Постанова

Іменем України

29 листопада 2019 року

м. Київ

справа № 645/5401/17

провадження № 61-39795св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Синельникова Є. В. (суддя-доповідач), Хопти С. Ф., Шиповича В. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - комунальне підприємство «Жилкомсервіс»,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова, у складі судді Горпинич О. В., від 26 лютого 2018 року та постанову Апеляційного суду Харківської області, у складі колегії суддів: Сащенка І. С., Котелевець А. В., Маміної О. В., від 01 червня 2018 року.

Короткий зміст позовних вимог

У листопаді 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до комунального підприємства «Жилкомсервіс» (далі - КП «Жилкомсервіс») про захист прав споживачів.

Свої вимоги позивач мотивував тим, що відповідач КП «Жилкомсервіс» не виконує покладені на нього обов`язки, щодо утримання будинку АДРЕСА_1 . Багаторазові звернення позивача до відповідача щодо незадовільного стану будинкута його прибудинкової території залишились без реагування та усунення недоліків.

Посилаючись на зазначені обставини, позивач просив позов задовольнити, зобов`язати КП «Жилкомсервіс» в порядку підготовки до осінньо-зимового періоду 2017-2018 року в будинку АДРЕСА_1 на виконання всіх норм та правил здійснити наступне: усунути протікання покрівлі над квартирою № 9 ; провести ремонт ляди (вхід на горище), яка забезпечує закриття входу на горище будинку; провести скління вікон під`їзду № 1; провести ремонт під`їзду № 1 і забезпечити його утеплення; замінити козирок над вхідними дверима в під`їзді № 1; забезпечити облаштування контейнерного майданчика відповідно до передбачених норм та правил. Забезпечити в 2018 році облаштування під`їзної дороги і пішохідних доріжок до під`їздів будинку АДРЕСА_1 , облаштувати вимощення будинку і ремонту окремих ділянок цегляної кладки, забезпечити благоустрій прибудинкової території будинку відповідно до сучасних вимог, поклавши організацію цих вимог на КП «Жилкомсервіс». Відшкодувати позивачеві моральну шкоду.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 26 лютого 2018 року у задоволені позовних вимогОСОБА_1 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позовні вимоги до задоволення не підлягають, оскільки позивачем не надано доказів неналежного виконання відповідачем своїх обов`язків з надання житлово-комунальних послуг. Матеріали справи не містять доказів звернення ОСОБА_1 до відповідної філії КП «Жилкомсервіс» з приводу складання акту-претензії через ненадання або надання неналежної якості послуг.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Апеляційного суду Харківської області від 01 червня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 26 лютого 2018 року - без змін.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, доводи апеляційної скарги його не спростовують, рішення ухвалено у відповідності до вимог матеріального і процесуального права. Позивачем не надано належних доказів складення та підписання акта-претензії щодо неналежного виконання відповідачем комунальних послуг. Доказів на підтвердження того, що діями або бездіяльністю відповідача позивачу спричинено моральну шкоду ОСОБА_1 не надано.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та доводи особи, яка подала касаційну скаргу

У касаційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 26 лютого 2018 року та постанову Апеляційного суду Харківської області від 01 червня 2018 року і ухвалити нове рішення про задоволенні позовних вимог, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що при вирішенні спору судами не надано належної оцінки доводам позивача щодо неналежного виконання відповідачем взятих на себе обов`язків щодо утримання будинку, в якому він проживає, та прибудинкової території. ОСОБА_1 вказує, що КП «Жилкомсервіс» не реагувало на його неодноразові звернення щодо неналежного надання комунальних послуг з утримання будинку.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 03 серпня 2018 року відкрито касаційне провадження у справі.

Відзив на касаційну скаргу не надходив

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Балансоутримувачем житлового будинку АДРЕСА_1 , в якому у квартирі № 5 мешкає ОСОБА_1 , є КП «Жилкомсервіс».

З 01 березня 2007 року на підставі рішення виконавчого комітету Харківської міської ради від 20 грудня 2006 року № 1186 «Про визначення виконавців послуг в житловому фонді м. Харкова» визначено виконавця житлово-комунальних послуг у житловому фонді комунальної власності територіальної громади міста Харкова з управління будинком, спорудою або групою будинків - КП «Жилкомсервіс».

Судами також встановлено, що ОСОБА_1 неодноразово звертався до КП «Жилкомсервіс», Департаменту комунального господарства та Департаменту житлового господарства виконавчого комітету Харківської міської ради зі зверненнями щодо поліпшення стану будинку АДРЕСА_1 та його прибудинкової території. На його звернення було надано відповіді щодо обстеження будинку та проведених робіт, здійснення технічного обслуговування внутрішньобудинкових систем згідно графіка.

Позиція Верховного Суду

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Згідно з положеннями частини другої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з частиною першою статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу.

Відповідно до статті 42 Конституції України держава захищає права споживачів, здійснює контроль за якістю і безпечністю продукції та усіх видів послуг і робіт, сприяє діяльності громадських організацій споживачів.

Правовідносини, що виникають між виробниками, виконавцями, споживачами у процесі створення, надання та споживання житлово-комунальних послуг регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року N 1875-IV (далі - Закон № 1875-IV).

Суб`єктами Закону України «Про житлово-комунальні послуги» є органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, власники, виробники, виконавці та споживачі житлово-комунальних послуг.

Згідно статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги - це результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил.

Відповідно до частини другої статті 24 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» балансоутримувач зобов`язаний забезпечити умови для своєчасного проведення капітального і поточного ремонтів згідно встановлених нормативів і правил; забезпечити відповідну експлуатацію і утримування майна, яке знаходиться на його балансі.

Відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт йнадавачами послуг різних форм власності регулюються Законом України «Про захист прав споживачів» від 12 травня 1991 року № 1023-XII. Цим Законом установлено права споживачів, а також визначено механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.

Відповідно до пунктів 1, 3-5, 8 частини першої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач має право одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг; на відшкодування збитків, завданих його майну та/або приміщенню, шкоди, заподіяної його життю чи здоров`ю внаслідок неналежного надання або ненадання житлово-комунальних послуг; на усунення протягом строку, встановленого договором або законодавством, виявлених недоліків у наданні житлово-комунальних послуг; на зменшення розміру плати за надані послуги в разі їх ненадання або надання не в повному обсязі, зниження їх якості в порядку, визначеному договором або законодавством; на перевірку кількості та якості житлово-комунальних послуг в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Згідно пунктів 1-3, 6 частини другої статті 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» виконавець зобов`язаний забезпечувати своєчасність та відповідну якість житлово-комунальних послуг згідно із законодавством та умовами договору, в тому числі шляхом створення систем управління якістю відповідно до національних або міжнародних стандартів; здійснювати контроль за технічним станом інженерного обладнання будинків, квартир, приміщень; підготувати та укласти із споживачем договір на надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором; розглядати у визначений законодавством термін претензії та скарги споживачів і проводити відповідні перерахунки розміру плати за житлово-комунальні послуги в разі їх ненадання або надання не в повному обсязі, зниження їх якості.

При цьому факт ненадання послуги або зниження якості наданої послуги, що є порушенням умов договору в розумінні статей 526, 530 Цивільного кодексу України, повинен бути зафіксований належним чином.

Стаття 18 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачає, що у разі порушення виконавцем умов договору споживач має право викликати його представника для складення та підписання акта-претензії споживача, в якому зазначаються строки, види, показники порушень тощо. Представник виконавця повинен з`явитися на виклик споживача не пізніше строку, визначеного договором. Акт-претензія складається споживачем та представником виконавця і скріплюється їхніми підписами. У разі неприбуття представника виконавця в погоджений умовами договору строк або необґрунтованої відмови від підписання акта-претензії він вважається дійсним, якщо його підписали не менш як два споживачі. Акт-претензія споживача подається виконавцю, який протягом трьох робочих днів вирішує питання про перерахунок платежів або видає письмово споживачу обґрунтовану письмову відмову в задоволенні його претензій. Спори щодо задоволення претензій споживачів вирішуються в суді. Споживач має право на досудове вирішення спору шляхом задоволення пред`явленої претензії.

Частиною першою статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, враховуючи вказані норми матеріального права, правильно встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, обґрунтовано виходив із відсутності підстав для задоволення позовних вимог, оскільки позивачем не надано належних доказів звернення до виконавця послуг з метою складання акту-претензії щодо неналежного виконання комунальних послуг, а також послуг з утримання будинку та прибудинкової території, проведення поточних ремонтних робіт.

Неодноразові звернення позивача до відповідача та органів місцевого самоврядування визнанні судами такими, що не можуть виступати належними доказами фіксації неналежного виконання комунальним підприємством взятих на себе обов`язків щодо утримання будинку та прибудинкової території, надання комунальних послуг, достовірно підтверджувати ті дефекти, вимоги про усунення яких заявив позивач.

Ці та інші доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що рішення суду першої інстанції та постанова суду апеляційної інстанції ухвалені без додержання норм матеріального і процесуального права та зводяться до переоцінки доказів у справі, що відповідно до положень статті 400 ЦПК України знаходиться поза межами повноважень Верховного Суду.

Колегія суддів погоджується з висновками судів по суті вирішення спору. Судами правильно застосовано норми матеріального права, дотримано норми процесуального права, зроблено обґрунтовані висновки на підставі належним чином оцінених доказів, наданих сторонами (стаття 89 ЦПК України).

Враховуючи наведене, встановивши відсутність підстав для скасування оскаржених судових рішень, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржені судові рішення - без змін.

Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань (частина друга статті 410 ЦПК України).

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 26 лютого 2018 року та постанову Апеляційного суду Харківської області від 01 червня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:Є. В. Синельников
С. Ф. Хопта
В. В. Шипович