Постанова

Іменем України

14 січня 2019 року

м. Київ

справа № 344/5181/15-ц

провадження № 61-27209св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Курило В. П. (суддя-доповідач), Коротуна В. М.,

Червинської М. Є.,

учасники справи:

заявник публічне акціонерне товариство «Всеукраїнський Акціонерний Банк»,

заінтересовані особи: ОСОБА_5, ОСОБА_6,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу представника ОСОБА_5 - ОСОБА_7 на ухвалу Івано-Франківського районного суду Івано-Франківської області від 23 березня 2017 року у складі судді

Пастернак І. А. та ухвалу апеляційного суду Івано-франківської області

від 04 травня 2017 року у складі колегії суддів: Васильковського В. М.,

Бойчука І. В., Ясеновенко Л. В.,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2015 року публічне акціонерне товариство «Всеукраїнський Акціонерний Банк» (далі - ПАТ «ВіЕйБі Банк») звернулося до суду із заявою про видачу дубліката виконавчого листа та поновлення пропущеного строку для пред'явлення виконавчого листа до виконання.

Заява мотивована тим, що на виконання судового рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 14 лютого

2011 року цим же судом видано виконавчі листи № 0907/2-884/2011. Вказані виконавчі листи були надіслані до ВДВС Івано-Франківського МУЮ для примусового виконання, та 31 жовтня 2011 року по них було відкрито виконавчі провадження. 04 березня 2015 року стягувач направив до Відділу ДВС Івано-Франківського МУЮ запит про хід виконавчих проваджень та отримав відповіді, згідно яких виконавчі документи відсутні на виконанні. Проте у ПАТ «ВіЕйБі Банк» відсутні оригінали виконавчих листів, виданих Івано-Франківським міським судом, про що комісією банку складено відповідний акт. Наведені вище обставини також стали причиною пропуску строку пред'явлення виконавчого листа до виконання.

Справа розглядалась судами неодноразово.

Ухвалою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області

від 23 березня 2017 року заяву задоволено.

Видано дублікати виконавчих листів № 0907/2-884/2011 про: стягнення з ОСОБА_5, ОСОБА_11, ОСОБА_6 та ОСОБА_12 в солідарному порядку на користь ПАТ «ВіЕйБі Банк» заборгованості у розмірі 188 201,82 грн за кредитним договором № 2/08/13-08 від 25 червня 2008 року щодо боржників ОСОБА_5 та ОСОБА_6

Стягнуто з ОСОБА_5, ОСОБА_11, ОСОБА_6 та ОСОБА_12 в солідарному порядку на користь ПАТ «ВіЕйБі Банк» 120,00 грн витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи та 1 700,00 грн витрат по оплаті судового збору боржників ОСОБА_5, ОСОБА_6

Виконавчі листи № 0907/2-884/2011 року щодо боржників ОСОБА_5, ОСОБА_6, видані раніше - визнано недійсними.

Поновлено ПАТ «ВіЕйБі Банк» строк для пред'явлення до виконання виконавчих листів № 0907/2-884/2011 виданих Івано-Франківським міським судом про: стягнення з ОСОБА_5, ОСОБА_11, ОСОБА_6 та ОСОБА_12 в солідарному порядку на користь ПАТ «ВіЕйБі Банк» заборгованості у розмірі 188 201,82 грн за кредитним договором № 2/08/13-08 від 25 червня 2008 року щодо боржників ОСОБА_5, ОСОБА_6; стягнення з ОСОБА_5, ОСОБА_11, ОСОБА_6 та ОСОБА_12 в солідарному порядку на користь ПАТ «ВіЕйБі Банк» 120,00 грн витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи та 1 700,00 грн витрат по оплаті судового збору боржників ОСОБА_5, ОСОБА_6

Судове рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що виконавчі листи було втрачено з незалежних від заявника (стягувача) причин, що відповідно до статті 370 ЦПК України (в редакції, чинній на час розгляду справи судом першої інстанції) є підставою для видачі дубліката цього виконавчого документа. Визнавши причини пропуску строку для пред'явлення виконавчого документа до виконання поважними, суд на підставі статті 371 ЦПК України (в редакції, чинній на час розгляду справи судом першої інстанції) поновив цей строк.

Ухвалою апеляційного суду Івано-Франківської області від 04 травня 2017 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_5 - ОСОБА_7 відхилено.

Ухвалу Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області

від 23 березня 2017 року залишено без змін.

Відхиляючи апеляційну скаргу представника ОСОБА_5 - ОСОБА_7, суд апеляційної інстанції погодився з висновком суду першої інстанції.

23 травня 2017 року представник ОСОБА_5 - ОСОБА_7 через засоби поштового зв'язку подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, у якій просить скасувати ухвалу Івано-Франківського районного суду Івано-Франківської області

від 23 березня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Івано-франківської області від 04 травня 2017 року та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні заяви, мотивуючи свої вимоги неправильним застосуванням судами норм матеріального та порушенням норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, безпідставно поновив стягувачу строк для пред'явлення виконавчого документа до виконання, оскільки заявником не надано суду належних і допустимих доказів поважності причин пропуску цього строку. Посилання ПАТ «ВіЕйБі Банк» на те, що згідно копії акта до протоколу № 1 від 21 березня 2017 року постійно діючою комісією встановлено втрату оригіналів виконавчих листів є невагомим, оскільки акт є внутрішнім документом і може бути складеним на будь-якому етапі судового розгляду або навіть складений з метою звернення до відповідного суду із клопотанням про поновлення строку та видачі дублікатів виконавчих листів.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20 липня 2017 року у прийнятті касаційної скарги представника ОСОБА_5 - ОСОБА_7 на ухвалу Івано-Франківського районного суду Івано-Франківської області від 23 березня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Івано-франківської області від 04 травня 2017 року в справі за заявою ПАТ «ВіЕйБі Банк» про поновлення строку для пред'явлення виконавчого документа до виконання в справі за позовом ПАТ «ВіЕйБі Банк» до ОСОБА_5, ОСОБА_11, ОСОБА_6, ОСОБА_12 про стягнення заборгованості, відмовлено. Додані до скарги матеріали повернуто заявнику.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20 липня 2017 року відкрито касаційне провадження в справі за заявою ПАТ «ВіЕйБі Банк» про видачу дубліката виконавчого листа в справі за позовом ПАТ «ВіЕйБі Банк» до ОСОБА_5, ОСОБА_11, ОСОБА_6, ОСОБА_12 про стягнення заборгованості. Витребувано матеріали цивільної справи із Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення»

ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Статтею 388 ЦПК України встановлено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У травні 2018 року касаційну скаргу та матеріали цивільної справи

№ 344/5181/15-ц передано до Верховного Суду.

Відзив на касаційну скаргу не надійшов.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з огляду на таке.

Положеннями частини другої статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вимогами частин першої та другої статті 400 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Встановлено й вбачається із матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалено з дотриманням норм процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Відповідно до частини п'ятої статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України. У пункті 9 частини третьої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов'язковість рішень суду.

Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Так, згідно з прецедентною практикою Європейського суду з прав людини право на виконання судового рішення є складовою права на доступ до суду, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як невід'ємна частина судового розгляду.

Європейський суд наголосив, що пункт 1 статті 6 вказаної Конвенції гарантує кожному право на звернення до суду або арбітражу з позовом стосовно будь-яких його цивільних прав та обов'язків. Таким чином, ця стаття проголошує «право на суд», одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов'язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін (пункт 43 рішення від 20 липня 2004 року у справі «Шмалько проти України»).

У статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частиною першою статті 370 ЦПК України (в редакції, чинній на час розгляду справи судом першої інстанції) визначено, що замість втраченого оригіналу виконавчого листа або судового наказу суд, який видав виконавчий лист або судовий наказ, має право за заявою стягувача або поданням державного виконавця видати його дублікат.

Встановивши, що рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 14 лютого 2011 року про стягнення заборгованості за кредитним договором не виконано, видані судом на підставі цього рішення виконавчі листи на виконанні не перебувають, заборгованість за кредитним договором боржниками не погашена, оригінали виконавчого листа втрачено не з вини стягувача, суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, дійшов правильного висновку про видачу дублікатів виконавчих листів.

З указаного вбачається, що доводи касаційної скарги на правильність висновків судів не впливають, оскільки спростовуються встановленими обставинами справи. Інші доводи касаційних скарг фактично стосуються переоцінки доказів та встановлених на їх підставі обставин справи, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Згідно з частиною третьою статті 406 ЦПК України касаційні скарги на ухвали судів першої чи апеляційної інстанцій розглядаються у порядку, передбаченому для розгляду касаційних скарг на рішення суду першої інстанції, постанови суду апеляційної інстанції.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів залишає касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують і підстав для скасування судових рішень.

Керуючись статтями 400, 401, 406, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_5 - ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Івано-Франківського районного суду Івано-Франківської області

від 23 березня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Івано-франківської області від 4 травня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: В. П. Курило

В. М.Коротун

М. Є.Червинська