13.11.2019 Справа № 756/6965/18
Унікальний номер судової справи 756/6965/18
Номер провадження 2/756/1215/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 листопада 2019 року Оболонський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Луценко О.М.,

за участю секретаря судових засідань Пляса Б.Р.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Києві у порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , Служба у справах дітей Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 . Вимоги позову мотивовані тим, що позивач є власником квартири АДРЕСА_1 . Відповідачі зареєстровані за вказаною адресою, але не проживають та є такими, що втратили право користування квартирою. Реєстрація відповідачів обмежує право позивача розпорядження квартирою.

Ухвалою суду від 19.06.2018 відкрито загальне позовне провадження у справі.

Судом до участі у справі залучено в якості співвідповідачів ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 .

Позивач у судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи без його участі, та з урахуванням змін до позовних вимог просить суд постановити рішення, яким визнати ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 такими, що втратили право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач ОСОБА_2 подав до суду заяву з проханням проводити судове засідання без його участі, щодо задоволення позову не заперечує.

Відповідачі ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, про що в матеріалах справи містяться відповідні документи, заяв, відзиву суду не надали, у зв`язку з чим, суд вважає можливим розглянути справу у їхню відсутність по наявним в справі доказам.

Третя особа в судове засідання не з`явився про дату, місце та час повідомлявся належним чином про причини неявки суд не повідомив.

Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Квартира АДРЕСА_1 дійсно належить позивачу ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на підставі свідоцтва про право власності на житло від 02.04.2018 (а.с. 5-6).

Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 02.04.2018р. № 119368597, зареєстровано право власності на нерухоме майно за ОСОБА_1 ( а.с.124).

Позивачу стало відомо, що у вказаній квартирі значиться зареєстрованими ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , які не мають законних підстав на спірне житло, а отже повиненні бути визнані такими, що втратили право користування житловим приміщенням та зняті з реєстраційного обліку.

Відповідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належить права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які не суперечать закону.

Згідно із ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Норми статтей 15, 16, 386, 391 ЦК України гарантують власникові майна можливість усунення порушень його права незалежно від того, чи вони вже фактично відбулися, чи є підстави передбачати можливість такого порушення його права в майбутньому.

Відповідно до положень цих норм, власник вправі звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, який ураховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право.

У разі, коли право власності на житло переходить до нового власника житла, новий власник має право вимагати визнання колишнього власника майна таким, що втратив право користування житловим приміщенням. При цьому втрата права користування житловим приміщенням є наслідком припинення права власності на житлове приміщення колишнього власника житла (ст. 346 ЦК ).

Як роз`яснив пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 34 постанови від 07 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», оскільки право власності є абсолютним правом, яке включає право володіння, користування та розпорядження майном, якого ніхто не може бути позбавлений, крім випадків, передбачених законом (ст. Конституції України, ст. ст. 316-319 ЦК), то власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом (ч. 1 ст. 346 ЦК), що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення із зняттям останнього з реєстрації.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, зокрема про позбавлення права користування житловим приміщенням.

Згідно з положеннями п. 8 ч. 1 ст. 346 ЦК України право власності припиняється, зокрема, у разі звернення стягнення на майно за зобов`язаннями власника.

Таким чином, з огляду на припинення права власності відповідачами на спірну квартиру, суд вважає, що одночасно з цим та в силу ст. 406 ЦК України припинилось право користування цією квартирою, оскільки право користування є похідним від права власності.

Доказів того, що в силу закону, правочину чи рішення суду відповідач набув житлового сервітуту на спірну квартиру, матеріали справи не містять.

Таким чином, втрата права власності на спірну квартиру є правовою підставою для визнання відповідачів, такими, що втратили право користування і спірною квартирою.

Враховуючи наведене, суд погоджується з доводами позивача про те, що останній набув правомочностей власника й відповідно має право на судовий захист у разі порушення, оспорювання або невизнання прав і охоронюваних законом інтересів.

Згідно з ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

З огляду на викладене вище та приймаючи до уваги те, що новим власником спірної квартири є позивач, відповідачі не є особою у розумінні вимог чинного законодавства, який набув право користування спірною квартирою в силу закону чи правочину, оцінюючи зібрані по справі і досліджені у судовому засіданні докази, суд вважає, що вимоги позивача про визнання відповідачів такими, що втратили право користування житлом - квартирою АДРЕСА_1 підлягають задоволенню.

Що стосується вимог позивача в частині зняття з реєстраційного обліку відповідачів, то вони не підлягають задоволенню, оскільки рішення суду щодо визнання відповідачів такими, що втратили право користування спірним жилим приміщенням є відповідною правовою підставою для зняття їх з реєстраційного обліку та додаткового застереження не потребує.

З огляду на викладене, вимоги позивача підлягають частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст. 16, 317, 319, 321, 346, 391, 406 ЦК України, ст.ст. 3, 13, 76-81, 141, 259, 263-265, 268, 273, 274-279 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , Служба у справах дітей Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням- задовольнити частково.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 такими, що втратили право користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1 загальною площею 32,2 кв.м.,житловою 17,1кв.м.

В решті позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.М. Луценко