Справа № 466/3475/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 грудня 2019 року м. Львів

Шевченківський районний суд м. Львова

в складі: головуючого судді Єзерського Р. Б.

при секретарі Ваврин М. М.

за участю: позивача ОСОБА_1

представників позивача ОСОБА_2 , ОСОБА_3

представників третьої особи Балюєва С. В., Цибруха Я. В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Львові цивільну справу в порядку загального позовного провадження за позовом ОСОБА_4 , ОСОБА_1 до ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , з участю третіх осіб: Львівської міської ради, Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради про визнання права власності в порядку набувальної давності, -

в с т а н о в и в:

25 квітня 2019 року ОСОБА_4 , ОСОБА_7 звернулися до суду з позовною заявою, в якій просять ухвалити рішення, яким визнати за гр. ОСОБА_4 2/6 частки права власності за набувальною давністю на встановлений гараж та підвал загальною площею 52,2 м. кв., що знаходяться у АДРЕСА_1 » АДРЕСА_2 ; визнати за гр. ОСОБА_8 1/3 частки права власності за набувальною давністю на встановлений гараж та підвал загальною площею 52,2 м. кв., що знаходяться у АДРЕСА_1 » АДРЕСА_2 .

02 грудня 2019 року на адресу суду надійшла заява про уточнення позовних вимог, у якій позивачі ОСОБА_4 та ОСОБА_7 просять ухвалити рішення, яким визнати за гр. ОСОБА_4 2/3 частки права власності за набувальною давністю на встановлений гараж та підвал загальною площею 57,5 м. кв., що знаходяться у АДРЕСА_1 » АДРЕСА_2 ; визнати за гр. ОСОБА_8 1/3 частки права власності за набувальною давністю на встановлений гараж та підвал загальною площею 57,5 м. кв., що знаходяться у АДРЕСА_1 » АДРЕСА_2 .

В обґрунтування своїх вимог посилаються на те, що згідно Реєстру права власності на нерухоме майно, реєстраційного посвідчення від 27.01.1997, ОСОБА_9 з 25.12.1996 на праві приватної власності володів гаражем та підвалом, що знаходяться у АДРЕСА_1 товариство «Явір» АДРЕСА_2 .

07.03.2006, відповідно до розписки, написаної ОСОБА_9 , він отримав від ОСОБА_10 . 1 (одну) тисячу доларів США за продаж гаража, що знаходиться у АДРЕСА_1 » АДРЕСА_3 Рясне), гараж № 353.

Таким чином, з березня 2006 року ОСОБА_10 добросовісно почав користуватися вказаними приміщеннями.

Проте, здійснити переоформлення права власності на гараж ОСОБА_10 не встиг, оскільки ІНФОРМАЦІЯ_1 помер, про що міським відділом реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції складено відповідний запис № 8069 та видано свідоцтво про смерть від 13.12.2007, серії НОМЕР_1 . Заповіту ОСОБА_10 не складав.

Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 13.04.2010, спадкоємцями по закону були: ОСОБА_4 (1/3 частки), ОСОБА_8 (1/3 частки), ОСОБА_11 (1/3 частки).

ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_11 , про що свідчить свідоцтво про смерть серії НОМЕР_2 від 13.01.2015. Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 21.11.2018, ОСОБА_4 спадкує 1/3 частки майна ОСОБА_11

30.03.2013, ОСОБА_9 , особа, яка здійснила відчуження гаража, помер, про що Шевченківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції складено відповідний запис та видано свідоцтво про смерть.

Згідно довідок, виданих ОСОБА_4 обслуговуючим кооперативом «Гаражне товариство «Явір» від 22.04.2018 та від 24.07.2018 № 24/07-18-1 вбачається, що її чоловік, ОСОБА_10 , вступив у гаражне товариство у березні 2006 року, оскільки купив недобудовану гаражну споруду у вибуваючого із товариства ОСОБА_9 .

Згідно квитанцій прибуткового ордера № 155 від 24.03.2006, № 156 від 24.03.2006, № 132 від 06.03.2007, ОСОБА_10 здійснював добросовісну оплату членських внесків за користування гаражем та підвалом. Окрім цього, 26.01.2012 між ОСОБА_11 та Гаражним товариством «Явір» було укладено договір на споживання електроенергії гаражного боксу № 353.

Дані обставини свідчать про добросовісність та відкритість користування гаражем та підвалом, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_2 , тому змушені звернутися до суду за захистом своїх прав та законних інтересів.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та її представники ОСОБА_2 та ОСОБА_3 позовну заяву підтримали в повному обсязі, надавши пояснення, аналогічні, які викладені у ній та просили задовольнити позовні вимоги.

13.05.2019 на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву від відповідачів ОСОБА_5 та ОСОБА_12 , у якому позовні вимоги підтримали в повному обсязі, вважаючи їх обґрунтованими. Відзив мотивують тим, що їх батько, ОСОБА_9 , на праві приватної власності володів гаражем та підвалом, які знаходяться у АДРЕСА_1 товариство «Явір» АДРЕСА_2 . З метою відчуження об`єкту нерухомості, 07.03.2006, відповідно до розписки, написаної ним, він отримав від ОСОБА_10 . 1 (одну) тисячу доларів США за продаж даного гаража. У зв`язку з чим ОСОБА_10 добросовісно почав користуватися даним приміщенням.

У відзиві зазначають, що ІНФОРМАЦІЯ_3 їх батько помер, після його смерті вони, відповідачі ОСОБА_5 та ОСОБА_12 стали спадкоємцями усіх прав та обов`язків свого батька, спадкодавця ОСОБА_9 , тому вважають себе належними відповідачами у справі. Оскільки ОСОБА_10 та його родичі з 07.03.2006 добросовісно користуються гаражем та підвалом, тому у них не має жодних претензій чи зауважень до позивачів. Просять задовольнити позовні вимоги позивачів у повному обсязі та розгляд справи проводити у їх відсутності.

У судовому засіданні представник третьої особи ОСОБА_13 В. проти задоволення позовних вимог заперечив, мотивуючи тим, що згідно інвентаризаційної справи, наданої Обласним комунальним підприємством «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» та проведеного підрахунку площі житлового будинку з нежитловими (вбудованими) приміщеннями, а саме: гаражу та підвалу, які знаходяться по АДРЕСА_3 , літ АДРЕСА_4 , площа гаражу була змінена з 52,2 м. кв. на 57,5 м. кв. Окрім цього, згідно акту біжучих змін від 30.11.2005, інженером Обласного КП ЛОР «БТІ та ЕО» Матвіївом ОСОБА_14 . було проведено обстеження в натурі боксу АДРЕСА_5 по АДРЕСА_3 , де було встановлено, що гараж № 353 демонтовано. Тому просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Заслухавши пояснення сторін та дослідивши матеріали справи, з урахуванням меж заявлених позовних вимог, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.

Частина 3 ст. 12 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. (ч.1-4 ст. 77 ЦПК України).

Частина 1 ст. 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Можливість пред`явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 Цивільного кодексу України, а також ч. 4 ст. 344 Цивільного кодексу України, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв`язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності.

Судом встановлено, що згідно реєстраційного посвідчення, посвідченого Львівським міжміським бюро технічної інвентаризації, гараж № НОМЕР_3 , розташований по АДРЕСА_6 , товариство АГК «Явір», зареєстрований за ОСОБА_9 на праві особистої власності на підставі довідки АГК «Явір» м. Львова, виданої 25.12.1996 за № 284 та 27.01.1997 записано в реєстрову книгу № 3 за реєстровим № 613 (а. с. 24).

Згідно витягу з Реєстру прав власності на нерухоме майно ОКП ЛОР «БТІ та ЕО» від 07.12.2005, ОСОБА_9 на праві приватної власності належав гараж, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_6 , гараж № 353. Площа гаража станом на 25.12.1996 становила 27,4 м. кв., гараж демонтовано, проведено оцінку підвалу загальною площею 24,8м. кв. (а. с. 25).

Згідно розписки від 07.03.2006, ОСОБА_9 , отримав від ОСОБА_10 . 1 (одну) тисячу 100 (сто) доларів США за продаж гаража, що знаходиться у АДРЕСА_6 , АДРЕСА_7 товариство «Явір» по АДРЕСА_2 (а. с. 18).

Згідно квитанцій прибуткового касового ордера № 155 від 24.03.2006, № 156 від 24.03.2006, № 132 від 06.03.2007 ОСОБА_10 здійснював оплату членських внесків за користування гаражем та підвалом (а. с. 21).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_10 помер, про що міським відділом реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції зроблено відповідний актовий запис № 8069 та видано свідоцтво про смерть серії НОМЕР_1 від 13.12.2007 (а. с. 12).

Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 13.04.2010, спадкоємцями майна ОСОБА_10 по закону були: дружина ОСОБА_4 (1/3 частки), дочка ОСОБА_15 (1/3 частки), син ОСОБА_11 (1/3 частки). Спадщина складається з 1/4 частини квартири АДРЕСА_8 . Іншого майна не вказано (а. с. 13).

Окрім цього, 26.01.2012 між ОСОБА_11 та гаражним товариством «Явір» було укладено договір на споживання електроенергії гаражного боксу № 353 (а. с. 19).

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_11 помер, про що Шевченківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції зроблено відповідний актовий запис № 41 та видано свідоцтво про смерть серії НОМЕР_2 від 13.01.2015 (а. с. 20).

Згідно довідок, виданих ОСОБА_4 обслуговуючим кооперативом «Гаражне товариство «Явір» від 24.07.2018 № 24/07-18-1 вбачається, що її чоловік, ОСОБА_10 , вступив у гаражне товариство у березні 2006 року, оскільки купив недобудовану гаражну споруду у вибуваючого із товариства ОСОБА_9 . На фундаменті ОСОБА_10 власноруч добудував гараж, проте не приватизував. Станом на 22.07.2018 гаражний бокс № 353 вступає у володіння ОСОБА_4 (а. с. 23).

29.03.2013, ОСОБА_9 , особа, яка здійснила відчуження гаража, помер, про що Шевченківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції складено відповідний актовий запис № 331 та видано свідоцтво про смерть серії НОМЕР_4 (а. с. 57).

У судовому засіданні 30.08.2019 Шевченківським районним судом м. Львова від приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Коцюруби Л. Я. витребувано матеріали спадкової справи після смерті ОСОБА_9 . Згідно матеріалів спадкової справи та відомостей з Реєстру прав власності на нерухоме майно, ОСОБА_9 на праві приватної власності належало наступне майно: квартира, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_9 ; квартира що знаходиться за адресою: АДРЕСА_10 ; гараж, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 . Згідно технічного опису гаража, його площа станом на 25.12.1996 становила 27,4 м. кв., гараж демонтовано та проведено оцінку майна (а. с. 138-140).

Шевченківським районним судом м. Львова також витребувано від ОКП ЛОР «БТІ та ЕО» матеріали інвентаризаційної справи на гараж № НОМЕР_3 , що знаходиться за адресою: м. Львів, автогаражне товариство «Явір», вул. Прилбицька (Рясне), 61.

Згідно технічного паспорту на гараж № НОМЕР_3 , що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 вул АДРЕСА_11 Симоненка АДРЕСА_12 61, який міститься у матеріалах інвентаризаційної справи вбачається, що власником даного гаражу був ОСОБА_9 , документом, що підтверджував право власності була довідка АГК «Явір» м. Львова, видана 25.12.1996 за № 284.

Згідно проведеного підрахунку площі житлового будинку з нежитловими (вбудованими) приміщеннями, а саме: гаражу та підвалу, які знаходяться по АДРЕСА_3 , АДРЕСА_4 , площа гаражу була змінена з 52,2 м. кв. на 57,5 м. кв. та 11.10.2017 було складено поверховий план на буд. «Б-1», АДРЕСА_13 знаходиться за адресою: АДРЕСА_6 , зі змінами.

Судом встановлено, що згідно акту біжучих змін від 30.11.2005, інженером Обласного КП ЛОР «БТІ та ЕО» Матвіївом ОСОБА_14 . було проведено обстеження в натурі боксу АДРЕСА_5 по АДРЕСА_6 , де було встановлено, що гараж № 353 демонтовано (а. і. с. 9).

Згідно витягу з Реєстру прав власності на нерухоме майно ОКП ЛОР «БТІ та ЕО», власником гаражу № НОМЕР_3 , що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 Прилбицька, 61 був ОСОБА_9 . Згідно опису об`єкта, площа гаража 27,4 м. кв. вказана станом на 25.12.1996, демонтовано гараж та проведено оцінку підвалу (а. і. с. 10).

Нормою ст. 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

За нормою ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

У відповідності до вказаної статті володіння має бути добросовісним, тобто володілець не знав і не міг знати про те, що він володіє чужою річчю, інакше кажучи обставини, у зв`язку з якими виникло володіння чужою річчю, не давали найменшого сумніву стосовно правомірності набуття майна (наприклад, покупець, купуючи річ у продавця, не знав, що той не мав права її продавати, а обставини купівлі-продажу не давали підстав для сумніву в правомірності такого правочину). В разі виникнення спору встановити характер володіння (добросовісне й недобросовісне) має тільки суд з урахуванням обставин справи, з якої виникло володіння чужою річчю. Разом з тим, фактичне володіння вважається правомірним, якщо інше не випливає з закону або не встановлено рішенням суду (ст. 397 Цивільного кодексу України).

Володіння має бути відкритим, очевидним для всіх третіх осіб, які повинні мати можливість спостерігати за ним, але це не означає, що володілець зобов`язаний спеціально інформувати оточуючих про своє володіння річчю.

Володіння має бути безперервним протягом визначених законом строків (для нерухомого майна протягом 10 років, а для рухомого майна - 5 років).

Згідно роз`яснень, які містяться в п. п. 9, 11 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику у справах про захист права власності та інших речових прав» від 07.02.2014 за № 5, при вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема таке:

- володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності;

- володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна;

- володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (ч.3 ст. 344 ЦК України).

За змістом статі 344 Цивільного кодексу України, право власності за набувальною давністю може виникати на майно, у якого немає власника, власник невідомий та він не може бути установлений. Фактичний володілець має довести, що уживав заходів щодо виявлення власника, але безрезультатно і саме тому він покликається на застосування набувальної давності для упорядкування правового режиму майна. Якщо ж за конкретних обставин можливо установити власника і причини, з яких вибуло від нього майно, не може йтися про добросовісність володіння.

Із матеріалів справи вбачається, що позивачі обізнані відносно того, що власником гаражу, який є предметом спору та на який вони просять визнати право власності за набувальною давністю, був ОСОБА_9 , а не ОСОБА_10 , оскільки останній не набув такого права у визначеному порядку.

Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку.

Якщо за життя спадкодавець не набув права власності на житловий будинок, то спадкоємець також не набуває права власності у порядку спадкування. До спадкоємця переходять лише визначені майнові права, які належали спадкодавцеві на час відкриття спадщини. Для набуття права власності у встановленому законодавством порядку спадкоємець повинен здійснити дії, які необхідні для набуття права власності на визначене нерухоме майно, зокрема на житловий будинок, іншу споруду.

У постанові Верховного Суду від 20.05.2015 у справі № 3-87гс15 зроблено висновок, що норми ст. 334 ЦК України не підлягають застосуванню у випадках, коли володіння майном протягом тривалого часу здійснювалося на підставі договірних зобов`язань (договорів оренди, зберігання, безоплатного користування, оперативного управління тощо), чи у будь-який інший передбачений законом спосіб, оскільки право власності у володільця за давністю виникає поза волею і незалежно від волі колишнього власника.

Таким чином, набувальна давність поширюється на випадки фактичного, без правової підстави володіння чужим майном. Наявність у володільця певного юридичного документа, а саме наявність розписки про отримання коштів за проданий гараж між власником ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , виключає можливість визнання за позивачами права власності на нерухоме майно за набувальною давністю.

Суд також враховує позицію Верховного Суду, який у Постанові від 27.09.2018 по справі № 571/1099/16-ц зауважив, що при зверненні до суду з вимогами про визнання за набувальною давністю права власності на нерухоме майно, позивачем має бути доведено факт існування такого нерухомого майна.

Судом встановлено та підтверджено доказами, що гараж, який є предметом спору, демонтований.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

На підставі вищевикладеного, виходячи з принципів правової визначеності та рівності прав усіх учасників цивільно-правових відносин, закріплених в ч. 1 ст. 1 ЦК України, суд приходить до висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові на позивача.

Враховуючи вищенаведене та керуючись п. п. 9, 11 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику у справах про захист права власності та інших речових прав» від 07.02.2014 № 5, ст. ст. 15, 16 328, 344 ЦК України, ст. ст. 2, 4, 12, 13, 76, 77 81, 89, 141, 259, 263-265, 268, 273, 352, 354 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 , ОСОБА_7 до ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , з участю третіх осіб: Львівської міської ради, Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради про визнання права власності в порядку набувальної давності відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 05 грудня 2019 року.

Суддя Р. Б. Єзерський