ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 грудня 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого - Петешенкової М.Ю.

суддів - Деркач Н.М., Пищиди М.М.,

при секретарі - Пивоваровій А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу

за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк»

на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 12 вересня 2019 року

у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , третя особа Управління-Служба у справах дітей Амур-Нижньодніпровської районної у м. Дніпрі ради про виселення, -

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2017 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (правонаступник якого АТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про виселення.

Позовна заява мотивована тим, що 24 жовтня 2016 року ПАТ КБ «ПриватБанк» отримало у власність квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 на підставі договору іпотеки від 30 листопада 2006 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Повєткіною Н.М.

Після отримання права власності на вказане нерухоме майно, банк намагався отримати доступ до житла, однак перешкодою для вчинення вказаних дій стала реєстрація та проживання у ньому відповідача, яка підлягає виселенню без надання іншого жилого приміщення зі зняттям з реєстраційного обліку в органах МВС України.

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 12 вересня 2019 року у задоволенні позову АТ КБ «ПриватБанк» - відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що рішення приватного нотаріуса про державну реєстрацію за ПАТ КБ ПриватБанк права власності на предмет іпотеки було прийнято з порушенням законодавства, оскільки ПАТ КБ ПриватБанк не був іпотекодержателем на момент прийняття такого рішення.

Не погодившись з таким рішенням, позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити в повному обсязі.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що суд першої інстанції необґрунтовано відмовив у задоволенні позову, залишивши поза увагою те, що позивач, як новий власник нерухомого майна, має право на користування та розпорядження своєю власністю, а також на усунення перешкод у користуванні нею.

Відповідач правом, передбаченим положеннями ст. 360 ЦПК України, не скористався.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом встановлено, що 28 листопада 2006 року між сторонами у справі ЗАТ КБ ПриватБанк та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №ВТ1С0ОК00000059.

Для забезпечення виконання позичальником умов кредитного договору, 30 листопада 2006 року між сторонами було укладено договір іпотеки №ПМС0СК00000059, за яким позивач передала в іпотеку банку належне їй нерухоме майно, а саме: квартиру загальною площею 39,80 кв.м, житлова площа 18,80 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер 1637721.

19 лютого 2007 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та «Юкрейн Мортгейдж Лоун Файненс №1 Пі-Ел-СІ» укладено договір купівлі-продажу відступлення прав вимоги за договорами про іпотечні кредити, в тому числі і за іпотечним договором позивача, про що відповідач була повідомлена 11 квітня 2007 року.

27 жовтня 2016 року ПАТ КБ ПриватБанк зареєструвало право власності на вказану вище квартиру на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 32073709 приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Вдовіної Л.Л.

Згідно із претензією ПАТ КБ ПриватБанк від 14 червня 2017 року вимагав від відповідача протягом 30 днів з моменту отримання даної претензії, добровільно звільнити займане приміщення.

Звертаючись до суду з цим позовом, ПАТ КБ «ПриватБанк» посилалося на те, що банк будучи новим власником, який набув право власності на спірну квартиру на підставі договору іпотеки від 30 листопада 2006 року, укладеного між ними, не може отримати доступ до спірної квартири, оскільки там проживає відповідач ОСОБА_1 . При цьому банк посилався на статтю 109 ЖК УРСР, якою як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого жилого приміщення при зверненні стягнення на жиле приміщення, що було придбане громадянином за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення.

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 05 липня 2018 року, залишеним без змін постановою Дніпровського апеляційного суду м.Дніпропетровська від 19 грудня 2018 року, позов ОСОБА_1 задоволено частково. Скасовано рішення приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Вдовіної Л.Л. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер 32073709 від 27 жовтня 2016 року, номер запису про право власності 17121000, згідно з яким проведено державну реєстрацію права власності на кв. АДРЕСА_2 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101) за ПАТ КБ «Приватбанк».

Враховуючи, що на час розгляду справи скасовано рішення приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Вдовіної Л.Л., що стало підставою для придбання банком іпотечного майна, яке належало ОСОБА_1 на праві власності, внаслідок порушення нотаріусом порядку здійснення державної реєстрації прав на нерухоме майно, оскільки ПАТ КБ «ПриватБанк» не було іпотекодержателем на момент прийняття такого рішення, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для виселення ОСОБА_1 із спірної квартири.

Обставини, на які посилається скаржник в апеляційній скарзі були предметом дослідження в суді першої інстанції та додаткового аналізу не потребуть, оскільки при їх дослідженні судом дотриманні норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, на законність судового рішення не впливають, та зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно оцінки зібраних у справі доказів.

Будь-яких інших доказів, що спростовують правильність рішення суду в апеляційній скарзі не наведено, тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін.

Згідно ст.141 ЦПК України, судові витрати, понесені позивачем у зв`язку з переглядом судового рішення, розподілу не підлягають.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк»- залишити без задоволення.

Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 12 вересня 2019 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: М.Ю. Петешенкова

Судді: Н.М. Деркач

М.М. Пищида