Постанова

Іменем України

26 червня 2019 року

м. Київ

справа № 335/5162/16-ц

провадження № 61-18109св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Синельникова Є. В.,

суддів: Осіяна О. М., Сакари Н. Ю., Хопти С. Ф. (суддя-доповідач), Шиповича В. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

представник позивача - ОСОБА_2 ,

відповідач - публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

представники відповідача:ОСОБА_3, ОСОБА_4 , ОСОБА_5,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 11 жовтня 2016 року у складі судді Кравченко Л. Ю. та ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 07 грудня 2016 року у складі колегії суддів: Спас О. В., Бабак А. М., Полякова О. З.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У травні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до публічного

акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») про зобов`язання вчинити дії.

Позов мотивовано тим, що 13 лютого 2008 року вона уклала кредитний договір із закритим акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ЗАТ КБ «ПриватБанк»), правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк», за умовами якого вона отримала кредит у розмірі 64 500 доларів США під 10,8 % річних, строком до 13 лютого 2023 року. Починаючи з листопада 2009 року, без її відома банк в односторонньому порядку почав підвищувати процентну ставку до 20,16 % і вище. При цьому повідомлення про зміну процентної ставки їй банком не надсилались.

За таких обставин, з урахуванням уточнених позовних вимог, ОСОБА_1 просила суд зобов`язати ПАТ КБ «ПриватБанк» здійснити перерахунок залишку заборгованості за кредитним договором від 13 лютого 2008 року, виключивши з нього заборгованість за процентами та пенею за прострочені проценти, нараховані за ставкою 15 % річних та 20,16 % річних замість 10,8 % річних.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 11 жовтня 2016 року позов ОСОБА_1 задоволено. Зобов`язано ПАТ КБ «ПриватБанк» здійснити перерахунок залишку заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором від 13 лютого 2008 року, виключивши з нього заборгованість за процентами та пенею за прострочені проценти, нараховані за ставкою 15 % річних та 20,16 % річних замість 10,8 % річних.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що ПАТ КБ «ПриватБанк» було надано суду листи від 01 жовтня 2009 року та 01 вересня 2010 років, відповідно до яких банк повідомляв ОСОБА_1 про підвищення процентної ставки до 15 % та 20,16% на рік відповідно. Однак, на підтвердження того, що банк надсилав такі листи ОСОБА_1 та остання їх отримала, відповідачем не надано. Таким чином, ПАТ КБ «ПриватБанк» не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що позичальник був повідомлений банком про збільшення відсоткової ставки з 10,8 % до 20,16 %. Крім того, з наданого банком розрахунку заборгованості за кредитним договором від 13 лютого 2008 року встановлено, що починаючи з листопада 2009 року було підвищено відсоткову ставку до 15 %, а з жовтня 2010 року - до 20,16 %. При цьому з указаного розрахунку також встановлено, що починаючи з січня 2009 року банк почав нараховувати пеню за прострочення платежів, а ОСОБА_1 здійснювала платежі за кредитом нерегулярно та різними сумами. Тобто такий розрахунок не вказує на те, що позивач, здійснюючи щомісячні платежі у більшому розмірі, сплачувала саме збільшені проценти за договором. Тому суд дійшов висновку, що ПАТ КБ «ПриватБанк» підвищено процентну ставку з листопада 2009 року до 15 %, а з жовтня 2010 року до 20,16 % з порушенням положень статті 1056-1 ЦК України.

Короткий зміст ухвали апеляційного суду

Ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 07 грудня 2016 року апеляційну скаргу ПАТ КБ «ПриватБанк» відхилено. Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 11 жовтня 2016 року залишено без змін.

Судове рішення апеляційного суду мотивовано тим, що ПАТ КБ «ПриватБанк» не було надано належних і допустимих доказів належного повідомлення ОСОБА_1 про зміну процентної ставки, а саме - збільшення процентної ставки з 10,8 % до 20,16 %. Судом вірно встановлено, що починаючи з січня 2009 року банк почав нараховувати пеню за прострочення платежів, а позивач здійснювала платежі за кредитом нерегулярно та різними сумами. Тобто, такий розрахунок не вказує на те, що ОСОБА_1 , здійснюючи щомісячні платежі у більшому розмірі, сплачувала саме збільшені проценти за договором. Тому висновки суду першої інстанцій про те, що одностороннє внесення змін до договору банком в частині збільшення процентної ставки з листопада 2009 року до 15 %, а з жовтня 2010 року - до 20,16 % є неправомірним, є законними та обґрунтованими.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та її доводи

У касаційній скарзі, поданій у грудні 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ПАТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просило вказані судові рішення та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.

Касаційна скарга мотивована тим, що оскаржувані судові рішення є незаконними, необґрунтованими й такими, що ухвалені з неправильним застосуванням норм чинного законодавства. Посилалось на те, що оскільки процентну ставку позичальнику було підвищено з 16 листопада 2009 року та 18 жовтня 2010 року, тому позовна давність спливла 16 листопада 2012 року та 18 жовтня 2013 року відповідно. ОСОБА_1 неодноразово здійснювала щомісячні платежі за підвищеною процентною ставкою, тому позивачу було відомо про порушення її прав та інтересів. Однак, з указаним позовом ОСОБА_1 звернулась до суду лише у 2016 році. Суди попередніх інстанцій дійшли помилкового висновку про неправомірність підвищення процентної ставки, оскільки при укладенні договору було дотримано всі передбачені законом істотні умови договору. Крім того, судами першої та апеляційної інстанцій не було надано належної правової оцінки тому, що банком було повідомлено позивача шляхом направлення їй листів-повідомлень від 01 жовтня 2009 року та 01 вересня 2010 року про зміну процентної ставки. ОСОБА_1 не зверталась до банку щодо непогодження зі зміною умов договору та продовжувала здійснювати погашення заборгованості за указаним кредитним договором, тому позивач знала про підвищення процентної ставки та була з нею згодна. Позивач належно виконувала свої обов`язки щодо сплати заборгованості за кредитним договором, тобто відповідно до статті 642 ЦК України такими діями підтвердила правомірність підвищення процентної ставки.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14 лютого 2017 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі та витребувано з Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя зазначену цивільну справу.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12 червня 2017 року справу за позовом ОСОБА_1 до ПАТ КБ «ПриватБанк» про зобов`язання вчинити дії призначено до розгляду.

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У травні 2018 року справу передано до Верховного Суду.

У червні 2019 року відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу передано судді-доповідачу Хопті С. Ф.

Відзив на касаційну скаргу учасники справи до суду не подали

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Судами встановлено, що 13 лютого 2008 року між ОСОБА_1 та ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк», було укладено кредитний договір.

Пунктом 8.1 указаного договору передбачено, що банк зобов`язується надати позичальнику кредит у розмірі 64 500 доларів США, строком до 13 лютого 2023 року включно, зі сплатою 0,90 % на місяць (10,8 % річних) на суму залишку заборгованості за кредитом.

Пунктом 2.3.1. указаного кредитного договору передбачено, що банк має право в односторонньому порядку збільшувати розмір процентної ставки за користування кредитом, при зміні кон`юнктури ринку грошових ресурсів в Україні, а саме: зміні курсу долара США до гривні більше ніж на 10 % у порівнянні з курсом долара США до гривні, встановленого Національним банком України (далі - НБУ) на момент укладення такого договору; зміні облікової ставки НБУ; зміні розміру відрахувань у страховий (резервний) фонд або зміні середньозваженої ставки по кредитах банків України у відповідній валюті (по статистиці НБУ). При цьому банк надсилає позичальникові письмове повідомлення про зміну процентної ставки протягом 7 календарних днів з дати вступу в чинність зміненої процентної ставки. Збільшення процентної ставки банком у вищевказаному порядку можливо в границях кількості пунктів, на яке збільшилася ставка НБУ, розмір відрахувань у страховий фонд, середньозважена ставка по кредитах або пропорційно збільшенню курсу долара США.

З наданого банком розрахунку заборгованості за кредитним договором від 13 лютого 2008 року встановлено, що починаючи з листопада 2009 року було підвищено процентну ставку до 15 %, а з жовтня 2010 року - до 20,16 %.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Касаційна скарга ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволенню не підлягає.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 28 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» роз`яснено, що при вирішенні спорів щодо правомірності підвищення процентної ставки згідно зі статтею 1056-1 ЦК у зв`язку з прийняттям Закону України від 12 грудня 2008 року № 661-VI «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо заборони банкам змінювати умови договору банківського вкладу та кредитного договору в односторонньому порядку», яким передбачено, що встановлений кредитним договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшений банком в односторонньому порядку, а також, що умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною, суди мають виходити з того, що цей закон набрав чинності з 10 січня 2009 року.

Виходячи із закріпленого Конституцією України принципу незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів (частина перша статті 58), всі рішення банку в будь-якій формі (постанова, рішення, інформаційний лист) щодо підвищення процентної ставки в односторонньому порядку є неправомірними лише з 10 січня 2009 року (Рішення Конституційного Суду України від 09 лютого 1999 року № 1-рп/99 у справі про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів).

Відповідно до статті 1056-1 ЦК України (в редакції станом на січень 2009 року) розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Встановлений договором розмір процентів не може бути збільшений банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір процентів в односторонньому порядку є нікчемною.

Згідно роз`яснень, які містяться в узагальненнях Верховного Суду України судової практики розгляду цивільних справ, що виникають з кредитних правовідносин, від 11 листопада 2011 року, беручи до уваги закріплений Конституцією України принцип незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів (частина перша статті 58), усі рішення банку у будь-якій формі (постанова, рішення, інформаційний лист) щодо підвищення процентної ставки в односторонньому порядку після 10 січня 2009 року є неправомірними (Рішення Конституційного Суду України від 09 лютого 1999 року № 1-рп/99 у справі за конституційним зверненням Національного банку України щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 58 Конституції України (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів); належним повідомленням боржника щодо підвищення процентної ставки за кредитом є спосіб, визначений сторонами у договорі. Банк має довести, що він повідомив боржника належним чином; неправомірною є зміна процентної ставки навіть у разі належного повідомлення, якщо договором чітко передбачено підписання в таких випадках додаткової угоди; потрібно також враховувати поведінку сторін після прийняття рішення банком щодо зміни процентної ставки, зважаючи на положення цивільного законодавства про укладення та зміну договору, зокрема: а) якщо боржник сплачує проценти за новою ставкою, то пропозицію слід вважати прийнятою і правочин вчиненим, враховуючи частини другу, третю статті 205, частину другу статті 642 ЦК України (навіть за відсутності доказів про належне повідомлення боржника), оскільки фактичні дії свідчать про прийняття пропозиції.

Задовольняючи позов ОСОБА_1 , суди на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, виходили із того, що ПАТ КБ «ПриватБанк» не було надано належних і допустимих доказів належного повідомлення позивача про зміну процентної ставки, а саме - збільшення процентної ставки з 10,8 % до 20,16 %. Крім того, судами враховано, що починаючи з січня 2009 року банк почав нараховувати пеню за прострочення платежів, а позивач здійснювала платежі за кредитом нерегулярно та різними сумами. Тобто, такий розрахунок не вказує на те, що ОСОБА_1 , здійснюючи щомісячні платежі у більшому розмірі, сплачувала саме збільшені проценти за договором. Тому одностороннє внесення змін до договору банком в частині збільшення процентної ставки з листопада 2009 року до 15 %, а з жовтня 2010 року - до 20,16 % є неправомірним.

Посилання касаційної скарги на пропуск ОСОБА_1 позовної давності були предметом дослідження судами попередніх інстанцій та додатково правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судами були дотриманні норми матеріального та процесуального права. Зокрема, встановлено, що про підвищення розміру процентної ставки позичальнику стало відомо за фактом пред`явлення до неї позову банком про стягнення заборгованості за кредитним договором у квітні 2016 року, що підтверджується розрахунком заборгованості станом на 11 березня 2016 року. Тобто саме з цього часу ОСОБА_1 дізналася про порушення її прав.

Доводи касаційної скарги про незаконність та необґрунтованість оскаржуваних судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій, неповне з`ясування судами обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, порушення норм матеріального та процесуального права при їх ухваленні не знайшли свого підтвердження і спростовуються належними та допустимими доказами у справі.

Інші доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують, на законність судових рішень не впливають, а направлені на переоцінку доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

При вирішенні вказаної справи судом правильно визначено характер правовідносин між сторонами, вірно застосовано закон, що їх регулює.

Відповідно до частин першої, другої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення залишити без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416, 418, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 11 жовтня

2016 року та ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 07 грудня 2016 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий Є. В. Синельников

Судді: О. М. Осіян

Н. Ю. Сакара

С. Ф. Хопта

В. В. Шипович