Постанова

Іменем України

23 січня 2019 року

м. Київ

справа № 316/2065/15-ц

провадження № 61-22664св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Антоненко Н. О., Журавель В. І., Коротуна В. М., Крата В. І. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1,

відповідач - ОСОБА_2,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи ОСОБА_1 на рішення апеляційного суду Запорізької області від 13 грудня 2016 року у складі колегії суддів: Кухаря С. В., Крилової О. В., Гончар М. С.,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2015 року ОСОБА_1 звернулася з позовом до ОСОБА_2. про поділ спільного майна.

Позовна заява обґрунтована тим, що29 квітня 1995 року між ОСОБА_1 та відповідачем було зареєстровано шлюб. За час шлюбу у них народилася донька ОСОБА_3, яка на цей час є повнолітньою. Спільне життя у подружжя не склалося. 20 червня 2011 шлюб розірвано.

За час спільного життя, а саме в 2008 році, ОСОБА_2 та ОСОБА_1 за спільні кошти придбали автомобіль KIA CERATO, державний номер НОМЕР_1 2008 року випуску. ОСОБА_1 не заперечувала проти того, щоб всі документи на право власності зазначеного автомобіля були оформлені тільки на відповідача. Після розірвання шлюбу подружжя продовжувало мешкати разом в одній квартирі. Окрім того, вони вирішили не звертатися до суду про поділ спільного майна, а вирішити цю проблему мирним шляхом. Але влітку 2015 року відповідач почав стверджувати, що автомобіль належить лише йому та ОСОБА_1 не має до нього на теперішній час ніякого відношення.

Позивач просила:

визнати право спільної сумісної власності ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на автомобіль KIA CERATO, державний номер НОМЕР_1 2008 року випуску;

припинити право спільної сумісної власності ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на автомобіль KIA CERATO, державний номер НОМЕР_1 2008 року випуску;

визнати право спільної часткової власності ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на автомобіль KIA CERATO, державний номер НОМЕР_1 2008 року випуску, в рівних частках, тобто, по 1/2 частці;

стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 компенсацію вартості 1/2 частки автомобіля KIA CERATO, державний номер НОМЕР_1 2008 року випуску, в розмірі 83894,20 грн, визнавши за ним право приватної власності на автомобіль KIA CERATO, державний номер НОМЕР_1 2008 року випуску;

стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати, понесені нею при зверненні до суду, а саме - судовий збір в розмірі 838,94 грн.

Заочним рішенням Енергодарського міського суду Запорізької області від 11 лютого 2016 року в складі судді: Куценка М. О. позов задоволено. Визнано право спільної сумісної власності ОСОБА_2 та ОСОБА_1, на автомобіль марки KIA CERATO, 2008 року випуску, державний номер НОМЕР_2. Припинено право спільної сумісної власності ОСОБА_2 та ОСОБА_1, на автомобіль марки KIA CERATO, 2008 року випуску, державний номер НОМЕР_2. Визнано право спільної часткової власності ОСОБА_2 та ОСОБА_1, на автомобіль марки KIA CERATO, 2008 року випуску, державний номер НОМЕР_2, в рівних частках по 1/2 частці. Стягнуто із ОСОБА_2, на користь ОСОБА_1, компенсацію вартості 1/2 частки автомобіля марки KIA CERATO, 2008 року випуску, державний номер НОМЕР_2, в розмірі 83 894,20 грн, визнавши за ОСОБА_2, право приватної власності на автомобіль марки KIA CERATO, 2008 року випуску, державний номер НОМЕР_2. Стягнуто із ОСОБА_2, на користь ОСОБА_1, судовий збір у розмірі 838,94 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що автомобіль KIA CERATO, державний номер НОМЕР_1 2008 року випуску є об'єктом права спільною сумісної власності сторін. Домовленості між сторонами відносно розміру часток не існувало, як і не укладався між ними шлюбний договір. Зі змісту статті 71 СК України вбачається, що в цьому даному випадку потрібна згода того з подружжя, якому така компенсація має бути присуджена, а не того, на кого може бути покладено обов'язок по її сплаті. Відповідно і грошова сума має вноситись тим із учасників спільної власності на майно, ким заявлено вимогу про залишення цього майна у його власності із сплатою іншим співвласникам грошової компенсації.

Рішенням апеляційного суду Запорізької області від 13 грудня 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково. Заочне рішення Енергодарського міського суду Запорізької області від 11 лютого 2016 року в частині стягнення із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 компенсації вартості 1/2 частки автомобіля марки KIA CERATO, 2008 року випуску, державний номер НОМЕР_2, в розмірі 83 894,20 грн та в частині визнання за ОСОБА_2 права приватної власності на автомобіль марки KIA CERATO, 2008 року випуску, державний номер НОМЕР_2 - скасовано та ухвалено в цих частинах нове рішення. В задоволенні позову ОСОБА_1 про стягнення із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 компенсації вартості 1/2 частки автомобіля марки KIA CERATO, 2008 року випуску, державний номер НОМЕР_2, в розмірі 83 894,20 грн та про визнання за ОСОБА_2 права приватної власності на автомобіль марки KIA CERATO, 2008 року випуску, державний номер НОМЕР_2 відмовлено. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Рішення суду апеляційної інстанції мотивовано тим, що майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Відповідач не погоджується сплачувати грошову компенсацію.

У січні 2017 року ОСОБА_1 подала касаційну скаргу, в якій просила оскаржене рішення апеляційного суду скасувати та залишити в силі рішення суду першої інстанції. При цьому посилалася на те, що апеляційний судом неправильно застосовано норми матеріального права та порушено норми процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що відповідач має можливість сплатити компенсацію частки, яка належить позивачу. Позивач, будучи фактично власником частини автомобіля не може ним користуватись. Вартість автомобіля сторонами не оспорюється. Суд апеляційної інстанції не застосував висновок зроблений у постанові Верховного Суду України від 13 січня 2016 року у справі № 6-2925цс15.

Аналіз змісту касаційної скарги свідчить, що ОСОБА_1 оскаржує апеляційного суду Запорізької області від 13 грудня 2016 року в частині позовних вимог про стягнення із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 компенсації вартості 1/2 частки автомобіля марки KIA CERATO, 2008 року випуску, державний номер НОМЕР_2, в розмірі 83 894,20 грн та про визнання за ОСОБА_2 права приватної власності на автомобіль марки KIA CERATO, 2008 року випуску, державний номер НОМЕР_2. У іншій частині рішення суду апеляційної інстанції не оскаржується, а тому у касаційному порядку не переглядається.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 23 січня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 09 листопада 2017 року справу призначено до судового розгляду.

У статті 388 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), в редакції Закону України № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», який набрав чинності 15 грудня 2017 року, передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

На підставі підпункту 6 пункту 1 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України справу передано до Касаційного цивільного суду.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Колегія суддів відхиляє аргументи, які викладені в касаційній скарзі, з таких мотивів.

Суди встановили, що сторони у справі перебували у зареєстрованому шлюбі з 29 квітня 1995 року.

Рішенням Енергодарського міського суду від 20 червня 2011 року, яке набрало законної сили 30 червня 2011 року, вказаний шлюб було розірвано.

Сторонами під час проживання однією сім'єю набуто автомобіль KIA CERATO, державний номер НОМЕР_2 2008 року випуску. Згідно з копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу автомобіль KIA CERATO, державний номер НОМЕР_2 2008 року випуску зареєстрований за ОСОБА_2

Поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 ЦК України).

Відповідно до частини другої статті 364 ЦК України якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 ЦК України), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою.

У постанові Верховного Суду України від 19 лютого 2014 року у справі № 6-4цс14 зроблено висновок, що при вирішенні справи слід було враховувати і загальні засади цивільного законодавства (стаття 3 ЦК України) щодо справедливості, добросовісності та розумності з врахуванням прав та інтересів усіх співвласників. При цьому суду слід було ретельно вивчити обставини справи з метою з'ясування, чи не зловживає позивач, який бажає виділу частки зі спільного майна шляхом отримання грошової компенсації вартості частки в майні та чи реалізація цього права не порушить прав інших осіб, які не мають змоги сплатити співвласнику грошову компенсацію вартості його частки.

У постанові Верховного Суду України від 13 січня 2016 року у справі № 6-2925цс15 зроблено висновок, що з врахуванням закріплених в пункті 6 статті 3 ЦК України засад справедливості, добросовісності та розумності, що спонукають суд до врахування при вирішенні спору інтересів обох сторін, при розгляді справ, у яких заявляються вимоги одного зі співвласників про припинення його права на частку у спільному майні шляхом отримання від інших співвласників грошової компенсації вартості його частки, виділ якої є неможливим, суди мають встановити наступне: чи дійсно є неможливим виділ належної позивачу частки в натурі або чи не допускається такий виділ згідно із законом; чи користуються спільним майном інші співвласники - відповідачі по справі; чи сплачується іншими співвласниками, які володіють та користуються майном, матеріальна компенсація позивачу за таке володіння та користування відповідно до частини третьої статті 358 ЦК України; чи спроможні інші співвласники виплатити позивачу компенсацію в рахунок визнання за ними права власності на спільне майно та чи не становитиме це для них надмірний тягар. Таким чином суд має встановити наступне: чи дійсно є неможливим виділ належної позивачу частки в натурі або чи не допускається такий виділ згідно із законом; чи користуються спільним майном інші співвласники відповідачі по справі; чи сплачується іншими співвласниками, які володіють та користуються майном, матеріальна компенсація позивачу за таке володіння та користування відповідно до частини третьої статті 358 ЦК України; чи спроможні інші співвласники виплатити позивачу компенсацію в рахунок визнання за ними права власності на спільне майно та чи не становитиме це для них надмірний тягар.

У абзаці 1 частини першої статті 60 ЦПК України (в редакції, чинній на момент ухвалення оскаржених рішень) передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Апеляційний суд врахувавши майновий стан відповідача, інтереси всіх учасників спільної власності, зробив обґрунтований висновок про відмову в задоволенні в частині позовних вимог про стягнення із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 компенсації вартості 1/2 частки автомобіля марки KIA CERATO, 2008 року випуску, державний номер НОМЕР_2, в розмірі 83 894,20 грн та про визнання за ОСОБА_2 права приватної власності на автомобіль.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що рішення апеляційного суду в оскарженій частині постановлено без додержання норм матеріального і процесуального права та зводяться до переоцінки доказів у справі, що, відповідно до положень статті 400 ЦПК України, знаходиться поза межами повноважень Верховного Суду. У зв'язку з наведеним, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення апеляційного суду в оскарженій частині без змін.

Оскільки рішення апеляційного суду в оскарженій частині залишено без змін, а скарга без задоволення, то судовий збір за подання касаційної скарги покладається на особу, яка подала касаційну скаргу.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення апеляційного суду Запорізької області від 13 грудня 2016 року в частині відмови в задоволенні позову про стягнення із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 компенсації вартості 1/2 частки автомобіля марки KIA CERATO, 2008 року випуску, державний номер НОМЕР_2, в розмірі 83 894,20 грн та про визнання за ОСОБА_2 права приватної власності на автомобіль, залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий М. Є. Червинська

Судді: Н. О. Антоненко

В. І. Журавель

В. М. Коротун

В. І. Крат