КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
___________________________________
Апеляційне провадження
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

3 грудня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Київського апеляційного суду у складі:

судді-доповідача Рейнарт І.М.

суддів Кирилюк Г.М., Семенюк Т.А.

при секретарі Коліснику В.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Семашка Дмитра Миколайовича на ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 8 жовтня 2019 року (суддя Астахова О.О.) про відмову у забезпеченні доказів у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Лещінер Юлія Володимирівна, Головне територіальне управління юстиції України у м. Києві в особі Сьомої київської державної нотаріальної контори про визнання заповіту недійсним,

встановила:

у листопаді 2017р. позивач звернувся до суду з позовом про визнання недійсним заповіту ОСОБА_4 , посвідчений 10 грудня 1993 року державним нотаріусом Сьомої київської державної нотаріальної контори, згідно якого ОСОБА_3 заповідано все майно, яке належить спадкодавцю на праві власності, посилаючись на те, що заповідач не розуміла значення своїх дій та не могла ними керувати у момент посвідчення заповіту за своїм станом здоров`я.

8 жовтня 2019р. представник ОСОБА_1 - адвокат Семашко Д.М. звернувся до суду з клопотанням про розгляд його заяви від 27 квітня 2018р. про забезпечення доказів, в якій просив викликати та допитати в якості свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_5 ; витребувати у адвоката Ясинецького О.А. належним чином завірений договір про надання правової допомоги ОСОБА_3 , копію паспорта та ідентифікаційного номеру ОСОБА_3 ; витребувати у ОСОБА_3 підтвердження дати її виїзду за межі України та громадянином якої країни вона є; підтвердження перетину кордону ОСОБА_3 в період з 1993р. по 2018р.; визнати обов`язковою явку ОСОБА_3 для допиту її в якості свідка.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 8 жовтня 2019 року у задоволенні заяви відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - адвокат Семашко Д.М. просить ухвалу суду скасувати та постановити нову про задоволення заяви про забезпечення доказів.

Представник позивача посилається на порушення судом норм процесуального права, так як його заява про забезпечення доказів від 27 квітня 2018 року була розглянута судом тільки 6 серпня 2018 року без постановлення письмової ухвали, суд частково задовольнив

його клопотання, однак, адвокат Ясинецький О.А. не надав оригінал договору, який він уклав з ОСОБА_3 , та не надав копію паспорта ОСОБА_3 та довідку про її ідентифікаційний код.

Також представник позивача вважає необґрунтованою відмову суду у допиті свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_5 .

У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідачів - адвокат Ясинецький О.А. просить залишити її без задоволення, посилаючись на безпідставність доводів апеляційної скарги, а дії представника позивача вважає такими, що направлені на затягування судового розгляду.

Відповідач ОСОБА_3 та треті особи, будучи належним чином повідомленими про день та час розгляду апеляційної скарги (с.с.92, 95-97 т.2), у судове засідання не з`явилися, Сьома київська державна нотаріальна контора направила до суду заяву про розгляд справи у відсутність їх представника (с.с.98 том 2), тому відповідно до положень ст. 372 ЦПК України колегія суддів провела судовий розгляд у їх відсутність.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача, який підтримав апеляційну скаргу, пояснення представника відповідача ОСОБА_2 - адвоката Ясинецького О.А., який просив залишити ухвалу суду без змін, вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що вона задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Відмовляючи у задоволенні заяви про забезпечення доказів, суд першої інстанції виходив з її необґрунтованості та недоцільності.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду з таких підстав.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 116 ЦПК України суд за заявою учасника справи або особи, яка може набути статусу позивача, має забезпечити докази, якщо є підстави припускати, що засіб доказування може бути втрачений або збирання чи подання відповідних доказів стане згодом неможливим чи утрудненим.

Способами забезпечення судом доказів є допит свідків, призначення експертизи, витребування та (або) огляд доказів, у тому числі за їх місцезнаходженням, заборона вчиняти певні дії щодо доказів та зобов`язання вчинити певні дії щодо доказів. У необхідних випадках судом можуть бути застосовані інші способи забезпечення доказів, визначені судом.

Згідно п. 4, 5 ч. 1 ст. 117 ЦПК України у заяві про забезпечення доказів зазначаються докази, забезпечення яких є необхідним, а також обставини, для доказування яких вони необхідні; обґрунтування необхідності забезпечення доказів.

Аналіз вказаних норм процесуального права свідчить, що питання про забезпечення доказів вирішується судом у порядку ст. 116 ЦПК України у тому випадку, якщо надання таких доказів є необхідним, або якщо є підстави припускати, що засіб доказування може бути втрачений або збирання чи подання відповідних доказів стане згодом неможливим чи утрудненим.

Клопотання представника позивача не містить обґрунтування необхідності саме у забезпеченні доказів.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач посилався на положення ч. 2 ст. 203, ч. 1 ст. 225 ЦК України та просив визнати заповіт ОСОБА_4 недійсним у зв`язку із тим, що заповідач не розуміла значення своїх дій та не могла ними керувати у момент посвідчення заповіту.

Згідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Документи, які представник позивача просив суд у забезпечення доказів витребувати у адвоката Ясинецького О.А., не можуть бути належними доказами у підтвердження позовних вимог, так як не містять інформацію стосовно стану, у якому перебувала заповідач у момент посвідчення заповіту.

Обґрунтовуючи клопотання про допит у якості свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_5 , представник позивача зазначав, що їх допит є необхідним для встановлення стану, у якому перебувала ОСОБА_4 , і також встановлення хто саме із спадкоємців здійснював догляд за спадкодавцем, коли вона хворіла.

Відповідно до ст. 92 ЦПК України сторони, треті особи та їхні представники за їхньою згодою, в тому числі за власною ініціативою, якщо інше не встановлено цим Кодексом, можуть бути допитані як свідки про відомі їм обставини, що мають значення для справи.

Відповідач ОСОБА_3 не надала своєї згоди на допит її як свідка.

Обставини, з яких представник позивача просив допитати, як свідка ОСОБА_5 , не є предметом доказування при вирішенні даного спору, оскільки встановлення факту догляду за спадкодавцем у момент її хвороби не є підставою для визнання недійсним заповіту.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правомірно відмовив представнику позивача у задоволенні заяви про забезпечення доказів.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції розглянув його клопотання про забезпечення доказів 6 серпня 2018 року без постановлення письмової ухвали та з порушенням встановленого ст. 118 ЦПК України строку, не може бути підставою для задоволення апеляційної скарги, так як дотримання судом першої інстанції процесуальних строків не віднесено до компетенції суду апеляційної скарги, а допущений судом недолік був усунений постановленням ухвали 8 жовтня 2019 року, що не вплинуло на правильність вирішення даного питання.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції при постановленні оскаржуваної ухвали не допущено порушення норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення питання, тому колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381- 383 ЦПК України, колегія суддів

постановила:

апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Семашка Дмитра Миколайовича залишити без задоволення, ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 8 жовтня 2019 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 6 грудня 2019 року.

Суддя-доповідач І.М. Рейнарт

Судді Г.М. Кирилюк

Т.А. Семенюк