Номер провадження 2/754/2109/19
РІШЕННЯ

іменем України

13 березня 2019 року Деснянський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді - Саламон О.Б.

за участю секретаря судового засідання - Вільховченко І.І.

позивача ОСОБА_1

представників

позивача та відповідача ОСОБА_2, ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про стягнення аліментів на утримання непрацездатної матері, -,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 ( далі по тексту позивач) звернулася до суду з позовом до відповідача ОСОБА_4 (далі по тексту відповідач), яка є її донькою, про стягнення аліментів на її утримання, в розмірі 1/4 частини доходу (заробітку) щомісячно, довічно.

Обґрунтовуючи свої вимоги, посилається на те, що є пенсіонером за віком з 2004 року, єдиним доходом є пенсія, при цьому потребує постійного нагляду лікарів, регулярного обстеження, що потребує значних коштів. Має двох дочок, ОСОБА_5 та ОСОБА_4, проживають в одній квартирі. Донька ОСОБА_5 допомагає як матеріально, так і морально, проте друга донька - ОСОБА_4 не допомагає, створює жахливі умови для спільного проживання та спілкування, стосунки вкрай напружені, чиняться перешкоди у користуванні квартирою, вчиняються сварки, домашнє насильство, приниження та образи, що негативно відображається на стані здоров»я та самопочутті. Пенсія, яку вона отримує, та допомога старшої доньки, не забезпечують все необхідне, оскільки самостійно сплачує за комунальні послуги, забезпечує себе одягом, харчуванням, сплачує за лікування та медикаменти.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 17.08.2018 р. відкрито провадження по справі.

Представником відповідача подано до суду відзив, у відповідності до якого зазначено, що заперечує щодо заявлених позовних вимог з підстав їх незаконності та необґрунтованості, оскільки згідно зі ст. 202 СК України повнолітні дочка, син зобов'язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги. Факт непрацездатності позивача, як пенсіонера за віком, не оспорюється, водночас факт неналежного матеріального забезпечення позивача та наявність в неї потреби в отриманні матеріальної допомоги не визнається, оскільки даний факт не відповідає дійсності і не підтверджується належними доказами. Позивач отримує соціальне забезпечення від держави в достатньому розмірі, оскільки розмір пенсії, яку вона отримує становить 1700 грн., що перевищує розмір прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, встановленого державою. Крім соціального забезпечення від держави, як сама зазначила позивач, вона має можливість отримувати матеріальну допомогу від доньки ОСОБА_5, при цьому не зазначено розмір такої допомоги. Також позивач продала у 2018 році житловий будинок, належний їй на праві власності, отримавши від продажу значний дохід. Крім того, позивачем не додано до позовної заяви жодних доказів, які б підтверджували понесені нею значні витрати на комунальні послуги, одяг, харчування, лікування та медикаменти. Зазначені вище обставини свідчать про відсутність у позивача потреби в отриманні матеріальної допомоги. Дійсні причини звернення позивача до суду полягають у неприязних відносинах, які склалися між сторонами по справі на грунті спільного проживання, володіння та користування АДРЕСА_1. Позивач створила для власної доньки та її сім»ї нестерпні умови сумісного проживання, щоб змусити виїхати з власною сім»єю з квартири й відмовитися від права користування. Обов'язок повнолітніх дочки, сина утримувати своїх непрацездатних батьків, які потребують матеріальної допомоги, не є абсолютним, а лише один факт непрацездатності батьків не зумовлює виникнення у дітей обов'язку надання їм утримання. Її матеріальний стан не дозволяє сплачувати аліменти будь - кому взагалі й в принципі, оскільки перебуває у шлюбі з ОСОБА_6, який на даний час постійної роботи не має, на утриманні чоловіка перебуває недієздатна мати, яка є інвалідом 1 групи, а він на підставі рішення суду є її опікуном. Також має сина ОСОБА_7, 1999 року народження, який самостійного заробітку не має, є студентом університету «КРОК», навчання платне, стипендію не отримує, проживає разом з нею та фактично знаходиться на її утриманні, сплачуються кошти на навчання (щомісячний платіж 2000 грн.). Крім того, має доньку ОСОБА_3, 1992 року народження, яка хоч і проживає окремо, однак вона як мати намагається постійно надавати їй посильну матеріальну допомогу. Працює в ТОВ «Ромстал Україна» на посаді бухгалтера, посадовий оклад якої становить 4 660 грн. Крім того має кредитні зобов'язання перед ПАТ «ПУМБ» та АТ «Альфа - Банк», що підтверджується відповідними виписками і довідками. Також має незадовільний стан здоров»я, хворіє на Бульозну хворобу легень, рецидивуючий пневмоторакс справа, правосторонній плеврит, у зв'язку з чим потребує лікування, постіно несе витрати на медикаменти та медичне обстеження. За таких обставин в даний час сама потребує матеріальної допомоги. Після оплати боргових зобов'язань та навчання сина коштів ледь вистачає на задоволення звичайних життєвих потреб з харчування, придбання одягу, слати комунальних послуг, лікування тощо. (а.с.30-34)

До суду подано відповідь на відзив (а.с.123-128) та додаткові пояснення (а.с.170-173), згідно з якими зазначають, що відповідач має матеріальну можливість утримувати матір, однак остання надає недостовірну інформацію щодо місця проживання її дітей, щодо кредитних зобов'язань та розміру заробітної плати, вводячи суд в оману. Зазначає також, що донька відповідача - ОСОБА_8 народилася у 1992 році, а відповідач - у 1976 році, народивши доньку в неповних 16 років. Весь час до повноліття та у подальшому вона, позивач, піклувалася про відповідача, її дитину та її неповнолітнього цивільного чоловіка.

В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали в повному обсязі, посилаючись на викладене у позові та доповненнях, при цьому зазначали, що відповідач нехтує своїми обов'язками, не надаючи будь - якої матеріальної допомоги на утримання матері.

Представник відповідача підтримав вимоги відзиву, просив відмовити у задоволенні позову повністю, посилаючись на те, що у відповідача відсутні будь - які можливості на утримання.

Дослідивши матеріали справи та обставини справи в їх сукупності, дослідивши письмові докази, заслухавши пояснення сторін, суд дійшов висновку щодо відмови у задоволенні позову з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.ст.12,81 ЦПК України, сторони мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Тобто, сторони мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

В судовому засіданні встановлено.

Сторони по справі є родичами, а саме позивач ОСОБА_1 є матір»ю відповідача ОСОБА_4 Зазначена обставина визнається учасниками справи, тому не підлягає доказуванню. (ст.82 ЦПК України)

Позивач є пенсіонером, що підтверджується копією пенсійного посвідчення. Вид пенсіє - за віком. (а.с.7) Отримує пенсію у сумі 1753, 67 грн. щомісяця, що підтверджується копіює довідки, наданою Головним управлінням ПФУ (а.с.112).

Відповідно до ст. 202 СК України, повнолітні дочка, син зобов'язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги.

Обов'язок надавати утримання непрацездатним батькам, що мають таку потребу, в судовому порядку покладається лише на повнолітніх дітей.

Визначення непрацездатності дається в Законі України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 р. № 1058-IV. Такими особами, зокрема, є особи, які досягли встановленого законом пенсійного віку або визнані інвалідами.

Згідно зі ст. 203 СК дочка, син крім сплати аліментів зобов'язані брати участь у додаткових витратах на батьків, викликаних тяжкою хворобою, інвалідністю або немічністю.

Згідно з ч.ч.1-2 ст. 205 СК України, суд визначає розмір аліментів на батьків у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін. при визначенні розміру аліментів на непрацездатних батьків необхідно враховувати можливість отримання ними матеріальної допомоги від інших дітей, до яких не пред'явлено позову про стягнення аліментів, а також від дружини, чоловіка та своїх батьків.

Як роз'яснено в п. 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 р. № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» обов'язок повнолітніх дочки, сина утримувати своїх непрацездатних батьків, які потребують матеріальної допомоги, НЕ Є АБСОЛЮТНИМ. Необхідність матеріальної допомоги визначається в кожному конкретному випадку в залежності від матеріального становища батьків. До уваги приймається отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність у батьків майна, що може приносити дохід тощо. Сам факт непрацездатності батьків не зумовлює виникнення у дітей обов'язку надання їм утримання, стан непрацездатності має супроводжуватися необхідністю отримувати сторонню матеріальну допомогу.

Як зазначено вище, один лише факт непрацездатності батьків не зумовлює виникнення у дітей обов'язку надання їм утримання.

Тобто, виходячи із зазначених норм, обов'язок повнолітніх дітей по утриманню своїх батьків виникає на підставі складу юридичних фактів:

- походження дитини від матері, батька;

- непрацездатність матері, батька;

- потреба матері, батька в матеріальній допомозі.

Зобов'язання повнолітніх дітей по утриманню батьків не виникає у разі відсутності хоча б однієї із вказаних обставин.

З огляду на вищевикладене вбачається, що право на утримання від дочки, сина мати та батько матимуть за умови, якщо вони є непрацездатними та потребують матеріальної допомоги.

Таким чином, сам факт непрацездатності батьків не зумовлює виникнення у дітей обов'язку надання їм утримання. Стан непрацездатності повинен супроводжуватися необхідністю отримувати сторонню матеріальну допомогу.

Факт непрацездатності позивача, як пенсіонера за віком, не оспорюється.

Позивач отримує соціальне забезпечення від держави в достатньому розмірі, оскільки розмір пенсії, яку вона отримує становить 1753,67 грн., що перевищує розмір прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, встановленого державою на 01 січня 2018 року Законом України «Про державний бюджет України на 2018 рік» на 01 січня 2018 року - 1 373 грн., з 01 липня - 1435 грн., з 01 грудня - 1497 грн., для категорій осіб, до яких відноситься позивач.

Крім соціального забезпечення від держави, як сама зазначила позивач, вона має можливість отримувати матеріальну допомогу від доньки ОСОБА_5, при цьому чітко не зазначала в судовому засіданні розмір такої допомоги, а лише зазначала про допомогу «не в грошовому еквіваленті», гроші не надаються, а оплачуються витрати, однак допомога близько 2000 грн., що в сукупності як зазначила «близько 5000 грн. щомісяця»,

Також в судовому засіданні стало відомо, що позивач продала у 2018 році житловий будинок, належний їй на праві власності, отримавши від продажу значний дохід, про що остання не заперечувала та зазначила про дохід у розмірі 670 000 грн. В суді представник зазначила, що особа має право розпоряджатися своїм майном, тому позивач мала право придбати житло для проживання, при цьому позивач особисто зазначила, що передала кошти старшій доньці. Однак в судовому засіданні сторони зазначають та, зокрема у позові вказано, що сторони проживають в одній квартирі, а даних про використання коштів від продажу житлового будинку, суду не надано. В додаткових поясненнях позивач зазначила, що «поміняла свій будинок на квартиру» (а.с.171)

Крім того, позивачем зазначено та додано до позовної заяви докази, які підтверджують понесені нею витрати на комунальні послуги в розмірі 793,95 грн. в опалювальний сезон, 466,13 - в неопалювальний (як сума за 1/5 частину) та, зокрема з вересня 2018 року по жовтень витрачено на ліки та харчування - 1145 грн., за проведення аналізів - 600 грн. та 300 грн. відповідно.

Як встановлено, відповідач перебуває у шлюбі з ОСОБА_6, який на даний час постійної роботи не має, на утриманні чоловіка перебуває недієздатна мати, яка є інвалідом 1 групи, а він на підставі рішення суду є її опікуном.

Даний факт оспорюється стороною позивача, зазначаючи, що мати ОСОБА_6 перебуває на повному державному утриманні.

Дійсно, судом встановлено, що підопічна ОСОБА_9 поселена до психоневрологічного інтернату згідно з путівкою Департаменту соціальної політики та перебуває на повному державному утриманні, на підтвердження чого надана копія відповіді Святошинського психоневрологічного інтернату (а.с.169), однак це не спростовує факту опікунства за недієздатною матір»ю, яка потребує постійного стороннього догляду, нагляду та допомоги, про що зазначено у копії довідки МСЕК (а.с.44-46)

Також встановлено, що відповідач має сина ОСОБА_7, 1999 року народження, який самостійного заробітку не має, є студентом університету «КРОК», навчання платне, стипендію не отримує, проживає разом з нею та фактично знаходиться на її утриманні, сплачуються кошти на навчання.

Сторона позивача зазначає, що Євгеній працює поза навчанням, однак доказів на підтвердження вказаного не надано. При цьому стороною відповідача надані договір, додаток до договору, довідку та квитанції щодо надання освітніх послуг та оплату за навчання та щодо оплати навчання саме відповідачем. (а.с.87-97)

Крім того, відповідач має доньку ОСОБА_8, 1992 року народження, яка хоч і проживає окремо, однак вона як мати намагається постійно надавати їй посильну матеріальну допомогу. Працює в ТОВ «Ромстал Україна» на посаді бухгалтера, посадовий оклад якої становить 4 660 грн., має кредитні зобов'язання перед ПАТ «ПУМБ» та АТ «Альфа - Банк», що підтверджується відповідними виписками і довідками.

Зокрема, відповідач має незадовільний стан здоров»я, хворіє на Бульозну хворобу легень, рецидивуючий пневмоторакс справа, правосторонній плеврит, у зв'язку з чим потребує лікування, постіно несе витрати на медикаменти та медичне обстеження. ( а.с.98-107, 109-110)

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

В той же час, позивачем суду не було надано належних та достовірних доказів, в розумінні Цивільного процесуального кодексу України, в підтвердження необхідності в отриманні сторонньої допомоги. Факт непрацездатності останньої та отримання нею пенсійних виплат у незначній на її думку сумі, не є підставою для стягнення аліментів на її утримання. Крім того, з наданих суду доказів суд позбавлений можливості встановити факт можливості надання такої матеріальної допомоги з боку відповідача.

Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З огляду на вищевикладені доводи, враховуючи надані суду докази з позиції їх належності та допустимості, враховуючи норми чинного законодавства України, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову про стягнення аліментів на утримання непрацездатної матері.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 15, 30, 60, 62, 88, 130, 174, 179, 212 -215 ЦПК України, ст. ст. 202 - 205 СК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволені позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про стягнення аліментів на утримання непрацездатної матері, - відмовити.

Рішення може бути оскаржено протягом 30 днів з дня його проголошення шляхом подання безпосередньо до Київського апеляційного суду апеляційної скарги.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не подано.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Деснянський районний суд міста Києва.

Позивач - ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, РНОКПП НОМЕР_1, зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2

Відповідач - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_5, РНОКПП НОМЕР_2, зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2

Суддя Деснянського районного суду м. Києва О.Б. Саламон