Провадження №2/359/1374/2019
Справа №359/1000/19
РІШЕННЯ

Іменем України

21 листопада 2019 року Бориспільський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого судді Журавського В.В.

при секретарі Алфімовій І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Борисполі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про звільнення від сплати аліментів та заборгованості зі сплати аліментів, яка виникла за минулий період,-

ВСТАНОВИВ:

В лютому 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом, який обґрунтовує тим, що рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 06 липня 2017 року між ним та ОСОБА_2 був розірваний шлюб. Від цього шлюбу у них народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 10 травня 2018 року з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 стягуються аліменти на утримання малолітнього сина ОСОБА_3 у розмірі ј частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, і до досягнення дитиною повноліття. На підставі цього судового рішення виданий виконавчий лист, який був пред`явлений до виконання, та на даний час з позивача стягуються аліменти за місцем роботи в Управлінні ОРС ЦЗ ДСНС України. Розпорядженням Бориспільської РДА №487 від 23 квітня 2018 року «Про встановлення порядку спілкування гр. ОСОБА_1 та гр-ки ОСОБА_2 з малолітнім сином ОСОБА_3 ». Відразу після прийняття вказаного розпорядження малолітній ОСОБА_3 проводив вихідні дні у матері, наступі у позивача. Потім ОСОБА_2 попросила забрати дитину у зв`язку з тим, що вона збиралась копати картоплю. ОСОБА_1 забрав сина до себе. Дитина відмовлялась поспілкуватись з матір`ю по телефону, скаржилась, що його ображають вдома, матір на нього кричить, випиває. Малолітній ОСОБА_3 поскаржився також на те, що матір за ним не слідкує, не приділяє йому уваги. На пропозицію позивача відвезти сина до матері, він починав плакати, кричати, ховатися та благав нікуди його не відвозити. Позивач не чинив жодних перешкод у спілкуванні матері з сином. Незважаючи на це, ОСОБА_2 вважає достатнім спілкування з сином по телефону. У зв`язку з цим, починаючи з квітня 2018 року та станом на даний час малолітній ОСОБА_3 проживає саме разом з позивачем за адресою його місця реєстрації: АДРЕСА_1 , та повністю перебуває на його утриманні. Тому ОСОБА_1 просить припинити стягнення з нього аліментів на користь ОСОБА_2 утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі ј частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, які стягуються на підставі рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 10 травня 2018 року, а також звільнити від сплати заборгованості з аліментів, яка виникла за період з дня пред`явлення позову, а саме з 05 лютого 2018 року.

У судовому засіданні позивач та його представник ОСОБА_4 позовні вимоги підтримали з підстав, викладених у позовній заяві, та просили задовольнити позов.

Відповідач та її представник ОСОБА_5 заперечували проти позовних вимог та просили відмовити у їх задоволенні у повному обсязі.

Заслухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах цивільної справи, суд дійшов до висновку, що в задоволенні пред`явленого позову належить відмовити з таких підстав.

Судом встановлено, що в період часу з 25 квітня 2010 року по 18 липня 2017 року сторони по справі перебували у зареєстрованому шлюбі. Від цього шлюбу ІНФОРМАЦІЯ_2 у них народився син ОСОБА_3 . Вказані обставини підтверджуються копією свідоцтва про народження ОСОБА_3 (а.с.21) та копією рішення Деснянського районного суду м. Києва від 06 липня 2017 року (а.с.14).

Розпорядженням Бориспільської РДА №487 від 23 квітня 2018 року «Про встановлення порядку спілкування громадянина ОСОБА_1 та громадянки ОСОБА_2 з малолітнім сином ОСОБА_3 » встановлений наступний порядок спілкування малолітнього ОСОБА_3 з батьком: кожні перші та треті вихідні місяця з 17.00 години п`ятниці по 20.00 годину неділі, а з матір`ю кожні другі та четверті вихідні місяця з 17.00 години п`ятниці по 20.00 годину неділі. В робочі дні графік спілкування та участь у вихованні малолітнього ОСОБА_3 повинна визначатись за взаємною згодою батьків (а.с.20).

На підставі рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 10 травня 2018 року з ОСОБА_1 стягнуто на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі ј частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення позову до суду з 05 лютого 2018 року, до дня досягнення дитиною повноліття, а саме до ІНФОРМАЦІЯ_3 включно (а.с.15-18).

Відповідно до ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язку щодо дитини.

У відповідності до положення ст.180 та ч.3 ст.188 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Батьки можуть бути звільнені від обов`язку утримувати дитину тільки за рішенням суду.

За правилами ч.4 ст.273 ЦПК України якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них.

Зі змісту рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 10 травня 2018 року вбачається, що судом під час ухвалення даного рішення було встановлено, що малолітній ОСОБА_3 проживає разом з матір`ю та перебуває на її утриманні. Зважаючи на те, що аліменти стягуються на користь того з батьків, з ким проживає дитина. Проти стягнення з нього аліментів ОСОБА_1 не заперечував, оскільки подав через канцелярію суду заяву, згідно якої позовні вимоги визнав.

Згідно довідки №166 від 05 вересня 2018 року, наданої директором школи І-ІІІ ступенів №321 Деснянського району м. Києва, вбачається що ОСОБА_3 дійсно навчається у 1-В класі цієї школи (а.с.10).

Разом з цим, на переконання суду довідка, видана директором школи І-ІІІ ступенів №321 Деснянського району м. Києва, не є належними доказами на підтвердження тієї обставини, що малолітній ОСОБА_3 дійсно проживає разом з батьком.

Так, актом обстеження умов проживання дитини №74 від 06 березня 2018 року, складеного комісією служби у справах дітей Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації, встановлено, що малолітній ОСОБА_3 зареєстрований та проживає разом з батьком за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.23).

Проте, судом критично оцінюється вказаний письмовий доказ, зважаючи на те, що він суперечить іншим доказам по справі, зокрема рішенню Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 10 травня 2018 року про стягнення аліментів. Оскільки, з даного акту обстеження умов проживання малолітня дитина зареєстрована та постійно проживає з батьком. Тоді як рішенням суду була встановлена та визнана ОСОБА_1 та обставина, що фактично дитина проживає разом з матір`ю.

З характеристики ОСОБА_3 , вихованця ДНЗ «Лебедин», складеної методистом РМК та практичним психологом ОСОБА_6 , вбачається, що малолітній ОСОБА_3 на своєму рівні розуміє, чому батьки мають окреме житло тому, що вони «сваряться». Раніше дитина почувала себе «однаково» як вдома у матері, так і у батька. Але на даний час думка дитини змінилась. Вона обирає дім батька. У сфері сімейних відносин слід відзначити часткову відмову дитини від контактів з матір`ю на тлі переваги спілкування з батьком (показник опитування). Можливо, прихильність дитини до батька викликана зміною відносин до нього з боку матері. Під час заданої ситуації вибору одного із батьків у дитини практично не виникають труднощі, вона вибирає батька та, іноді, матір. Дитина почуває себе більш впевнено, коли вона знаходиться між батьком та матір`ю. У домі матері дитина почуває себе невпевнено, емоційно пригнічено, відторгнуто, тому що, з його слів, його всі ображають, чує «погані слова», мама кричить на нього. Спокійно, з піднесеним настроєм сприймає перебування у батька. Відчуває любов, турботу та захист з боку батька. На запропонованому малюнку дитина тримає обох батьків за руки, що свідчить про його потребу мати обох батьків разом (а.с.25).

Оцінюючи вказану характеристику дитини, суд приходить до переконання, що малолітній ОСОБА_3 виявляє бажання проживати разом з батьком, його доводи ґрунтуються виключно на сприйнятті оточуючих та відношенні до нього на рівні світогляду та рівні розвитку 8-річної дитини. Разом з цим, вказана особиста схильність до одного з батьків не свідчить про ту обставину, що фактично малолітня дитина проживає разом з батьком.

За правилами ч.1 та ч.6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з ч.1-3 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до положення ч.2 та ч.3 ст.13 ЦПК України збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Єдиним достовірним та достатнім доказом, який на переконання суду може підтвердити чи спростувати факт проживання малолітнього ОСОБА_3 разом з батьком є показання малолітньої дитини, зважаючи на вік дитини 8 років.

Незважаючи на це, а ні позивач, а ні його представник не заявили відповідного клопотання про допит малолітнього ОСОБА_3 в порядку, передбаченому ст.232 ЦПК України.

Вказівку позивача на висновок щодо визначення місця проживання малолітньої дитини від 09 жовтня 2019 року, затвердженого Деснянською районною в м. Києві державною адміністрацією (а.с.70-72), суд не вважає вирішальним доказом при вирішенні даного спору.

Оскільки, за змістом положення ч.5 та ч.6 ст.19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

За правилами ч.1 та ч.2 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Тому питання щодо обґрунтованості зазначеного висновку та необхідності врахування наданих ним рекомендацій буде вирішено саме Деснянським районним судом м. Києва під час ухвалення рішення в цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визначення місця проживання дитини.

Аналізуючи вказані докази, в тому числі пояснення сторін, надані у судовому засіданні, встановлено, що на даний час малолітній ОСОБА_3 проживає разом з батьком, проте встановити час, з якого дитина проживає разом з позивачем, суд об`єктивно не має можливості. Крім цього, слід звернути увагу на те, що згідно пояснень ОСОБА_2 позивач забав у неї дитину.

Відповідно до ч.2 ст.197 СК України за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення.

Вказана правова норма не встановлює конкретного, вичерпного переліку обставин, які можуть бути підставою для звільнення (повного або часткового) від сплати заборгованості за аліментами. Питання про те, чи мають обставини, на які посилається платник аліментів, істотне значення, у кожному конкретному випадку вирішує суд. Повне або часткове звільнення платника аліментів від сплати заборгованості за аліментами можливе лише за його позовом. За наявності встановлених судом обставин, що мають істотне значення, платник аліментів може бути повністю або частково звільнений від сплати заборгованості за ними на підставі судового рішення.

Згідно з роз`ясненнями, викладеними у п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», суд може зменшити розмір неустойки з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів, а за передбачених статтею 197 СК України умов - повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості.

З довідки про неотримання аліментів, виданої начальником Деснянського районного ВДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві, вбачається, що ОСОБА_2 не отримувала аліменти з ОСОБА_1 за період з 05 лютого 2018 року по 19 жовтня 2018 року згідно виконавчого листа №359/922/18 від 29 травня 2018 року, виданого Бориспільським міськрайонним судом Київської області (а.с.68).

Разом з цим, з розрахунку заборгованості зі сплати аліментів встановлено, що загальний розмір аліментів ОСОБА_1 станом на 31 серпня 2019 року становить 28106 гривень 04 копійки. Аліменти за місцем роботи позивача утримані по 04 січня 2019 року (а.с.66).

При вирішенні позовної вимоги про звільнення ОСОБА_1 від заборгованості зі сплати аліментів суд виходить з того, що вказана вимога є похідною від вимоги про припинення стягнення з нього аліментів у задоволенні якої відмовлено. До того ж вказана позовна вимога обґрунтована аналогічними доводами позивача, зокрема стосовно того, що дитина фактично проживає разом з ним та перебуває на його утриманні.

Тому судом не встановлено обставин, які б вказували на необхідність звільнення позивача від сплати заборгованості з аліментів у розмірі 28106 гривень 04 копійки.

Згідно з ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З квитанції від 04 квітня 2019 року (а.с.1) вбачається, що при пред`явленні позову ОСОБА_1 сплатив судовий збір у розмірі 1536 гривень 80 копійок. Зважаючи на те, що у задоволенні пред`явленого ним позову відмовлено у повному обсязі, тому підстави для відшкодування судових витрат відсутні.

На підставі викладеного та керуючись ч.5 та ч.6 ст.19 ст.141, ст.180, ч.3 ст.188, ч.2 ст.197 СК України, чч.1-3 ст.12, ч.2 та ч.3 ст.13, ч.1 та ч.6 ст.81, ч.1 та ч.2 ст.89, ч.1 ст.141, п.2 ч.1 ст.258, ч.1-ч.2 ст.259, ст.263-265, ст.268, ч.4 ст.273 ЦПК України ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про звільнення від сплати аліментів та заборгованості зі сплати аліментів, яка виникла за минулий період відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Дата складення повного рішення суду 29 листопада 2019 року.

Суддя підпис

З оригіналом згідно:

Суддя Бориспільського міськрайонного суду В.В. Журавський