Справа № 199/6618/18
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.03.2019 року Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська

У складі: головуючого судді Якименко Л.Г.

за участю секретаря Гасанової М.Ю.

заявника ОСОБА_1, стягувача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Дніпрі заяву ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами судового наказу, виданого за заявою ОСОБА_2 про стягнення аліментів, -

ВСТАНОВИВ:

До Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська 05.09.2018 року надійшла заява ОСОБА_2 про видачу судового наказу, яким просила стягнути на її користь із чоловіка ОСОБА_1 на утримання малолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, аліменти у розмірі ј частини від усіх видів заробітку, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, до досягнення повноліття, починаючи стягнення з дня подання заяви.

07.09.2018 року суддею Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська був виданий судовий наказ, яким стягнуто із ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, РНОКПП НОМЕР_1, який зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3, аліменти на утримання дитини: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, актовий запис №425 від 19.03.2014 року, на користь матері ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, РНОКПП НОМЕР_2, яка зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_5, у розмірі ј частини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів та не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи стягнення з 05.09.2018 року, і до досягнення дитиною повноліття. Також стягнуто з ОСОБА_1 176,20 грн. судового збору на користь держави.

28.01.2019 року до Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська надійшла заява від ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами судового наказу, виданого за заявою ОСОБА_2 про стягнення аліментів, відповідно до ч.8 ст.170 ЦПК України.

В обґрунтуванні заяви ОСОБА_1 посилався на те, що він перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2, вони мають малолітню дитину ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Заявник зазначає, що малолітній син ОСОБА_3 залишився жити з ним після припинення між сторонам подружніх стосунків, протягом усього часу батько самостійно виховував дитину та забезпечував усі його повсякденні потреби у їжі, одязі, тощо виключно за свій рахунок. У вихованні дитини йому допомагала і допомагає його мати. Дитина вкрай неохоче відвідувала матір ОСОБА_4 та психологічно комфортніше почувається саме в родині заявника.

Мати дитини ОСОБА_2 іноді провідує дитину, проте жодних витрат по її утриманню не несе.

Таким чином, ОСОБА_2 не мала підстав звертатися із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів, оскільки дитина проживала та фактично проживає з батьком.

Крім того, ОСОБА_1 звертає увагу, що його колишня дружина є громадянкою іншої країни та бажає вивезти дитину за кордон без його згоди, у звязку з чим, на його думку, вона отримала судовий наказ про стягнення аліментів аби навмисно у нього утворилася заборгованість та без його згоди вивезти дитину за межі України.

Ч.8 ст.170 ЦПК України передбачає, що у разі видачі судового наказу відповідно до пунктів 4 і 5 частини першої статті 161 цього Кодексу, судовий наказ може бути переглянуто за нововиявленими обставинами у порядку, встановленому главою 3 розділу V цього Кодексу.

На час звернення із заявою про видачу судового наказу 05.09.2018 року на та час його видачі судом 07.09.2018 року ОСОБА_2 не повідомила та приховала від суду ту обставину, що дитина фактично проживає з батьком та бабусею, які повністю матеріально утримують дитину, відводять та забирають з дитячого садочка, несуть витрати по сплаті за дитсадок, купують одяг та іграшки, постійно займаються відпочинком, оздоровленням та всебічним розвитком дитини.

У судовому засіданні заявник ОСОБА_1 заяву підтримав та просив її задовольнити посилаючись на те, що після припинення між сторонами подружніх стосунків малолітній син залишився проживати з ним та його матірю, оскільки мати дитини не мала свого житла та постійної роботи. Заявник постійно утримував дитину, займався його вихованням, лікування та доглядом. ОСОБА_5 він був змушений поїхати на заробітки до Польщі, тому утриманням дитини займалася його мати, яка повністю доглядала за онуком, купувала речі, одяг та іграшки, займалася вихованням.

ОСОБА_5 ОСОБА_2 почала проживати однією сімєю з іншим чоловіком та стала інколи забирати дитину до себе, однак син фактично проживав зі своєю бабусею за адресою: м.Дніпро, вул.Малиновського, 36/98. У грудні 2018 року, коли він повернувся з Польщі до України, йому стало відомо, що у вересні 2018 року судом за заявою його колишньої дружини був виданий судовий наказ про стягнення з нього аліментів, незважаючи на те, що дитина була повністю весь час забезпечена усім необхідним його матірю бабусею дитини, якій він пересилав гроші для утримання дитини.

Посилаючись на вказані обставини заявник просив скасувати судовий наказ за нововиявленими обставинами, оскільки ці обставини при видачі судового наказу не були відомі суду та не досліджувалися.

Стягувач ОСОБА_2 проти скасування судового наказу заперечувала та пояснила, що дійсно, після припинення між сторонами подружніх стосунків дитина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, залишився проживати з батьком, однак останній рік ОСОБА_1 поїхав на заробітки до Польщі, тому дитина стала проживати з матірю. Оскільки батько не надавав коштів на утримання дитини, тому вона звернулася до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів. Не заперечувала проти того, що дитина часто перебуває в гостях у бабусі матері її колишнього чоловіка, з якою вони підтримують добрі стосунки, у разі коли вона не встигає за графіком роботи забрати сина з дитячого садка, то його може забрати бабуся, після чого пізно ввечері мати забирає дитину додому. Усі речі та подарунки, які купує бабуся, вони знаходяться виключно у неї вдома, та не надаються дитині додому за місцем проживання матері. З вересня 2018 року стягувачка сама несе витрати на утримання дитини та сплачує дитячий садок, батько жодних коштів на утримання сина не надає. Не заперечує, аби бабуся спілкувалася з онуком та батько проводив з дитиною стільки часу, як він вважає за необхідне.

У судовому засіданні за клопотанням обох сторін були допитані свідки. Так, свідок ОСОБА_6 суду пояснив, що він майже два роки проживає однією сімєю з ОСОБА_2, яка має від першого шлюбу малолітнього сина ОСОБА_7. Дитина останній рік фактично проживає разом з ними за адресою: м.Дніпро, вул.Білостоцького, 84а/146. Вони удвох виховують дитину та матеріально утримують. Кожного раночку або мати дитини або він відводять хлопчика в дитсадок, а ввечері за графіком роботи у них не завжди є можливість забрати його з дитсадка, тому дитину часто забирає до себе додому його бабуся, а вже пізно ввечері ОСОБА_2 забирає дитину додому.

Свідок ОСОБА_8 суду пояснив, що він є сусідом сімї ОСОБА_2 та проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_6. Він дуже часто бачить що хлопчик ОСОБА_3 проводить час з бабусею, яка забирає дитину з дитсадка та проводить з онуком весь час. Свідок часто приходить до квартири та бачить, що дитина завжди, в тому числі і у вересні 2018 року, знаходилася у бабусі. Мати також приходить до дитини, однак більшість часу хлопчик був з бабусею.

Свідок ОСОБА_9 зазначила, що вона давно знає подружжя ОСОБА_3, які одружилися зовсім молодими, у них народилася дитина та згодом подружні стосунки розпалися, після чого ОСОБА_2 пішла з сімї, залишивши малолітню дитину чоловікові та його матері, які повністю опікувалися хлопчиком, доглядали, виховували та повністю утримували. ОСОБА_5 змогла винайняти інше житло, створила нову сімю та почала забирати дитину до себе. Свідок є близькою подругою матері ОСОБА_1 та стверджує, що бабуся майже повністю сама матеріально утримує онука, купує одяг та іграшки, оздоровлю онука, займається дозвіллям та розвитком, оскільки дитина фактично проживає з нею, а мати лише забирає інколи хлопчика до себе та відводить до дитячого садка.

Свідок ОСОБА_10, будучи матірю заявника ОСОБА_1, надала пояснення, в яких зазначила, що онук після розпаду сімї ОСОБА_2 та її сина фактично став проживати з нею. Вона повністю утримувала дитину, купувала усе необхідне, займалася вихованням та лікуваннм. Останній рік ОСОБА_2 почала забирати сина до себе додому, оскільки у неї зявилася можливість винаймати житло, однак свідок продовжувала опікуватись онуком та повністю матеріально утримувати, купувала одяг та іграшки, возила оздоровлювати до моря та різноманітних розважальних дитячих закладів. Дуже часто вона забирала та забирає онука з дитячого садочка додому та дитина фактично у неї проживає. Дійсно, із вересня 2018 року за дитячий садок почала сплачували мати ОСОБА_2, оскільки по цей час повністю усі витрати несла вона та її син, тому у вересні ОСОБА_2 і звернулася із заявою про стягнення аліментів. Свідок вважає, що усі питання з приводу утримання дитини можливо вирішувати мирним шляхом без втручання судових органів.

Вислухавши пояснення заявника ОСОБА_1, стягувача ОСОБА_2 та свідків, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заява про перегляд судового наказу за нововиявленими обставинами не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 07.09.2018 року суддею Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська був виданий судовий наказ, яким стягнуто із ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, РНОКПП НОМЕР_1, який зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3, аліменти на утримання дитини: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, актовий запис №425 від 19.03.2014 року, на користь матері ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, РНОКПП НОМЕР_2, яка зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_5, у розмірі ј частини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів та не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи стягнення з 05.09.2018 року, і до досягнення дитиною повноліття. Також стягнуто з ОСОБА_1 176,20 грн. судового збору на користь держави.

28.01.2019 року до Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська надійшла заява від ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами судового наказу, виданого за заявою ОСОБА_2 про стягнення аліментів, відповідно до ч.8 ст.170 ЦПК України.

В ході розгляду справи судом встановлено, що у 2018 році малолітня дитина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, проживав зі своєю матірю ОСОБА_2 за адресою: м.Дніпро, вул.Білостоцького, 84а/146. Батько дитини ОСОБА_1 по грудень 2018 року перебував на заробітках у Польщі, що підтверджено його поясненнями у судовому засіданні.

Дитина часто знаходилася разом зі своєю бабусею за її місцем проживання, оскільки з матірю дитини вони мали добрі стосунки та остання не заперечувала аби бабуся приділяла увагу онуку, брала активну участь у житті дитини, його вихованні та оздоровленні, інколи сама просила забрати дитину з дитячого садочка, після чого пізно ввечері приходила та вела його додому.

Усі зібрані докази та пояснення сторін і свідків у судовому засіданні підтверджують ту обставину, що дитина станом як до вересня 2018 року та по теперішній час фактично проживає з матірю, однак бабуся по лінії батька ОСОБА_10, та батько дитини ОСОБА_1 беруть активну участь у вихованні та утриманні малолітнього ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Усі обставини, на які у своїй заяві посилається заявник ОСОБА_1, не є нововиявленими обставинами у розумінні цивільного процесуального законодавства України, які б були підставою для скасування судового наказу відповідно до ч.8 ст.170 ЦПК України, а лише є підставами для зміни розміру аліментів, які підлягають стягненню з батька на користь матері на утримання дитини, оскільки в ході розгляду справи ОСОБА_1 не спростовував того факту, що він не надавав особисто коштів матері дитини на утримання малолітнього сина.

Надаючи оцінку усім зібраним у ході розгляду заяви доказам, поясненням свідків, та аналізуючи пояснення сторін ОСОБА_2 та ОСОБА_1, суд дійшов висновку про те, що заява ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами судового наказу, виданого за заявою ОСОБА_2 про стягнення аліментів, задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 182, 184 СК України, ст.ст. 165, 170, 423-429 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

ОСОБА_1 відмовити у задоволенні заяви про перегляд за нововиявленими обставинами судового наказу, виданого за заявою ОСОБА_2 про стягнення аліментів.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги до суду першої інстанції протягом п'ятнадцяти днів з дня проголошення ухвали. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом пятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя: