Дата документу 19.03.2019 Справа № 315/1496/17
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 315/1496/17
Провадження №22-ц/807/615/19
Головуючий в 1-й інстанції Телегуз С.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2019 року місто Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого, судді-доповідачаОСОБА_1
суддів:ОСОБА_2, ОСОБА_3
секретарОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Гуляйпільського районного суду Запорізької області від 11 жовтня 2018 року, ухвалене в м. Гуляйполе (повний текст рішення складено 16.10.2018 року) у справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про стягнення боргу за договором позики та за зустрічним позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_6 про визнання договору позики недійсним,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач за первісним позовом ОСОБА_6 звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості за договором позики, в якому вказує, що 17 червня 2011 року між ним та відповідачем ОСОБА_7 був укладений договір позики, згідно з яким він передав у борг відповідачу-позичальникові гроші в сумі 50000,00 грн. Вказаний договір посвідчено приватним нотаріусом Гуляйпільського нотаріального округу ОСОБА_8 та зареєстровано в реєстрі за № 1005. Відповідно до умов договору, зазначену суму коштів відповідач зобовязалась повернути готівкою в строк до 17 червня 2016року. Відповідно до п.7 Договору, відповідач також зобов`язується сплатити на користь позивача суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Відповідач ухиляється від повернення суми боргу, незважаючи на закінчення строку, протягом якого кошти мали бути повернуті. Цим відповідач порушує взяті на себе зобов`язання, тому позивач прохає, посилаючись на ст.625 ЦК України, стягнути з останньої суму боргу, з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, проценти від суми позики у розмірі облікової ставки Національного банку України, та три проценти річних від простроченої суми, що загалом становить 103999,14 грн., а також витрати на сплату судового збору в сумі 1039,99 грн.

Відповідно до уточнених позовних вимог зустрічного позову ОСОБА_7, остання просить суд визнати вищезазначений договір позики, укладений між нею та ОСОБА_6, недійсним, посилаючись на те, що вказаний договір позики є удаваним правочином, який був вчинений сторонами для приховання дійсного правочину договору купівлі-продажу земельної ділянки сільськогосподарського призначення.

Рішенням Гуляйпільського районного суду Запорізької області від 11 жовтня 2018 року позов ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про стягнення боргу за договором позики, задоволено. Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_6 заборгованість за договором позики від 17.06.2011року в розмірі 103999,14 (сто три тисячі девятсот девяносто девять грн.) 14 коп. Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_6 витрати, повязані з оплатою судового збору в сумі 1039,99 грн.

Позовні вимоги ОСОБА_7 до ОСОБА_6 про визнання договору позики недійсним, залишено без задоволення.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_5подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні первісного позову та задовольнити зустрічну позовну заяву.

Узагальненими доводами апеляційної скарги є те, що згідно договору позики, а саме п.10 факт передачі грошей має бути підтверджений розпискою, така розписка складена не була.

Відповідно до відзиву на апеляційну скаргу ОСОБА_6, зазначає, що під час розгляду справи судом першої інстанції надано належну правову оцінку правовідносинам, що склалися між сторонами у справі, зясовано їх правову природу та як наслідок винесено обґрунтоване та законне рішення, а доводи апеляційної скарги є безпідставними та необґрунтованими. В звязку з наведеним, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1) неповне зясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Судом першої інстанції встановлено, що 17.06.2011 року, між позивачем ОСОБА_6 та відповідачем ОСОБА_7 був підписаний договір позики, згідно умов якого позивач надав у користування відповідачу позику в сумі 50 000 грн., з кінцевим терміном поверненням 17.06.2016 року, що підтверджується копією вказаного договору, посвідченого приватним нотаріусом Гуляйпільського нотаріального округу ОСОБА_8 та зареєстрованого в реєстрі за № 1005, яка є в матеріалах справи (а.с. 13).

Суд першої інстанції дійшов висновку, що факт укладення між сторонами 17.06.2011 року договору позики підтверджується належними та допустимими письмовими доказами, а тому доведеним є факт існування боргового зобовязання ОСОБА_7 перед ОСОБА_6, невиконаного в строк належним чином і відповідно є підстави для задоволення первісного позову.

А доводи викладені в зустрічному позові ОСОБА_7 стосовно фіктивності правочину, який був укладений між сторонами, та на які посилається позивач за зустрічним позовом в якості підстави для визнання його недійсним - не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду.

З висновками суду першої інстанції, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується частково, виходячи з наступного.

Згідно ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Відповідно до вимог ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Стаття 638 ЦК України, передбачає, щодоговір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до п. 10 договору позики (а.с.13), цей договір вступає в силу і вважається укладеним з моменту передання грошей. На підтвердження факту передачі грошей позичальник видає позикодавцеві розписку.

В справі відсутні докази, що договір позики від 17.06.2011 року укладений між сторонами, оскільки позивачем не надано суду розписку позичальника, яка за домовленістю сторін є істотною умовою у договорі та єдиним доказом передачі коштів.

Представники обох сторін в апеляційному суді вказали на те, що розписка не складалась.

За відсутності підтвердження факту укладання договору позики у суду першої інстанції не було підстав для задоволення первісного позову щодо стягнення заборгованості з підстав невиконання умов договору позики.

У звязку з викладеним, апеляційну скаргу слід задовольнити частково, оскаржуване рішення суду скасувати в частині задоволення первісного позову та ухвалити в цій частині нове судове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_6, в іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін, оскільки установлений судом апеляційної інстанції факт не укладення договору позики не порушує жодні права позивачки за зустрічним позовом і виключає можливість його задоволення.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити частково.

Рішення Гуляйпільського районного суду Запорізької області від 11 жовтня 2018 року у цій справі скасувати в частині задоволення цивільного позову ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про стягнення боргу за договором позики та ухвалити в цій частині нове судове рішення.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про стягнення боргу за договором позики - відмовити.

Решту рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повна постанова складена 20 березня 2019 року.

Головуючий, суддя-доповідач ОСОБА_1

Судді: О. В. Крилова

ОСОБА_3