РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 грудня 2019 року Київський районний суд м. Харкова

у складі: головуючого - судді Якуші Н.В.,

за участю секретаря судового засідання Коваль А.О.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

представник позивача - ОСОБА_2 ,

відповідач - ОСОБА_3 ,

представник відповідача - ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку загального позовного провадження в приміщенні Київського районного суду м. Харкова цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа - Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради про позбавлення батьківських прав, -

ВСТАНОВИВ:

І. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача.

16 липня 2019 року ОСОБА_1 (далі позивач) звернулась з позовною заявою до ОСОБА_3 (далі відповідач) з вимогою про позбавлення батьківських прав.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 16 травня 2009 року вона уклала з відповідачем ОСОБА_3 шлюб, який був зареєстрований у ВРАЦС по м Харкову ХМУЮ, актовий запис №568. Від спільного проживання у сторін народився син ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає з нею. Під час спільного життя між нею та відповідачем часто виникали сварки та непорозуміння, з 2009 року під час її вагітності шлюбні стосунки між ними були припинені та вони стали проживати окремо. Зазначила, що шлюб між ними було розірвано рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 25.01.2011 року, зазначеним рішенням визначено місце проживання ОСОБА_5 з нею. Вказала, що відповідач не приймав будь -якої участі у вихованні дитини, не піклувався про його фізичний та духовний розвиток, навчання. Також ОСОБА_3 не намагається зустрічатись та спілкуватись з сином, всіляко ухиляється від обов`язку утримувати дитину, не приймає будь -якої участі у забезпечення необхідного харчування, медичного догляду, лікуванні сина. Заочним рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова з ОСОБА_3 стягнуто аліменти на утримання малолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку, щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 05.03.2010 року та до його повноліття. Згідно розрахунку заборгованості державного виконавця Київського ВДВС в м. Харкові ГТУЮ в Х/о заборгованість по аліментам ОСОБА_3 на утримання дитини станом на 25.06.2019 року складає 118 318 грн. Крім того, заочним рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 03.06.2010 року з ОСОБА_3 було стягнуто аліменти на її утримання до досягнення малолітнім сином ОСОБА_5 трирічного віку, а саме до ІНФОРМАЦІЯ_2 . Згідно розрахунку заборгованості державного виконавця Київського ВДВС в м. Харкові ГТУЮ в Х/о заборгованість по аліментам ОСОБА_3 на її утримання станом на 25.06.2019 року складає 19318 грн. З подання державного виконавця Київського ВДВС в м. Харкові ГТУЮ в Х/о від 27.06.2019 року №28377 до Київського районного суду м. Харкова про оголошення у розшук ОСОБА_3 вбачається, що відповідач по справі за місцем реєстрації не мешкає, місце його проживання встановити неможливо. Також вказала, що факт ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків підтверджується: інформацією адміністрації КНП «Міська дитяча поліклініка №13» ХМР, інформацією Управління освіти Адміністрації Київського району ВК ХМР, які містять відомості про те, що усіма питаннями оздоровлення, лікування та навчання малолітнього ОСОБА_5 займається його мати ОСОБА_1 .

Відповідач позовні вимоги не визнав, у відзиві (а.с.55-57) зазначив, що доводи позивача є необґрунтованими і не підлягають задоволенню, оскільки він сплачує аліменти на неповнолітню дитину, він не відмовлявся і не відмовляється від виконання своїх батьківських обов`язків, непорозуміння виникли з позивачем у зв`язку з тим, що вона не бажала і не бажає допускати його до дитини. Висновок органу опіки та піклування вважав передчасним та необґрунтованим.

17.09.2019 року від третьої особи - Департаменту служб у справах дітей Харківській міської ради надійшли письмові пояснення по справі, в яких було зазначено, що Департамент в повному обсязі підтримує позовні вимоги ОСОБА_1 у зв`язку з тим, що ОСОБА_3 тривалий час ухиляється від виконання батьківських обов`язків, не приймає участі у вихованні дитини, не цікавиться станом здоров`я сина, що відповідно до ч.2 ст.164 СК України є підставою для позбавлення його батьківських прав. Відповідно до ч.5 ст. 15 СК України Департамент надав до суду письмовий висновок та акт обстеження умов проживання дитини. Просили суд розглядати справу без участі представника органу опіки та піклування.

ІІ. Пояснення учасників справи в судовому засіданні.

В судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги, просила їх задовольнити, пояснила, що дитина з самого народження проживає разом із нею, відповідач вихованням дитини не займається, не піклується про неї, має заборгованість по сплаті аліментів, на її переконання має алкогольну залежність.

Позивач не змогла в судовому засіданні розкрити мету, яку вона прагне досягнути позбавленням батьківських прав і яким чином позбавлення батьківських прав відповідача змінить існуючу ситуацію і сприятиме захисту інтересів дитини. Лише вказала, що не бажає, щоб її дитина утримувала свого батька у майбутньому.

Представник позивача наголошувала на тому, що поведінка відповідача свідчить про те, останній виявив бажання виконувати свої батьківські обов`язки лише після звернення позивача до суду. Наголошувала на тому, що дитина вимагала піклування протягом усього свого життя, проте відповідач не вважав за необхідне приділяти увагу сину, піклуватися ним, виховувати.

Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, за клопотанням свого представника був допитаний у суді в якості свідка, суду засвідчив, що він любить свого єдиного сина, бажає брати участь у його вихованні, з 2012 року сплачував та сплачує аліменти на його утримання, на підтвердження чого надав копії квитанцій про здійснення платежів на користь позивача. Крім того, вказав, що він працює, у нього є вантажний автомобіль, на якому він займається бізнесом, завірив суд, що має змогу допомагати сину матеріально не тільки у вигляді сплати аліментів, а фінансувати додаткові заняття, кружки, мандрівки. Проте, через те, що він останній раз бачив дитину у дворічному віці після народження, син його не знає, а тому він не має змоги з ним спілкуватися, поки позивач не дозволить з ним познайомитися. Крім того позивач взагалі каже, що у дитини є новий батько і що від нього ні їй ні дитині нічого не потрібно. Позивач відмовляє у знайомстві з дитиною навіть його матері, бабусі малолітнього ОСОБА_5 , хоча остання з самого початку появи онука, слідкувала за його життям, намагалася майже щодня бачити дитину. Також зазначив, що раніше йому будь-яких попереджень щодо зміни ставлення до виховання дитини не виносили, до адміністративної відповідальності за неналежне виконання батьківських обов`язків він не притягувався, пояснив, що колишня дружина створює перешкоди йому в побаченні з дитиною. Підтвердив суду, що перед самим народженням дитини, дружина зібрала речі та пішла, з пологового будинку він її не забирав, оскільки остання була проти цього, після народження дитини вони разом вже не мешкали. Засвідчив, що не отримував запрошення до Департаменту на розгляд питання щодо позбавлення його батьківських прав. Наголошував на тому, що сплачував аліменти на адресу позивача, яка була зазначена у рішенні суду про стягнення з нього аліментів, те, що позивач змінила місце проживання йому відомо не було, зараз він перераховує аліменти на рахунок державної служби. Просив суд відмовити у задоволенні позову, оскільки він не бажає втрачати свого сина.

Представник відповідача заперечував проти вимог ОСОБА_1 , вважав їх необґрунтованими, оскільки його довіритель ніколи не відмовлявся від свого сина. Вважав, що стосунки між сторонами не можуть впливати на право батька приймати участь у вихованні дитини, проте через те, що ОСОБА_3 не бажає травмувати свою дитину, тому він не звертався із позовом до суду про встановлення порядку спілкування із дитиною, хоча позивач в добровільному порядку не надає можливості бачити сина, не бажає їх познайомити та надати можливість почати будувати стосунки між ними. Звертав увагу суду, що навіть на питання суду позивачу, остання зазначила, що ніколи не надасть можливість відповідачу проводити час з дитиною, оскільки він є для нього є чужим і вона не бажає, щоб вони зближувалися.

Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, у своїх письмових поясненнях підтримали позовні вимоги та пояснили, що орган опіки та піклування надав відповідний висновок щодо доцільності позбавлення відповідача батьківських прав, оскільки останній не виконує своїх батьківських обов`язків. При цьому, судом встановлено, що умови проживання відповідача не досліджувались і його пояснення заслухані не були.

ІІІ. Інші процесуальні дії у справі.

Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 17.07.2019 року прийнято до розгляду та відкрито провадження в даній цивільній справі, ухвалено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження.

Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 17.10.2019 року закрито підготовче засідання по вказаній цивільній справі, справу призначено до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні.

Протокольною ухвалою суду від 13.11.2019 року до початку судового розгляду було задоволено клопотання позивача про долучення додаткових доказів, а саме копії листа ДППЗ "Укрпошта" від 08.11.2019 року та розрахунку державного виконавця станом на 28.10.2019 року. Протокольною ухвалою суду від 13.11.2019 року до початку судового розгляду було задоволено клопотання представника відповідача про виклик свідків, та про долучення до справи копій квитанцій про сплату аліментів за жовтень-листопад 2019 року, фотокарток дитини, які були в наявності у відповідача, в тому числі з соціальних мереж, оскільки іншої можливості бачити як росте дитина, як зазначив представник, у нього не має.

Протокольною ухвалою суду від 06.12.2019 року у клопотанні представника позивача про допит свідків (а.с.117) було відмовлено, через те, що із вказаним клопотанням представник звернувся вже на стадії судового розгляду, поважних причин пропуску строку із зверненням з цим клопотанням суду не навів. Крім того, суд наголосив, що позивач повинен надати усі докази, або заявити про їх долучення одночасно із зверненням з позовом до суду. Судом було надано рівні можливості сторонам доводити свою позицію у суді, підготовче засідання за клопотанням сторін відкладалось три рази з метою зібрати усі необхідні матеріали, вирішити заявлені клопотання.

Клопотання про витребування доказів, подане через канцелярію суду 06.12.2019 року (а.с.118), представник позивача просив суд залишити без розгляду.

ІV. Фактичні обставини, встановлені Судом та зміст спірних правовідносин.

ОСОБА_3 є батьком ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження, серії НОМЕР_1 , виданим Відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову Харківського міського управління юстиції, актовий запис №5027 (а.с.7).

Заочним рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 25.01.2011 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 розірвано (а.с.13).

Заочним рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 03 червня 2010 року з ОСОБА_3 стягнуто аліменти на утримання малолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі ј частини з усіх видів заробітку, щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 05.03.2010 року та до його повноліття (103-104).

Заочним рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 03.06.2010 року з ОСОБА_3 стягнуто аліменти на утримання на утримання ОСОБА_1 до досягнення малолітнім сином ОСОБА_5 трирічного віку, а саме до ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.11-12).

Згідно розрахунку заборгованості державного виконавця Київського ВДВС в м. Харкові ГТУЮ в Х/о заборгованість по аліментам ОСОБА_3 на утримання дитини станом на 25.06.2019 року складає 118 318 грн. (а.с.16-18).

Згідно розрахунку заборгованості державного виконавця Київського ВДВС в м. Харкові ГТУЮ в Х/о заборгованість по аліментам ОСОБА_3 на утримання позивача станом на 25.06.2019 року складає 19318 грн. (а.с.14-15).

Згідно розрахунку заборгованості державного виконавця Київського ВДВС в м. Харкові ГТУЮ в Х/о заборгованість по аліментам ОСОБА_3 на утримання дитини станом на 28.10.2019 року складає 126458,50 грн. (а.с.81-83).

Відповідно до подання державного виконавця Київського ВДВС м. Харків ГТУЮ в Харківській області Кононенко О.М. від 27.06.2019 року №28377 боржника ОСОБА_3 оголошено у розшук (а.с.19-20).

Згідно копій платіжних квитанцій за період з 2012 року по листопад 2019 року, наданих представником відповідача, судом встановлено, що на адресу ОСОБА_1 відповідач здійснював адресні перекази грошових коштів два рази на місяць у сумі 500-515 гривень (а.с.58-71).

Згідно листа ДППЗ "Укрпошта" від 08.11.2019 року вбачається, що проведеною перевіркою виробничих документів, згідно наданих у запиті даних, поштові перекази №0086, 0090, 0037, 0021, 0099, 0050, 0024, 0063, 0040 на ім`я ОСОБА_1 від відправника ОСОБА_3 на суму 500 грн. (два рази у місяць) за період з січня 2019 року по травень 2019 року були повернуті на зворотню адресу та вручені відправнику (а.с.84-85).

Відповідно до довідки з місця проживання про склад сім`ї та прописку, виданої ОСББ «Родникова 9» №398 від 09.02.2018 року - за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровані: ОСОБА_1 та ОСОБА_5 (а.с.10).

Згідно довідок №568 від 11.06.2019 року , №783 від 28.08.2018 року головного лікаря КНП «Міська дитяча поліклініка №13» ХМР зазначено, що ОСОБА_5 знаходиться під наглядом лікаря -педіатра. Догляд та мед забезпечення дитини здійснює мати (а.с.21-22).

Згідно інформації директором Харківської загальноосвітньої шкоди І-ІІІ ступенів №164 - ОСОБА_5 у закладі з 01.09.2016 року. Мати дитини, ОСОБА_1 , та вітчим, ОСОБА_7 , супроводжують Тимофія до та після навчання. Мати цікавиться навчальними досягненнями сина, підтримує постійний зв`язок із класним керівником, відвідує батьківські збори. За період навчання ОСОБА_5 у ХЗОШ №164 батько хлопця, ОСОБА_3 , до класного керівника та адміністрації закладу не завертався (а.с.24).

Згідно висновку Департаменту служб у справах дітей ХМР про доцільність позбавлення батьківських прав від 11.09.2019 року №572 - з метою захисту прав та інтересів дітей за вважає доцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_3 , відносно його малолітнього сина, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.46-48).

Із змісту висновку випливає, що розглянувши питання щодо доцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 щодо малолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з`ясовано, що батько дитини тривалий час вихованням та утриманням сина не займався, не цікавиться станом здоров`я сина, його навчанням та дозвіллям. Заборгованість по сплаті аліментів станом на 25.06.2019 року складає 118318,00 грн. ОСОБА_3 на засідання Комісії не з`явився, про причини неявки не повідомив. Враховуючи вищезазначене та рекомендації Комісії, керуючись ст.ст. 19, 164 СК України в інтересах дитини, Департамент служб, який діє від імені органу опіки та піклування, вважає доцільним позбавити батьківських прав ОСОБА_3 відносно малолітнього сина, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_8 суду пояснила, що вона є подругою матері відповідача, і що вона знає родину ОСОБА_9 дуже давно. Їй особисто відомо, що ОСОБА_3 одружився на ОСОБА_11 , вони жили разом у нього в квартирі, але одного разу вона дізналась, що позивач пішла від ОСОБА_3 , хоча була вагітна. Потім зі слів ОСОБА_12 , матері відповідача, їй стало відомо, що народився хлопчик, проте позивач не дозволяла батьку дитини відвідувати її у пологовому будинку, та після того, як їх виписали, приймати участь у його вихованні. Суду підтвердила, що ОСОБА_3 працює, є порядною, доброю людиною, не зловживає спиртними напоями. Будь-яких відомостей, що відповідач бажає відмовитися від своєї дитини, у неї немає, навпаки, він завжди дуже тепло відзивався щодо сина, цікавиться його життям навіть на відстані, а його мати майже щодня намагається зустрітися із дитиною на вулиці, щоб хоча б на відстані її побачити.

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_13 суду показала, що є сусідкою родини Климових, та прийшла до суду повідомити, що ОСОБА_3 добрий чоловік, порядна людина. Їй відомо зі слів ОСОБА_3 та його матері, що вони дуже бажають приймати участь у вихованні Тимофія, проте мати дитини їм це не дозволяє. Засвідчила, що пам`ятає, що деякий час позивач мешкала разом із ОСОБА_3 у його квартирі, проте перед самим народженням дитини вона пішла від нього. Повідомила суду, що ОСОБА_12 , мати відповідача, майже не кожного дня з народження дитини намагається побачити свого онука з відстані, робить його фотографії та дуже бажає з ним познайомитися. ОСОБА_3 охарактеризувала з позитивного боку, зазначила, що останній має вантажний транспорт та на ньому працює, ніколи не бачила його п`яним, бо він завжди за кермом.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_17 суду показав, що він знаходиться у дружніх стосунках із відповідачем і що йому відомо, що у відповідача є син, який навчається у школі в одному класі з його дитиною. Підтвердив суду, що фінансові можливості утримувати та допомагати сину у відповідача є, а головне у нього є бажання, бо він сумує за сином. Крім того, наголосив на тому, що спиртними напоями останній не зловживає.

Допитана у судовому засіданні ОСОБА_18 пояснила, що вона є матір`ю відповідача. Зазначила, що дійсно її син був одружений із позивачем і що перед самим народженням дитини, ОСОБА_1 від них виїхала. Коли вони дізналися від свахи, що народилась дитина, то відповідач намагався відвідати сина у пологовому будинку, проте позивач це не дозволила, оскільки навіть не сказала в якому саме вона знаходиться. Потім, коли дитина була маленька (до 2-3 років), відповідач ходив до позивача, бачився із сином. Пізніше, позивач почала йому відмовляти у побаченнях із сином, і щоб не йти на конфлікт, він лише перераховував їй грошові кошти через поштове відділення. Суду підтвердила, що для відповідача це єдиний син, а для неї онук. Через те, що вони не бажають травмувати дитину, вони самостійно до неї не підходять, проте позивач відмовляється їх знайомити, не бажає впускати їх у життя Тимофія. Свідок зазначила, що ані вона ані її син ніколи б не зашкодили дитині, а навпаки приділяли б їй стільки часу, скільки було б необхідно. Жодних перепон у вивозі дитини за кордон відповідач не чинив, навпаки, позивач навіть ніколи у нього не питала дозволу, хоча знала, де він мешкає. Щодо заборгованості по аліментам, то суду зазначила, що коли вона дізналась про існування боргу, то одразу пішла до виконавця, оскільки її син знаходився у відрядженні, та дізналась, що виконавцю не було відомо, що відповідач виконував рішення суду, сплачуючи аліменти на користь позивача через поштове відправлення. Щодо оголошення її сина у розшук, то завірив, що це було зроблено лише формально з метою надати довідку позивачу для виїзду дитини за кордон та отримання грошової допомоги.

Клопотань про виклик малолітньої дитини до залу суду з метою заслухати її думку, учасники судового провадження не заявляли.

V. Оцінка Суду.

А. Загальні принципи.

В даній ситуації Суд звертає увагу, що право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) (пункт 47 рішення Європейського Суду з прав людини (далі Європейський Суд) у справі «Савіни проти України», пункт 49 рішення у справі «Хант проти України»).

Тобто, в даному випадку вирішення питання про позбавлення відповідача батьківських прав охоплюється статтею 8 Конвенції і є втручанням у його право на повагу до свого сімейного життя, яке в свою чергу не є абсолютним.

При цьому, відповідно до статті 17 Закону України „Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23 лютого 2006 року № 3477-IV суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського Суду як джерело права і особливості даної ситуації свідчать про необхідність врахування наведених міжнародних стандартів, які знаходяться у тісному взаємозв`язку із національним правовим регулювання описуваних правовідносин.

Отже, статтею 8 Конвенції гарантовано, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції.

Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Важливим є те, що виходячи із змісту даного права, воно включає існування, як негативних так і позитивних обов`язків держави, які невід`ємні від реальної «поваги» до приватного та сімейного життя. (див. пункт 78 рішення Європейського Суду у справі «Мамчур проти України»).

Втручання у право на повагу до сімейного життя не становить порушення статті 8 Конвенції, якщо воно здійснене «згідно із законом», відповідає одній чи кільком законним цілям, про які йдеться в пункті 2, і до того ж є необхідним у демократичному суспільстві для забезпечення цих цілей (пункт 50 рішення Європейського Суду у справі «Хант проти України»).

Б. Застосування вказаних принципів в даній справі.

1). Чи здійснювалось втручання «згідно із законом».

Досліджуючи питання чи передбачено втручання у право відповідача «законом» Суд враховує, що процедура, підстави та правові наслідки позбавлення батьківських прав передбачені нормами СК (статті 164-167).

Зокрема, відповідно до статті 164 СК батьки можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини (пункт 2 частини першої).

Тому, для Суду є беззаперечним те, що втручання у право відповідача має законні підстави, які є чинними протягом періоду, який розглядається.

2). Чи відповідало втручання цілям передбаченим в пункті 2 статті 8 Конвенції.

Обговорюючи питання чи відповідало втручання у право відповідача «цілям», про які йдеться в пункті 2 статті 8 Конвенції (інтереси національної та громадської безпеки; економічний добробут країни; запобігання заворушенням чи злочинам; захист здоров`я чи моралі, захист прав і свобод інших осіб) Суд знаходить, що таке втручання спрямоване на захист «прав і свобод» дитини ОСОБА_20 і відповідно воно має законну мету у значенні пункту 2 статті 8.

В такій ситуації Суд звертає увагу, що позивач в судовому засіданні не змогла обґрунтувати мету, яку вона прагне досягнути позбавленням батьківських прав і яким чином позбавлення батьківських прав відповідача змінить існуючу ситуацію і сприятиме захисту інтересів дитини (див. пункт 4), проте виходячи з особливостей даної справи вказані обставини будуть враховані Судом при дослідженні питання про пропорційність втручання у право відповідача.

3). Чи було втручання «необхідним в демократичному суспільстві» (пропорційним).

Визначаючи, чи був захід по втручанню у право відповідача, «необхідним в демократичному суспільстві», Суд, беручи до уваги справу в цілому, буде розглядати підстави, наведені для виправдання застосованого заходу, на предмет їх відповідності та обґрунтованості відповідно до пункту 2 статті 8 Конвенції. Беззаперечно, що аналіз того, що має найкраще задовольняти «інтереси дитини», є дуже важливим у таких справах (пункт 53 згадуваного вище рішення у справі «Хант проти України»).

Суд наголошує, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що «основні інтереси дитини» є надзвичайно важливими. Європейський Суд в своїй прецедентній практиці виробив дві умови, які необхідно враховувати при визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (наприклад див. пункт 100 згадуваного вище рішення у справі «Мамчур проти України»).

Ще більш змістовний підхід для реалізації принципу «якнайкращих інтересів дитини» було вироблено Комітетом ООН з прав дитини на підставі Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року.

Так, згідно з пунктом 1 статті 3 Конвенції про права дитини дитина наділяється правом на те, щоб її найкращі інтереси оцінювалися і бралися до уваги в якості першочергового міркування при прийнятті в її відношенні будь-яких дій або рішень як в державній, так і в приватній сфері. Більш того, в ньому втілений один з фундаментальних принципів Конвенції.

Розкриваючи зміст даного принципу і підходи по його реалізації Комітет ООН з прав дитини в своїх Зауваженнях загального порядку № 14 (2013) про право дитини на приділення першочергової уваги якнайкращому забезпеченню її інтересів (пункт 1 статті 3) сформулював такі підходи:

«Найкраще забезпечення інтересів дитини» - це право, принцип і правило процедури, які засновані на оцінці всіх елементів, що відображають інтереси дитини або дітей, в конкретних обставинах. При оцінці та визначенні найкращих інтересів дитини з метою прийняття рішення про застосування тієї чи іншої конкретної міри належить діяти в наступному порядку:

по-перше, з урахуванням конкретних обставин справи слід визначити, в чому полягають відповідні елементи оцінки найкращих інтересів, наповнити їх конкретним змістом і визначити значимість кожного з них в співвідношенні з іншими;

по-друге, з цією метою необхідно слідувати правилам, що забезпечує юридичні гарантії та належну реалізацію цього права (пункт 46).

Комітет вважає за доцільне скласти невичерпний, не субпідпорядкований перелік елементів, які могли б розглядатися при проведенні оцінки найкращих інтересів будь-якою особою, відповідальною за прийняття рішень, якій належить визначати найкращі інтереси дитини. Невичерпний характер переліку елементів означає, що можна вийти за його рамки і розглянути інші фактори, що мають відношення до конкретних обставин, в яких знаходиться та чи інша дитина або група дітей. Всі фігуруючи у переліку елементи повинні бути прийняті до уваги і зважені з урахуванням обставин кожного випадку. Перелік повинен служити конкретним керівництвом, забезпечуючи при цьому гнучкість (пункт 50).

У світлі цих міркувань Комітет вважає, що стосовно ситуації, яка розглядається доречними і такими, що підлягають врахуванню при оцінці та визначенні найкращих інтересів дитини є такі елементи:

? Погляди дитини;

? Індивідуальність дитини;

? Збереження сімейного оточення і підтримання відносин;

? Піклування, захист і безпеку дитини;

? Вразливе положення;

? Право дитини на здоров`я;

? Право дитини на освіту.

Слід підкреслити, що базова оцінка найкращих інтересів - це загальна оцінка всіх відповідних елементів, що визначають найкращі інтереси дитини, зі зваженою оцінкою значимості кожного з них в порівнянні з іншими. Не всі елементи актуальні в кожному випадку, і в різних випадках різні елементи можуть використовуватися по-різному. Зміст кожного елемента неминуче буде неоднаковим залежно від конкретної дитини і конкретного випадку, в залежності від виду рішення і конкретних обставин; те саме стосується і значущості кожного елемента в контексті загальної оцінки.

Отже, повертаючись до обставин даної справи Судом встановлено, що відповідачу, як батьку малолітньої дитини в провину ставиться ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, що є правовою підставою для позбавлення батьківських прав (пункт 2 частини першої статті 164 СК), що зазначила і позивач в позовній заяві (а.с.3-5).

Основним твердженням позивача є те, що відповідач не сплачує аліменти на утримання дитини. Зі своєї сторони Суд не може покласти вказане твердження в основу для позбавлення батьківських прав відповідача, оскільки останній хоч і має заборгованість, але як свідчать копії квитанцій про перерахунок коштів позивачу, відповідач постійно, починаючи з 2012 року намагався виконувати рішення суду про стягнення з нього аліментів, та здійснював перерахунок коштів позивачу за її адресою, яка була зазначена у рішення суду. Досліджена у судовому засіданні відповідь ДП "Укрпошти", яка свідчить про те, що за період з січня 2019 року по травень 2019 року кошти від відповідача позивач не отримала і останні повернулись до поштового відділення, не спростовує висновків суду про те, що відповідач намагався належним чином виконувати свої обов`язки за рішенням суду. Крім того, судом встановлено, що відповідач має для цього можливості і в судовому засіданні висловив бажання підтримувати зв`язок з дитиною і вживати заходів по їх виконанню, тому виходячи із особливостей правовідносин, що склалися між сторонами наявність заборгованості зі сплати аліментів на утримання малолітнього сина відповідача ще не є достатньою підставою для позбавлення його батьківських прав.

Крім того, оцінюючи процес вирішення питання про позбавлення батьківських прав відповідача, Суд повинен, зокрема, переконатися, чи ґрунтується відповідна вимога на достатній доказовій базі (яка, за потреби, може включати показання свідків, висновки компетентних органів, психологічні та інші експертні висновки та медичні довідки), і чи мали заінтересовані сторони, достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання (наприклад див. пункт 51 згадуваного раніше рішення Європейського Суду у справі «Савіни проти України»).

Зокрема, Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини (частина шоста статті 19 СК).

Відповідно до положень частини першої статті 11 Закону України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування» від 13 січня 2005 року № 2342-IV органами опіки та піклування є державні адміністрації районів, районів міст Києва і Севастополя, виконавчі органи міських чи районних у містах, сільських, селищних рад.

Висновок органу опіки та піклування має бути оформлений на бланку державних адміністрацій районів, районів міст Києва та Севастополя, виконавчих органів міських чи районних у містах, сільських, селищних рад, підписаний головою (заступником голови) та скріплений печаткою.

Висновок, який міститься в матеріалах справи (а.с.41-48), його зміст про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача є поверховими, стосується важливого питання, пов`язаного з вихованням дитини і викладений менше ніж на півтори сторінки, містить лише загальні фрази, не розкриваючи змісту в чому проявляється не виконання відповідачем своїх батьківських обов`язків, строк їх не виконання та аналіз відповідних причин, не допитано та не врахована думка відповідача, не досліджені умови його проживання, не відображена думка дитини тощо.

У зв`язку із чим, Суд не може покласти його в основу для позбавлення батьківських прав відповідача.

Так само не можуть бути беззаперечними доказами для позбавлення батьківських прав довідки з навчального закладу та медичних установ, які містять загальні фрази щодо неучасті відповідача у вихованні дитини і не розкривають всіх аспектів та змісту такої складної категорії, як участь у вихованні дитини, вони в сукупності з іншими доказами не є достатніми для позбавлення відповідача батьківських прав.

Далі продовжуючи аналіз необхідності позбавлення відповідача батьківських прав для Суду є важливим питання, яким чином така юридична процедура (мається на увазі позбавлення батьківських прав) змінить існуючу ситуація в бік покращення «положення дитини» та сприятиме реалізації її інтересів.

Так, позивач не навела в судовому засіданні відповідних обставин та дійсної мети позбавлення батьківських прав.

Суд розуміє можливе існування між сторонами неприязних відносин, що навіть вбачається від їх спілкування в судовому засіданні, але дані суперечки не повинні йти на шкоду дитині і можуть лише свідчити про взаємну неправильну поведінку сторін по відношенню до дитини і ніяк не свідчать про необхідність позбавлення одного із батьків батьківських прав, наведене вимагає від обох з батьків зміни свого ставлення до спільної їх участі у вихованні дитини.

Аналізуючи особу відповідача Суд звертає увагу, що він має постійне місце роботи, в матеріалах справи відсутні докази того, що він притягувався до кримінальної та адміністративної відповідальності у зв`язку із неналежним поводженням щодо дитини, вчиняв насильство по відношенню до неї.

Долучена позивачем до матеріалів позовної заяви копія постанови про відмову у порушенні кримінальної справи від 02.04.2010 року по факту повідомлення гр.. ОСОБА_1 щодо погрози їй фізичною розправою від її чоловіка ОСОБА_3 , на думку суду не є доказом, який би свідчив про безумовну необхідність позбавлення батьківських прав відповідача. По-перше, фактичні обставини подій встановлені не були, по-друге, обставини, на які в своїй заяві від 25.03.2010 року посилалась заявниця ОСОБА_1 не стосувалися неправильної поведінки відповідача по відношенню до дитини.

Важливим для Суду є те, що відповідачу ніколи раніше не виносились попередження про неналежне виконання батьківських обов`язків і його поведінка не була предметом розгляду компетентних органів і сам відповідач в судовому засіданні висловив бажання приймати участь у вихованні дитини, що в сукупності з іншими обставинами переконує Суд, що відповідача не потрібно позбавляти батьківських прав.

Суд наголошує, можна дійсно роль батька у вихованні дитини є край важливою для неї і посідає одне із найважливіших місць у вихованні дитини, а тому позбавлення батька батьківських прав по відношенню до дитини повинно здійснюватися як крайній захід і вимагає обов`язкового дослідження можливості застосування інших, менш радикальних заходів.

Аналогічно в пунктах 60-61 згадуваних Загальних зауважень Комітету ООН з прав дитини закріплено, що дитина, яка розлучається з одним чи обома батьками, має право «підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадку, коли це суперечить найкращим інтересам дитини».

З огляду на те, що розлучення з батьками надає тяжкий вплив на дитину, таке розлучення повинно проводитися лише в крайньому випадку, наприклад коли існує небезпека неминучого заподіяння дитині шкоди або в інших необхідних випадках; розлучення не повинно проводитися, якщо дитина може бути огороджена за допомогою менш радикальних заходів. Перш ніж вдатися до розлучених, держава повинна надати батькам сприяння у виконанні ними своїх батьківських обов`язків і відновити або зміцнити здатність сім`ї піклуватися про свою дитину, за винятком тих випадків, коли розлучення необхідне в інтересах захисту дитини. Матеріальна скрута, конфлікт між самими батьками не можуть служити виправданням для розлучення дитини зі своїми батьком.

Таким чином, в даній конкретній ситуації, Суд співставляючи інтереси окремої особи в право якої здійснюється втручання (відповідача), враховуючи суспільні інтереси та інтереси дитини, Суд знаходить, що не позбавлення батьківських прав відповідача буде кращим заходом для дитини ніж зворотне, оскільки позбавлення батьківських прав не вплине ні на обставини щодо виховання і розвитку дитини, не створює додаткових умов щодо її безпечного виховання, захисту її здоров`я, не сприяє захисту її прав взагалі, а не вжиття такої процедури створює умови для дитини і батька для належного спілкування і розвитку дитини, особливо в тій ситуації, коли батько виявив таке бажання, це створить умови для додаткових гарантій для дитини, навіть матеріального характеру.

Особливості правовідносин, що склались між сторонами свідчать, що відповідач протягом певного часу недостатньо приділяв уваги дитині, що вимагає від нього зміни свого ставлення до її виховання і це підлягає контролю з боку органів опіки та піклування, і головне, що на цьому можливо наголосити в рамках даного провадження і охоплюється компетенцією Суду (див. пункт 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав»), зазначені дії є менш радикальними в порівнянні з позбавленням батьківських прав.

Також, в таких правовідносинах важливим буде те, що відповідачу надається можливість виправити ситуацію щодо його участі у вихованні дитини, яка буде знаходитись під постійним контролем органів опіки та піклування і у випадку, якщо він цього не зробить, буде ухилятись від виховання дитини, позивач в подальшому, з врахуванням обставин даної справи, може порушити питання про позбавлення відповідача батьківських прав.

Окремо Суд звертає увагу, що розуміє складність ситуації, при якій особа, яка протягом тривалого часу не спілкувалась з дитиною може увійти в її життя, у зв`язку із чим в такому випадку важлива роль покладається на державу в особі її компетентних органів в контексті виконання позитивних обов`язків, які повинні забезпечити систему послідовних кроків в такому напрямку, щоб зашкодити негативному впливу на дитину, а тому на них і було покладено обов`язок по контролю за поведінкою відповідача.

Беручи до уваги всі наведені вище міркування, Суд доходить висновку, що, незважаючи на доводи позивача, якими вона обґрунтовує доцільність позбавлення батьківських прав, ці аргументи не є достатніми для виправдання такого серйозного втручання в сімейне життя відповідача, у зв`язку із чим в задоволенні позовних вимог необхідно відмовити, але необхідно попередити відповідача про зміну свого ставлення до виховання дитини і покласти на орган опіки та піклування обов`язок по контролю за виконанням відповідачем своїх батьківських обов`язків, що буде відповідати забезпеченню «якнайкращих інтересів дитини».

З цих підстав, керуючись статтями 2, 5, 10-13, 18, 258-259, 263-265 Цивільно процесуального кодексу України, Суд, -

У Х В А Л И В :

В задоволені позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа - Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради про позбавлення батьківських прав - відмовити.

Попередити ОСОБА_3 про необхідність змінити ставлення до виховання дитини і покласти на департамент служб у справах дітей Харківської міської ради, як орган опіки та піклування контроль за виконанням ОСОБА_3 батьківських обов`язків.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

До дня початку функціонування єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Київський районний суд м. Харкова.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , мешкає за адресою: АДРЕСА_1 .

Представник позивача - ОСОБА_2 , адреса для листування: АДРЕСА_3 .

Відповідач - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП не відомий, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_4 .

Представник відповідача - ОСОБА_10 , адреса листування: м АДРЕСА_5 .

Третя особа - Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради, адреса для листування: 61002, м. Харків, вул. Чернишевська 55.

Повний текст судового рішення складено 09.12.2019 року.

Суддя: