Справа №345/2976/19
Провадження № 2/345/1203/2019
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03.12.2019 м.Калуш

Калуський міськрайонний суд Івано-Франківської області у складі: головуючого судді Якиміва Р.В.,

секретар судового засідання Гладенька Л.Ф.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із вищенаведеним позовом, мотивуючи його тим, що рішенням Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 13.08.2013 по справі № 345/2894/13-ц з ОСОБА_2 на його користь стягнуто 89 127,94 гривень боргу, з якого 80 000,00 гривень суми основного боргу та 9127,94 гривень процентів за користування коштами, а також 955,28 гривень судових витрат.

Станом на 06.06.2019 залишок заборгованості за вказаним рішенням становив 80 508,23 гривні.

Враховуючи, що відповідач так і не повернув позивачу суму основного боргу в розмірі 80 000,00 гривень позивач просить стягнути з ОСОБА_2 на його користь 35 160,00 гривень інфляційних втрат, 7 203,34 гривень - 3% річних; 37 426,02 гривень процентів за користування чужими коштами, 28 565,48 гривень пені за період з 05.07.20106 по 05.07.2019, а також судові витрати.

12.11.2019 представник відповідача подав заперечення на позов, в якому просив відмовити в задоволенні позову з огляду на наступне. На думку відповідача в позові не зазначено жодних підстав для нарахування пені та вказано доказів наявності у позивача збитків від невиконання судового рішення. Також, посилаючись на Постанову Великої Палати Верховного суду від 10 квітня 2018 року, зазначив про безпідставність вимоги про стягнення процентів за користування чужими грошима, оскільки в разі стягнення повної суми грошового зобов`язання за кредитним договором, внаслідок прострочення виконання судового рішення застосуванню підлягає ч. 2 ст. 625 ЦК України у виді інфляційних нарахувань та трьох відсотків річних. Тому стягнення відсотків за користування чужими грошима в розмірі подвійної облікової ставки НБУ на підставі ст.ст. 536, 1048 ЦК України є безпідставним.

Крім того просив застосувати наслідки спливу строків позовної давності до позовних вимог про стягнення з нього інфляційних втрат та трьох відсотків річних, оскільки кошти згідно договору позичалися строком до 01.04.2013, а тому строк позовної давності як щодо основного боргу так і щодо відсотків сплив 01.04.20016.

В судове засідання позивач та його представник не з`явилися, однак подали заяви про розгляд справи в їхній відсутності, підтримали заявлений позов в повному обсязі.

Представник відповідача ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи в його відсутності, при вирішенні спору просив врахувати викладені в запереченні на позов доводи.

Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно, повно, об`єктивно та безсторонньо оцінивши наявні у справі докази в їх сукупності, приходить до наступних висновків.

В судовому засіданні встановлено, що рішенням Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 13.08.2013 (а.с. 11) вирішено стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 89 127,94 гривень боргу та 955,28 гривень судових витрат, а всього 90 083,22 гривень. На виконання даного рішення суду було видано виконавчий лист (а.с.12).

Постановою державного виконавця від 21.09.2015 відкрито виконавче провадження (а.с.13).

З довідки Калуського МРВ ДВС від 13.06.2019 вбачається, що залишок боргу станом на 06.06.2019 становить 80 508,23 гривень.

У частині першій статті 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до частини першої статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Частиною першою статті 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Згідно з частиною першою статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Згідно з частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Згідно ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Відповідач просив відмовити в задоволенні позову в частині стягнення трьох відсотків річних та інфляційних втрат у зв`язку із пропуском строку позовної давності. Разом з тим, суд вважає дану заяву безпідставною, оскільки відповідачем невірно визначено початок перебігу строку позовної давності - 01.04.2013 року, адже він стосувався стягнення основного боргу за договором позики.

Оскільки грошове зобов`язання, визначене рішенням суду на час звернення до суду з даним позовом не було виконане, позивач просить стягнути з відповідача дані втрати за три роки, які передували зверненню до суду, тобто в межах строку позовної давності.

Враховуючи наведене суд вважає, що оскільки відповідач не повернув позивачу грошові кошти, визначені судовим рішенням, з нього слід стягнути інфляційні втрати та 3 проценти річних за період з 05.07.2016 по 05.07.2019.

Розмір інфляційних втрат розраховується за формулою: (Сума боргу) х (індекс інфляції) / 100% - (сума боргу), та становить відповідно 80 000,00 грн. х 143,95 /100 80 000 = 35 160,00 гривні.

Розрахунок 3 % річних здійснюється за формулою: (сума боргу) х (3 %) / 365 днів /100 % х (кількість днів прострочення) та становить відповідно 80 000,00 грн. х 3 / 365/ 100 х 1096 = 7203,34 гривні.

Відповідно до висновку, викладеному у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц, якщо у рішенні про стягнення заборгованості за кредитним договором сума заборгованості вказана у повному обсязі, кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, а не у вигляді стягнення процентів, передбачених договором, та пені.

Зазначений висновок Великої Палати Верховного Суду стосується застосування норм матеріального права у правовідносинах, що виникають з кредитних правовідносин. Оскільки кредитний договір та договір позики мають спільну правову природу та регулюються одними і тими ж нормами матеріального права (Глава 71 ЦК України «Позика. Кредит. Банківський вклад) висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц, необхідно врахувати при вирішенні даних спірних правовідносин.

Враховуючи, що повна сума основного боргу, а також проценти за договором позики, були стягнута з відповідача рішенням суду, суд вважає безпідставною позовну вимогу про стягнення з відповідача процентів за користування чужими грошима на підставі ст. 536 ЦК України, оскільки підставою застосування даної статті є факт користування чужими грошима та встановлення розміру відповідних процентів договором або чинним законодавством.

З огляду на наведене суд відмовляє в задоволенні позовної вимоги про стягнення з ОСОБА_2 процентів за користування чужими грошима в розмірі 37 426,02 гривні та пені в розмірі 28 565,48 гривні.

Крім того, згідно вимог ст. 141 ЦПК України, суд вважає, що з відповідача слід стягнути на користь позивача 768,40 гривень судового збору, сплаченого при зверненні з позовом.

На підставі наведеного та керуючись ст. 258, 259, 263-265, 273 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задоволити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , жителя АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , жителя АДРЕСА_2 35 160,00 гривень інфляційних втрат та три відсотки річних в розмірі 7 203,34 гривні.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 768,40 гривень судового збору.

В решті позову відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Івано-Франківського апеляційного суду через Калуський міськрайонний суд Івано-Франківської області шляхом подачі апеляційної скарги в тридцятиденний строк з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя