Справа № 461/3063/18 Головуючий у 1 інстанції: Городецька Л.М.
Провадження № 22-ц/811/2198/18 Доповідач в 2-й інстанції: Приколота Т. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 січня 2019 року м.Львів

Справа № 461/3063/18

Провадження № 22ц/811/2198/18

Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів з розгляду цивільних справ:

головуючого Приколоти Т.І.,

суддів Мікуш Ю.Р., Савуляка Р.В.,

секретар Іванова О.О.

з участю: ОСОБА_2, ОСОБА_3,

ОСОБА_4, ОСОБА_5

розглянув апеляційну скаргуОСОБА_2

на рішення Галицького районного суду м.Львова, ухвалене у м. Львові 12 вересня 2018 року (суддя Городецька Л.М.)

у справі

за позовом ОСОБА_2 до ЛКП «Архітектурно-планувальне бюро», з участю третьої особи: Головного управління Держпраці у Львівській області, про визнання незаконним наказу та стягнення заробітної плати,-

встановив:

ОСОБА_2 звернувся з позовом до ЛКП «Архітектурно-планувальне бюро», з участю третьої особи: Головного управління Держпраці у Львівській областіпро визнання незаконним наказу та стягнення коштів. В обґрунтування позову посилається на те, що з 19 травня 1969 року працював у ЛКП «Архітектурно-планувальне бюро» на посаді інженера 1 категорії. Наказом №4 від 5 січня 2015 року інженерів та техніків з 2 січня 2015 року переведено на 0,5 посадового окладу. Вважає цей наказ незаконним, оскільки в порушення вимог ч.3 ст.32 КЗпП України роботодавцем не було отримано його згоди щодо переведення на неповний робочий час. Стверджує, що у наказі не доведено до відома, що з моменту його винесення встановлювався чотиригодинний робочий день, у зв'язку із цим він кожного дня з'являвся на роботу згідно графіку повного робочого дня. Таким чином, оскільки він виконував роботу у повному обсязі, заробітна плата повинна була виплачуватися йому з урахуванням цього факту, у розмірі повного окладу. Відтак, сума недоплаченої заробітної пали за період із січня 2015 року по грудень 2016 року, січень та лютий 2017 року становить 36 147, 22 грн. Оскільки при звільненні 9 лютого 2017 року відповідачем виплачено лише 2 788, 68 грн., вважає, що у відповідності до вимог ст.116 КЗпП України роботодавцем не виплачено йому усіх сум, що належить сплатити підприємством.

Просить визнати незаконним наказ ЛКП «Архітектурно-планувальне бюро» яким 1 січня 2015 року введено в дію новий штатний розпис та переведено інженерів і техніків з 2 січня 2015 року на 0,5 посадового окладу; стягнути з ЛКП «Архітектурно-планувальне бюро» на його користь грошові кошти за фактично виконану роботу і невиплачену заробітну плату в сумі 36 147,22 грн. в період із січня 2015 року по грудень 2016 рік, а також січень та лютий 2017 року.

Оскаржуваним рішенням в позові відмовлено.

Рішення суду оскаржив ОСОБА_2

Вважає рішення незаконним та необґрунтованим, та таким що порушує її законні права та інтереси, винесеним з порушенням норм матеріального права. Вказує, що відповідачем не виплачено йому кошти за фактично виконану роботу і заробітну плату в сумі 36 147, 22 грн. в період із січня 2015 року по грудень 2016 рік, а також січень та лютий 2017 року.

Просить скасувати рішення Галицького районного суду м.Львова від 12 вересня 2018 року та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників справи, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить відхилити.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

На підставі ст.ст. 76-81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; а також питання щодо розподілу судових витрат, допуску рішення до негайного виконання, скасування заходів забезпечення позову.

Відмовляючи у задовленні позову суд першої інстанції виходив з наступного.

Встановлено, що ОСОБА_2 працював у ЛКП «Архітектурно-планувальне бюро» на посаді інженера першої категорії.

Наказом директора ЛКП «Архітектурно-планувальне бюро» Я.Дуліби №4 від 5 січня 2015 року введено в дію новий штатний розпис з 2 січня 2015 року; вирішено перевести інженерів та техніків з 2 січня 2015 року на 0,5 окладу.

Згідно наказу №5 від 9 лютого 2017 року ОСОБА_2 звільнено з роботи у зв'язку із його заявою.

У відповідності до вимог ч.3 ст.32 КЗпП України власник або уповноважений ним орган не має права переміщати працівника на роботу, протипоказану йому за станом здоров'я. У зв'язку із змінами в організації виробництва і праці допускається зміна істотних умов праці при продовженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою. Про зміну істотних умов праці - систем та розмірів оплати праці, пільг, режиму роботи, встановлення або скасування неповного робочого часу, суміщення професій, зміну розрядів і найменування посад та інших - працівник повинен бути повідомлений не пізніше ніж за два місяці. Якщо колишні істотні умови праці не може бути збережено, а працівник не згоден на продовження роботи в нових умовах, то трудовий договір припиняється за пунктом 6 статті 36 цього Кодексу.

З матеріалів справи вбачається, що позивач був ознайомлений із оскаржуваним наказом 3 лютого 2015 року, продовжував працювати та не висловлював заперечень щодо зміни істотних умов праці.

Посилання позивача на те, що після ознайомлення із наказом від 2 січня 2015 року він продовжував працювати повний робочий день, не підтверджено жодними доказами.

Встановлено, що у лютому 2017 року у ЛКП «Архітектурно-планувальне бюро» відбулися чергові зміни в істотних умовах праці. Усіх працівників переведено на контрактну основу, про що позивача було повідомлено 7 грудня 2016 року.

Позивач не погодився із запропонованими умовами праці та подав заяву про звільнення на підставі п.6 ст.36 КЗпП України - «відмова від продовження роботи у зв'язку із зміною істотних умов праці».

Статтею 233 КЗпП України передбачено, що працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права.

За статтею 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Відповідно до статті 233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

У разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

З висновками суду першої інстанції належить погодитися, оскільки ним правильно визначено характер спірних правовідносин та встановлено дійсні обставини справи. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду.

Підстави для скасування рішення суду відсутні.

Керуючись п.1 ч.1 ст.374, ст.ст. 375, 381-384, 388-391 ЦПК України, суд,

п о с т а н о в и в:

Рішення Галицького районного суду м.Львова від 12 вересня 2018 року залишити без змін, апеляційну скаргу ОСОБА_2 - без задоволення.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складено 22 січня 2019 року.

Головуючий

Судді