної давності або поважності причин порушення позовної давності відповідно до положень ст.ст. 263, 264, ч.5 ст.267 ЦК України судом не встановлено.

Відповідно до положень ч.3 ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення, а згідно ч.4 ст.267 ЦК України сплив позовної давності про застосування якої заявлено стороною у спорі є підставою для відмовлення у позові.

Крім цього суд звертає увагу на те, що явка представника банку визнавалась обов`язковою але представник банку обов`язкові вимоги суду проігнорував.

Згідно до положень ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, при цьому докази мають відповідати положенням ст.ст.77-80 ЦПК України.

Однак, на думку суду позивачем не було доведено обставини за якими у разі відсутності в цілому заборгованості перед установою банку станом на 21 листопада 2016 р. виникла заборгованість за простороченим тілом ерудиту та неустойкою у подальшому.

Також, враховуючт обмежений термін спеціальної позовної давності на стягнення неустойки позивачем не доведено поважність підстав пропуску строку.

З огляду на наведене суд вважає, що підстав для задоволення поданого позову не має.

Керуючись ст.ст. 10-13, 77-80, 81, 89, 263-265, 268, ЦПК України, суд -

у х в а л и в:

У задоволені позовної заяви АТ КБ "ПриватБанк" до ОСОБА_1 «про стягнення заборгованості» - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено безпосередньо до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а у разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків,зазначених у частині другій статті 358 цього кодексу.

Згідно п.15 та підпункту 15.5 Розділу ХIII Перехідних положень ЦПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя:________________________________________________-