Рішення

Іменем України

18 листопада 2019 року місто Чернігів

Справа №751/3388/19

Провадження №2/751/913/19

Н о в о з а в о д с ь к и й р а й о н н и й с у д м і с т а Ч е р н і г о в а

в складі: головуючого - судді Ченцової С. М.

секретаря судового засідання Грищенко Н. С.

з участю:

представника позивача - Красненка Ю .В.

представника відповідачів - Марченко Н.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду позовну заяву Публічного акціонерного товариства « Державний ощадний банк України» до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення,

встановив:

І. Стислий виклад позиції позивача

ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії - Чернігівське обласне управління АТ «Ощадбанк» звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , в якому просить:

- звернути стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором №6225 від 13.12.2006, а саме на нерухоме майно: квартиру, загальною площею 28,4 кв.м., що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 та належить на праві власності ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого 13.12.2006 року Ющенко О.С., приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу за реєстровим №6218, в рахунок погашення заборгованості за договором про іпотечний кредит №525/1804 від 13.12.2006 розмір якої становить 28102.92 доларів США, в тому числі: прострочена заборгованість за кредитом -21515,20 доларів США, прострочена заборгованість за процентами - 3306,38 доларів США, сума пені - 374,90 доларів США, 3% річних на суму простроченого кредиту та несплачених процентів - 2906,40 доларів США;

- встановити спосіб реалізації предмета іпотеки, а саме: квартири загальною площею 28,4 кв.м., що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 та належить на праві власності ОСОБА_2 (на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого 13.12.2006 року Ющенко О.С., приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу за реєстровим №6218, зареєстрований у державному реєстрі правочинів 13.12.2006), шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження» з дотриманням вимог Закону України «Про іпотеку» з початковою ціною предмета іпотеки на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій;

- відстрочити виконання рішення суду в частині звернення стягнення на предмет іпотеки на час дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті»;

- виселити ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) та ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) з квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 ;

- стягнути з відповідачів на користь позивача суму сплаченого судового збору у розмірі 5763,00 грн. та витрати на професійну правничу допомогу.

Позов обґрунтовано тим, що 13.12.2006 року між ВАТ «Державний ощадний банк України» в особі Чернігівського обласного управління АТ «Ощадбанк» та ОСОБА_2 був укладений договір про іпотечний кредит № 525/1804, згідно якого банк надав позичальнику кредит в сумі 30500 доларів США, а позичальник зобов`язався повернути його та сплатити відсотки за користування кредитом в розмірі 11,5 % річних в порядку, та на умовах та строках, визначених кредитним договором.

Відповідно до п.1.2 Кредитного договору кредит надається на 20 років терміном остаточного погашення кредиту не пізніше 12.12.2016 року на придбання квартири , розташованої за адресою : АДРЕСА_1 .

В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, 13.12.2006 року між ВАТ «Державний ощадний банк України» в особі Чернігівського обласного управління АТ «Ощадбанк» та ОСОБА_2 був укладений іпотечний договір № 6225, предметом якого є нерухоме майно, а саме квартира за адресою: АДРЕСА_1 .

Банк виконав свої зобов`язання за кредитним договором в повному обсязі та надав позичальнику суму кредитних коштів у розмірі та на умовах, визначених кредитним договором. Позичальник порушив зобов`язання за кредитним договором щодо повернення отриманого кредиту, у зв`язку з чим утворилась прострочена заборгованість.

16.02.2015 року банком на адресу позичальника було направлено вимогу про дострокове повернення кредиту та вимогу про усунення порушення зобов`язань за договором про іпотечний кредит № 525/1804 від 13.12.2006 року. Рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 07.05.2015 року позовні вимоги заступника прокурора Чернігівської області в інтересах ПАТ «Державний ощадний банк» задоволено, стягнуто з ОСОБА_2 заборгованість за кредитним договором у розмірі 25217,48 доларів США, що в еквіваленті становило 530071,43 гривень. Виконавчий документ про стягнення заборгованості за рішення суду перебуває на примусовому виконанні у Новозаводському відділі державної виконавчої служби м. Чернігів. З моменту проголошення рішення суду, ОСОБА_2 частково погашав заборгованість. Однак, рішення суду на даний момент не виконано, заборгованість за кредитним договором становить 28102,92 доларів США., в тому числі: 21515,20 доларів США по сплаті кредиту; 3306,38 доларів США - проценти за користування кредитом; 374,90 доларів США сума пені за несвоєчасну сплату основного боргу та процентів за користування кредитом; 2365,34 доларів США розмір 3% річних від суми простроченого кредиту та 541,10 доларів США розмір 3% річних від суми прострочених процентів. Оскільки заборгованість за кредитним договором повністю не погашена, за умовами кредитного та іпотечного договорів позивач має право стягнути заборгованість за кредитним договором шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Позивач зазначає, що задоволення позову про виселення мешканців з переданого в іпотеку житлового приміщення не залежить від дотриманя іпотекодержатилем ч. 2 ст. 40 Закону України « Про іпотеку». У квартирі , що передана в іпотеку банку за іпотечним договором зареєстровані відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які підлягають виселенню.

ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи та інші процесуальні дії у справі

Ухвалою Новозаводського районного суду м. Чернігова від 29.05.2019 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 28.08.2019 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просив його задовольнити з підстав зазначених у позові. У вступному слові пояснив, що відповідач взяв у банку кредит на придбання квартири, яка передана в іпотеку. Вимоги про дострокове погашення кредиту та усунення порушення зобов`язань за іпотечним договором направлялись 06.02.2015 року. По кредитному договору рішенням Новозаводського районного суду міста Чернігова від 07.05.2015 року стягнута заборгованість за кредитом в сумі 25217,48 доларів США , що в еквіваленті становить - 530071,43 грн. На теперішній час виконавчий лист перебуває на виконанні в ДВС. Вимога про дострокове погашення кредиту не є розірванням договору. Щодо строку позовної давності , вважає що він не пропущений. Рішення суду ухвалене 07.05.2015 року , вступило у силу з 17.05.2015 року. Позичальник з 2015 року два рази, не по рішенню суду , а за кредит погашав заборгованість.

Представник відповідачів в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, просила відмовити у його задоволенні в повному обсязі. У вступному слові додатково пояснила, що заборгованість по тілу кредиту , по процентам розраховувалась з 05.04.2010 року до дати звернення до суду про стягнення заборгованості. Подача до суду позову про стягнення заборгованості по кредиту припиняє кредитні зобов`язання. Весь час здійснювалось виконавче провадження. Строк позовної давності у частині стягнення заборгованості рахується з 05.04.2010 року по 2015 рік, тому на момент подачі позову пропущений. Строк давності по іпотеці той самий і щодо кредитного договору. Тому просить застосувати строк позовної давності. Крім того зазначає, що якщо відстрочується вимога про звернення стягнення на предмет іпотеки, то і відстрочується вимога про виселення. Звертає увагу, що позивачем не підтверджено , що саме відповідач сплачував два платежі на погашення кредиту , оскільки не надано документи на підтвердження. Що стосується вимоги про відшкодування витрат на правничу допомогу, зазначає, що у договорі не зазначено по якій справі надається правнича допомога, яким чином надавалась така допомога , яку суму сплатив банк та не обґрунтовано розмір допомоги з прив`язкою до справи, розмір правничої допомоги не співмірний із наданою допомогою , оскільки справа є нескладною , по даній спраі вже ухвалено рішення суду про стягнення заборгованості по кредиту.

ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин.

13.12.2006 року між ВАТ «Державний ощадний банк України» в особі Чернігівського обласного управління АТ «Ощадбанк» та ОСОБА_2 укладений договір про іпотечний кредит № 525/1804, згідно якого банк надав позичальнику кредит в сумі 30500 доларів США, а позичальник зобов`язався повернути його та сплатити відсотки за користування кредитом в розмірі 11,5 % річних в порядку, та на умовах та строках, визначених кредитним договором (а.с.6-7).

У забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, 13.12.2006 року між ВАТ «Державний ощадний банк України» в особі Чернігівського обласного управління АТ «Ощадбанк» та ОСОБА_2 укладений іпотечний договір, зареєстрований в реєстрі за № 6225, предметом іпотеки якого є нерухоме майно, а саме квартира за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 28.4 кв.м. (а.с.14-16).

Відповідно до п. 3.1.3 іпотечного договору іпотекодержатель має право звернути стягнення на предмет іпотеки в порядку, передбаченому цим Договором, у випадку невиконання або неналежного виконання зобов`язання за кредитним договором та/або цим договором, в тому числі: невиконання або неналежне виконання іпотекодавцем зобов`язання за кредитним договором в цілому або в будь-якій його частині, якщо прострочення строку будь-якого з платежів або його частина становить більше 2 місяців; - незгоди іпотекодавця із запропонованою банком зміною плати за користування кредитом (процентами) або неотримання банком відповіді на таку пропозицію протягом 25 календарних днів з моменту її отримання іпотекодавцем; - в разі невиконання зобов`язань, що визначені п.3.3 цього Договору.

Відповідно до п. 4.2 Договору, у випадку невиконання чи неналежного виконання Іпотекодавцем зобов`язання в цілому чи тієї або іншої її частини, а також у інших випадках, передбачених цих Договором, Іпотекодержатель реалізує своє право шляхом звернення стягнення на Предмет іпотеки у порядку, визначеному цим Договором.

У п. 6.6 іпотечного договору, за цим договором Іпотекодержатель має право від свого імені здійснити продаж предмету іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу, та/або набути право власності на предмет іпотеки в рахунок виконання зобов`язань на підставі цього Договору або укладеного Договору про задоволення вимог іпотекодержателя в порядку, встановленому чинним законодавством.

У випадку якщо іпотекодержатель звертає стягнення на предмет іпотеки шляхом його продажу від свого імені будь-якій особі, він зобов`язаний за 30 днів до укладання договору купівлі-продажу повідомити іпотекодавця та всіх осіб, які мають зареєстровані у встановленому законом порядку права чи вимоги на предмет іпотеки, про свій намір укласти договір купівлі-продажу з іншою особою.

06.02.2015 у зв`язку з невиконанням позичальником умов договору про іпотечний кредит № 525/1804 від 13.12.2006 року, банк направив ОСОБА_2 вимогу про усунення порушення зобов`язань за договором про іпотечний кредит шляхом погашення заборгованості за кредитом та нарахованих процентів та інших платежів у розмірі 24710,58 доларів США; ОСОБА_2 вимогу у порядку статті 35 Закону України «Про іпотеку» щодо усунення порушення кредитного договору, роз`яснено, що у випадку не усунення порушення протягом 30 днів з дня отримання вимоги банк реалізує своє право на звернення стягнення на предмет іпотеки (а.с.18).

Рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 7 травня 2015 року у цивільній справі № 751/4024/15-ц, стягнуто із ОСОБА_2 на користь ПАТ "Державний ощадний банк України" в особі філії Чернігівське обласне управління ПАТ "Державний ощадний банк України" - 25 217,48 доларів США, що в еквіваленті згідно офіційного курсу НБУ станом на 07.05.2015 року становить - 530 071 гривня 43 копійки (а.с.19-20)

Згідно інформації Новозаводського відділу державної виконавчої служби м. Чернігів Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області від 23.04.2019 року, станом на 23.04.2019 року на депозитний рахунок Новозаводського ВДВС м. Чернігів кошти для погашення заборгованості не надходили, майно на яке можливо звернути стягнення не виявлено (а.с.26)

Згідно із розрахунком АТ «Ощадбанк» розмір заборгованості за кредитним договором № 525/1804 від 13.12.2006 станом на 26.04.2019 року становить: заборгованість за кредитом - 21515,20 доларів США, заборгованість по сплаті процентів за користування кредитом - 3306,38 доларів США, пеня за несвоєчасну сплату основного боргу та процентів за користування кредитом - 374,90 доларів США, розмір 3 % річних від суми простроченого кредиту - 2365,34 доларів США; розмір 3 % річних від суми прострочених процентів - 541,10 доларів США . При цьому заборгованість по кредиту розрахована з 06.04.2010 року (а.с.30-38).

Згідно із довідкою від 14.11.2019 року про розмір заборгованості ОСОБА_2 за договором про іпотечний кредит , прозмір заборгованості склав 28102,92 долари США, з яких заборгованість за кредитом - 21515,20 доларів США, заборгованість за процентами - 3306,28 доларів США , пеня за несвоєчасну оплату кредиту та відсотків - 374, 90 доларів США, 3% річних від суми простроченого кредиту - 2365,34 доларів США , 3 % річних від суми прострочених процентів - 541, 10 доларів США ( а.с.93).

ІV. Норми права, які застосував суд та оцінка аргументів сторін

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

У ст. 204 ЦК України передбачено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі №2-383/2010 (провадження № 14-308цс18) зроблено висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі не спростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.

АТ «Ощадбанк» реалізувало право вимоги до позичальника, з якого відповідно до рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 07.05.2015 року ухвалено стягнення заборгованості за кредитним договором. Дана обставина є доведеною.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05.06.2018 у справі №338/180/17 зробила висновок про те, що не можна вважати неукладеним договір після його повного чи часткового виконання сторонами.

Відповідно до положень ст. 526, 530, 610, ч. 1 ст. 612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно із статтею 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору (частина п`ята статті 3 Закону України «Про іпотеку»).

Іпотека припиняється у разі: припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору; реалізації предмета іпотеки відповідно до цього Закону; набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки; визнання іпотечного договору недійсним; знищення (втрати) переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її. Якщо предметом іпотечного договору є земельна ділянка і розташована на ній будівля (споруда), в разі знищення (втрати) будівлі (споруди) іпотека земельної ділянки не припиняється; з інших підстав, передбачених цим Законом. Наступні іпотеки припиняються внаслідок звернення стягнення за попередньою іпотекою. Відомості про припинення іпотеки підлягають державній реєстрації у встановленому законодавством порядку (стаття 17 Закону України «Про іпотеку»).

Отже, наявність самого судового рішення про стягнення з боржника на користь кредитора заборгованості за кредитним договором за наведеними вище положеннями законодавства не є підставою для припинення грошового зобов`язання боржника і припинення іпотеки та не позбавляє кредитора права задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки у спосіб, передбачений законодавством.

Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 вересня 2018 року у справі № 921/107/15-г/16 (провадження № 12-117гс18).

За змістом статті 11 Закону України «Про іпотеку» іпотекодавець (майновий поручитель) несе відповідальність перед іпотекодержателем за невиконання боржником основного зобов`язання в межах вартості предмета іпотеки.

Відповідно до частини першої статті 12 Закону України «Про іпотеку» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) у разі порушення іпотекодавцем обов`язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов`язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом.

Згідно з частинами першою, третьою статті 33 Закону України «Про іпотеку» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Тобто законом чітко визначені способи звернення стягнення на предмет іпотеки в разі невиконання чи неналежного виконання забезпеченого іпотекою зобов`язання - судовий та два позасудових (на підставі виконавчого напису нотаріуса чи згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя).

Звертаючись за захистом свого порушеного права, позивач обрав судовий захист та наполягав на зверненні стягнення на предмет іпотеки, встановивши спосіб реалізації предмету іпотеки - шляхом проведення публічних торгів.

Відповідно до ч. 1 ст. 35 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.

Отже, обов`язковість направлення боржнику письмової вимоги про усунення порушення визначена для позасудового врегулювання звернення стягнення на предмет іпотеки. У даній справі позивачем обрано звернення стягнення на предмет іпотеки за рішенням суду, тобто в судовому порядку.

Згідно із ч. 2 ст. 35 Закону України «Про іпотеку» положення частини першої цієї статті не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду у встановленому законом порядку.

Зазначене підтверджується правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 21.11.2018 у справі №305/1362/15-ц.

Порядок реалізації предмета іпотеки за рішенням суду врегульовано ст. 39 Закону України «Про іпотеку», якою передбачено, що в разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки в рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації (у разі необхідності); спосіб реалізації предмета іпотеки; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації, за умови подання будь-якою із сторін клопотання про необхідність визначення такої ціни (крім реалізації предмета іпотеки на прилюдних торгах).

Відповідно до ч. 2 ст. 39 Закону України «Про іпотеку» у разі визначення судом способу реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів ціна предмета іпотеки у рішенні суду не зазначається та визначається при його примусовому виконанні на рівні, не нижчому за звичайні ціни на такий вид майна на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності або незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

Згідно з частиною 4 статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Вона обчислюється за загальними правилами обчислення цивільно-правових строків.

Позовна давність установлюється в законі з метою упорядкування цивільного обороту за допомогою стимулювання суб`єктів, права чи законні інтереси яких порушені, до реалізації права на їх позовний захист протягом установленого строку.

Згідно з частиною першою статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

За частиною четвертою статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові.

Змістом права на позов є правомочність, що включає одну або декілька передбачених законом можливостей для припинення порушення, відновлення права або захисту права іншими способами, які можуть реалізовуватись тільки за допомогою звернення до суду.

Відповідно до статті 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Зазначений трирічний строк діє після порушення суб`єктивного матеріального цивільного права (регулятивного), тобто після виникнення права на захист .

АТ «Ощадбанк» пред`явивши вимогу про повне дострокове погашення заборгованості по кредитом, сплати відсотків та пені відповідно до ст.. 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобов`язання , тому був зобов`язаний пред`явити позов в межах позовної давності.

Однак, АТ «Ощадбанк» звернулось до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки 17.05.2019 року , тобто з порушенням строку, передбаченого ст. 257 ЦК України.

У зв`язку з пропуском трирічного строку звернення до суду з указаним позовом за захистом свого порушеного права про застосування наслідків яких просив відповідач та необґрунтованістю нарахування відсотків, суд дійшов про відсутність підстав для задоволення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Керуючись статтями 259,265,268,273,354,355 ЦПК України , суд

Вирішив:

У задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення - відмовити .

Рішення може бути оскаржене до Чернігівського апеляційного суду через Новозаводський районний суд міста Чернігова протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення суду виготовлено 25 листопада 2019 року.

Суддя С. М. Ченцова