Дата документу 21.03.2019
Справа № 501/2887/16-ц
РІШЕННЯ
12 березня 2019 року м. Чорноморськ Одеської області
Іллічівський міський суд Одеської області в складі:
головуючого судді Смирнов В.В.
за участю секретаря судового засідання Крамському Д.О., Троян Т.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Чорноморську Одеської області в порядку загального позовного провадження цивільну справу № 501/2887/16-ц.
предмет та підстави позову: про стягнення грошових коштів (суми боргу),
учасники справи:
представник позивача - ОСОБА_4,
відповідач ОСОБА_2,
негайно після закінчення судового розгляду, перебуваючи в нарадчій кімнаті, ухвалив рішення про наступне:
І. Позиції позивача та відповідача.
До Іллічівського міського суду Одеської області 12.12.2016 року звернувся позивач ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів (т.1 а.с. 1-4).
При фактичному одержанні вказаної суми ОСОБА_2 також була надана розписка від 28.11.2011 року. Згідно договору позики ОСОБА_2 зобов'язався повернути грошові кошти до 01 грудня 2012 року та сплатити 15% річних за користування грошовими коштами. Кошти, які отримав ОСОБА_2 були потрачені на сімейні потреби, а саме на будівництво будинку та ремонт у квартирі.
Від 09.01.2018 року позивач ОСОБА_1, надав до суду уточнену позовну заяву якою просить стягнути в солідарному порядку з подружжя ОСОБА_2, ОСОБА_3 солідарно суму позики у розмірі 75 400 доларів США ( сімдесят пять тисяч чотириста гривень 00 копійок), що на день складання уточненої позовної заяви за офіційним курсом НБУ ( І долар 27,95 гривень) складає 2 107 430,00 грн. ( два мільйона сто сім чотириста тридцять тисячі десять гривень 00 копійок(т.1 а.с. 223-226).
Відповідач ОСОБА_2 заперечував проти задоволення позову, надав заяву про застосування строків позовної давності (т.1 а.с.134-136, 236-238).
Відповідач ОСОБА_2 заперечував проти залучення співвідповідача (т.1 а.с. 178).
Відповідач ОСОБА_3 надала до суду заперечення на позовну заяву, просила суд відмовити в задоволенні вимог, заявлених до неї (т.1 а.с. 178-179, 234).
ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи.
Від 09.01.2018 року позивач ОСОБА_1, надав до суду уточнену позовну заяву якою просить стягнути в солідарному порядку з подружжя ОСОБА_2, ОСОБА_3 солідарно суму позики у розмірі 75 400 доларів США ( сімдесят пять тисяч чотириста гривень 00 копійок), що на день складання уточненої позовної заяви за офіційним курсом НБУ ( І долар 27,95 гривень) складає 2 107 430,00 грн. ( два мільйона сто сім чотириста тридцять тисячі десять гривень 00 копійок(т.1 а.с. 223-226).
Відповідач ОСОБА_2 заперечував проти задоволення позову, надав заяву про застосування строків позовної давності. Також ОСОБА_2 та ОСОБА_3 зазначили, що між ними не має шлюбних відносин, та кошти він брав для особистих потреб. ОСОБА_3 дані кошти не отримувала, розписку не підписувала. Тому у стягненні заборгованості з ОСОБА_3 просив суд відмовити. Також запропонував позивачу в рахунок заборгованості по розписці, земельну ділянку для введення особистого селянського господарства площею 2,00 га, яка розташована за адресою: Одеська область, Лиманський район, на території Сичавської сільської ради (т.1 а.с.134-136, 236-238).
Відповідач ОСОБА_2 заперечував проти залучення співвідповідача (т.1 а.с. 178).
Відповідач ОСОБА_3 надала до суду заперечення на позовну заяву, просила суд відмовити в задоволенні вимог, заявлених до неї (т.1 а.с. 178-179, 234).
ІІІ. Інші процесуальні дії у справі.
Ухвалою судді Іллічівського міського суду Одеської області Максимович Г.В. від 20.12.2016 року прийнято до свого провадження та призначено до розгляду (т. 1 а.с. 33).
У звязку із відстороненням судді Іллічівського міського суду Одеської області Максимович Г.В. від здійснення правосуддя, відповідно до наказу голови суді №21-ос від 03.08.2018 року призначено повторний автоматизований розподіл судових справ (т.2 а.с.88).
Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу від 21.08.2018 року, справа повторно розподілена для подальшого розгляду судді Смирнову В.В. (т.2 а.с. 89).
Ухвалою судді Іллічівського міського суду Одеської області від 27.08.2018 року прийнято до свого провадження та призначено до розгляду (т. 2 а.с. 90).
Ухвалою судді Іллічівського міського суду Одеської області від 29.11.2018 року призначено до розгляду в загальному порядку (т. 2 а.с. 100).
ІV. Фактичні обставини, встановлені Судом та зміст спірних правовідносин.
На підтвердження позовних вимог позивач посилався на договір позики від 28.11.2011 року, розписку від 28.11.2011р. та розписку від 28 листопада 2013 року, написану відповідачем ОСОБА_2 (т.1, а.с. 9-10).
Відповідач свого зобов'язання не виконав, грошові кошти позивачеві не повернув.
ОСОБА_2 у судовому засіданні визнав, що брав у борг за договором позики кошти у розмірі 40 000 доларів США.
Відповідач ОСОБА_2 мав у власності квартиру № 4, яка заходиться за адресою: буд. 106, провулок Хантадзе, м. Чорноморськ, на підставі договору купівлі-продажу від 16.04.2009 року. ОСОБА_2 подарував 11.03.2013 року своєї дружині - ОСОБА_3 вищезазначену квартиру. (т.1 а.с. 107-108). Місце реєстрації не змінив, та на цей час проживає за місцем реєстрації разом з дружиною та сином.
ОСОБА_3 до укладання шлюбу мала прізвище Вдовиченко. Так відповідно до відповіді віх №283 від 11.04.2017р. з Молодіжненської селищної ради на підставі договору купівлі продажу від 11 травня 2007 року у приватній власності є земельна ділянка , яка розташована за адресою: Одеська область, Овідіопольський район, село Молодіжне, провулок Верхній, 3. (а.с. 93 -94). На дані земельній ділянки на цей час збудований будинок, та в експлуатацію не введений. (а.с. 122).
Позивач звертався до відповідача ОСОБА_2 М.28.10.2014р. та 17.11.2016 року з вимогами повернути борг.(а.с. 22)
V. Оцінка Суду.
Згідно з ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Отже, письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.
Такий правовий висновок викладений Верховним Судом України в постанові від 18 жовтня 2017 року у справі № 6-1662цс17.
Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми дво- чи багатосторонніми (договори).
Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.
За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.
За приписами частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).
Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).
Статтею 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки.
Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.
За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та п'ята статті 261 ЦК України).
Судом встановлено, що позивач з вимогою до відповідача про повернення боргу за договором позики 28 листопада 2011 р. та розписки від 28 листопада 2013 року звернувся 28.10.2014р. та 17.11.2016р., з позовною заявою до суду звернувся 12.12.2016 р., тобто в межах трирічного строку позовної давності, який почав свій відлік від першої вимоги 28.10.2014 року.
Судом встановлено, що хоча у розписці не зазначена згода ОСОБА_3 на отримання позики як дружини, але враховуючи, що на момент складання розписки про отримання коштів ОСОБА_3 та ОСОБА_2М перебували у зареєстрованому шлюбі.
Відповідно до ст.ст. 60,61,65,68,69 СК України набуте майно одним із подружжя за договором, укладеним в інтересах сім'ї є об'єктом спільної сумісної власності, тому й обов'язки та відповідальність за таким договором виникають в обох з подружжя.
Тлумачення частини четвертої статті 65 СК України свідчить, що той з подружжя, хто не брав безпосередньо участі в укладенні договору, стає зобов'язаною стороною (боржником), за наявності двох умов: 1) договір укладено другим із подружжя в інтересах сім'ї; 2) майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї. Тільки поєднання вказаних умов дозволяє кваліфікувати другого з подружжя як зобов'язану особу (боржника). Тобто, на рівні закону закріплено об'єктивний підхід, оскільки він не пов'язує виникнення обов'язку другого з подружжя з фактом надання ним згоди на вчинення правочину. Навіть якщо другий з подружжя не знав про укладення договору він вважатиметься зобов'язаною особою, якщо об'єктивно цей договір було укладено в інтересах сім'ї та одержане майно було використано в інтересах сім'ї. Такий підхід в першу чергу спрямований на забезпечення інтересів кредиторів. Той з подружжя, хто не був учасником договору, не може посилатися на відсутність своєї згоди, якщо договір було укладено в інтересах сім'ї.
Такий правовий висновок зроблено Верховним Судом України в постанові від 19 червня 2013 року у справі № 6-55цс13.
Також за змістом ч. 4 ст. 65 та ч. 2 ст. 73 СК України, дружина може відповідати своєю часткою у спільній сумісній власності подружжя за умови, що договір був укладений в інтересах сімї, а одержане за договором використано на її потреби, що узгоджується з правовою позицією, викладеною в постанові Верховного Суду України від 18.11.2015 року у справі № 6-388 цс15.
Судом встановлено, що кошти, отримані за вказаним договором, використані в інтересах сімї, а саме на будівництво будинку, якій будується на земельній ділянки, яка належить на праві приватної власності ОСОБА_3, на утримання квартири, та потреби сімї. Дарування квартири відповідачем ОСОБА_2 своєї дружині ОСОБА_3, під час існуючої заборгованості, суд розцінює такі дії, як намагання уникнути відповідальності за неповернення боргу.
Суд зазначає, що дружина мала права на звернення до суду з позовом про визнання договору позики недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового, але до матеріалів справи ОСОБА_3 не надала доказів про звернення до суду з відповідним позовом.
Така правова позиція викладена Верховним Судом України в постанові від 22.11.2017року у справі № -2830цс16
Згідно ч.3 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.
Відповідно до вимог ч. 1, 2 ст. 76 ЦПК України доказами є будь дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці обставини встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показами свідків.
Згідно ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Разом з тим, відповідачами в порушення вимог ст. 81 ЦПК Українине надано жодного доказу до суду, на підтвердження того, що договір позики від 28.11.2011 року який був укладений ОСОБА_2 та грошові кошти, які були отримані за договором позики в сумі 40 000доларів США, не були використані в інтересах сім'ї відповідачів. Посилання відповідача ОСОБА_2 на те що кошти брались на вирішення судових справ, суд не бере до уваги оскільки жодного доказу, що кошти були витрачені на судові справи ОСОБА_2, до матеріалів справи не надав.
Суд частково задовольняючі позовні вимоги, виходить з наступного. Повторно розписка про отримання коштів у розмірі 52 000 доларів США була підписана 28.11.2013 року. З вимогою про повернення боргу позивач звернувся в перше 28.10.2014 році. Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред'явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов'язання.
Такий правовий висновок викладений Великою Палатою Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18).
VІ. Розподіл судових витрат між сторонами.
15.За змістом статті 141 ЦПК судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Позивач є особою з органічними можливостями (інвалід 2 групи), за подання уточненої позовної заяви позивача відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" звільнено від сплати судового, тому, судовий збір підлягає стягненню солідарно з відповідачів на користь держави у розмірі 8 000,00 грн.(вісім тисяч гривень 00 копійок).
З цих підстав, керуючись статтями 3-5, 7, 10, 13, 19, 258, 339-342, 352 Цивільно процесуального кодексу України, суд,
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів задовольнити частково.
Стягнути солідарно з ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1, що зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2) та ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3 (РНОКПП НОМЕР_2, що зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2) на користь ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_4 (РНОКПП НОМЕР_3, що зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_5) грошових коштів (суми боргу) у розмірі 52 000,00 доларів США грн. (пятдесят дві тисячі доларів США).
Ця сума має бути конвертована в національну валюту гривню за курсом на день здійснення платежу.
Стягнути з солідарно з ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1, що зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2) та ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3 (РНОКПП НОМЕР_2, що зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2) на користь держави судовий збір у розмірі 8 000,00 грн.(вісім тисяч гривень 00 копійок).
В іншій частині позовних вимог відмовити.
Повний текст рішення складено та підписано 21 березня 2019 року.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Суддя Іллічівського міського суду

Одеської області ОСОБА_5