Постанова

Іменем України

27 листопада 2019 року

м. Київ

справа № 699/431/15-ц

провадження № 61-25236св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Крата В. І.,

суддів: Антоненко Н. О., Дундар І. О., Журавель В. І., Краснощокова Є. В. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Надра»,

відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення апеляційного суду Черкаської області від 24 жовтня 2017 року в складі колегії суддів: Карпенко О. В., Бородійчука В. Г., Нерушак Л. В.,

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог

У травні 2015 року Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Надра» (далі - ПАТ «КБ «Надра», банк) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

Позовна заява мотивована тим, що 18 березня 2008 року між відкритим акціонерним товариством комерційним банком «Надра» (далі - ВАТ КБ «Надра»), правонаступником якого є ПАТ «КБ «Надра» та ОСОБА_1 , ОСОБА_2 укладено кредитний договір за № 120/РП/39/2008-840, згідно з умов якого банк надав ОСОБА_1 кредит в сумі 16 967,32 доларів США з терміном погашення до 18 березня 2015 року зі сплатою 13,8 % річних, а ОСОБА_2 зобов`язалася відповідати перед банком за зобов`язаннями ОСОБА_1 згідно з умов кредитного договору у повному об`ємі всім належним на праві власності майном та грошовими коштами.

Відповідно до пунктів 2.2.1, 3.2.2 кредитного договору ОСОБА_1 зобов`язувався щомісячно до 18 числа поточного місяця сплачувати мінімальний платіж у розмірі 318,34 доларів США.

Позивач зазначав, що свої зобов`язання за кредитним договором банк виконав у повному обсязі, надав ОСОБА_1 кредит, проте позичальник взяті на себе кредитні зобов`язання не виконав, унаслідок чого станом на 03 квітня 2015 року загальна сума заборгованості становила 251 220,60 грн з яких: кредит -

6 696,35 доларів США, що еквівалентно 157 427,79 грн, відсотки -

248,42 доларів США, що еквівалентно 5 840,23 грн, пеня згідно із пунктом 5.1 кредитного договору в сумі 48 063,28 грн, штраф згідно із пунктом 5.2 кредитного договору в сумі 39 889,31 грн.

Ураховуючи викладене, позивачпросив суд стягнути солідарно

з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «КБ «Надра» заборгованість за кредитним договором від 18 березня 2008 року за № 120/РП/39/2008-840,

у загальній сумі 251 220,60 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області

від 03 квітня 2017 року в задоволенні позову ПАТ «КБ «Надра» відмовлено.

Cуд першої інстанції виходив із того, що позивач не довів свої вимоги до відповідачів, не підтвердив нормативно та документально наявний

у ОСОБА_1 , ОСОБА_2 перед позивачем розмір заборгованості за кредитним договором. Крім того, позивачем не надано підтвердженого експертним висновком розрахунку наявної заборгованості за кредитом.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Рішенням апеляційного суду Черкаської області від 24 жовтня 2017 року рішення Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області від 03 квітня

2017 рокускасовано та ухвалено нове рішення про задоволення позову.

Стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «КБ «Надра»заборгованість за кредитним договором від 18 березня

2008 року № 120/РП/39/2008-840 в загальній сумі 251 220, 61 грн, яка складається з: кредиту в розмірі 6 696,35 доларів США, що еквівалентно

157 427,79 грн, відсотків у розмірі 248,42 доларів США, що еквівалентно

5 840,23 грн, пені згідно із пунктом 5.1 кредитного договору в розмірі

48 063,28 грн, штрафу згідно із пунктом 5.2 кредитного договору в розмірі

39 889,31 грн.

Cуд апеляційної інстанції виходив із того, що відповідачі не виконують взяті на себе зобов`язання, чим порушують умови кредитного договору.

Аргументи учасників справи

У грудні 2017 року ОСОБА_1 подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржуване рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що надані позивачем копії документів не можуть вважатися належним доказом, оскільки не були оформлені належним чином. Позивачем не доведено правомірність застосування штрафних санкцій на підставі пункту 5.2 кредитного договору. Крім того, ОСОБА_1 вчиняв платежі на погашення заборгованості, однак вони були повернуті без зарахування на погашення заборгованості. Клопотання експерта позивачем задоволено формально, оскільки надано лише частину документації, необхідної для проведення експертизи.

Відзив іншими учасниками справи на касаційну скаргу не подано.

Рух справи

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ від 07 грудня 2017 року відкрито касаційне провадження

в цій справі.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення»

ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

На підставі підпункту 6 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України справа передана до Касаційного цивільного суду.

Ухвалою Верховного Суду від 14 листопада 2019 року справу призначено до судового розгляду.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Судами встановлено, що 18 березня 2008 року між ВАТ КБ «Надра» та

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено кредитний договір за

№ 120/РП/39/2008-840, згідно з умов якого банк надав ОСОБА_1 кредит

в сумі 16 967,32 доларів США з терміном погашення до 18 березня 2015 року зі сплатою 13,8 % річних.

Згідно з умов пунктів 2.2.1, 3.2.2 кредитного договору позичальник

ОСОБА_1 зобов`язувався щомісячно до 18 числа поточного місяця сплачувати мінімальний платіж у розмірі 318,34 доларів США.

Відповідно до розділу 3.2 кредитного договору ОСОБА_2 зобов`язалася відповідати перед банком за зобов`язаннями ОСОБА_1 згідно з умов кредитного договору у повному об`ємі всім належним на праві власності майном та грошовими коштами.

Відповідно до пункту 5.1 кредитного договору у разі прострочення позичальником строку сплати мінімальних необхідних платежів, позичальник зобов`язалась сплатити банку пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла на час виникнення заборгованості, за кожен день прострочення.

Згідно із пунктом 5.2 кредитного договору у разі порушення позичальником вимог пунктів 4.3.1, 4.3.2, 4.3.7, 4.3.9, 4.3.10, позичальник також зобов`язаний сплатити банку штраф у розмірі 10 % від суми кредиту, визначеної у пункті 1.1, за кожен випадок.

У зв`язку із неналежним виконанням ОСОБА_1 взятих на себе зобов`язань за кредитним договором, згідно наданого позивачем розрахунку станом на 03 квітня 2015 року утворилася заборгованість у загальному розмірі 251 220,60 грн, яка складається із: кредиту в розмірі 6 696,35 доларів США, що еквівалентно 157 427,79 грн, відсотків у розмірі 248,42 доларів США, що еквівалентно 5 840,23 грн, пені згідно із пунктом 5.1 договору в розмірі 48 063,28 грн, штрафу згідно із пунктом 5.2 договору в розмірі 39 889,31 грн.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція Верховного Суду

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно з частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

За змістом статті 526 ЦК України цивільне законодавство містить загальні умови виконання зобов`язання, що полягають у його виконанні належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Це правило

є універсальним і підлягає застосуванню як до виконання договірних, так

і недоговірних зобов`язань.

Апеляційним судом установлено, що зобов`язання за кредитним договором відповідачі належним чином не виконували, внаслідок чого утворилася заборгованість, яка підлягає стягненню.

Доводи заявника про те, що позивачем надано копії документів, які не були оформлені належним чином та на клопотання експерта надано частину документації є необґрунтованими.

Відповідно до частини шостої статті 147 ЦПК України (у редакції, чинній на момент розгляду справи судами попередніх інстанцій) висновок експерта для суду не є обов`язковим і оцінюється судом за правилами, встановленими статтею 212 цього Кодексу.

Апеляційним судом установлено, що розмір заборгованості за кредитом банком підтверджений належними доказами, позивачем надано детальний розрахунок

з виписками за аналітичними рахунками з обліку заборгованості за кредитним договором. Водночас відповідачі не надали доказів, які б спростовували такий розмір заборгованості за кредитом.

Разом з тим, стягуючи заборгованість за процентами за користування кредитом та пеню апеляційний суд не звернув уваги на те, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Такий висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від

28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18).

З огляду на те, що зі спливом строку кредитування припинилося право позивача нараховувати проценти та пеню за договором, то після 18 березня 2015 року підстави для їх нарахування були відсутні.

Апеляційним судом не встановлено обставин та не наведено висновків про можливість задоволення вимог про стягнення з відповідача процентів та пені, нарахованих за кредитним договором після спливу строку кредитування (строку дії договору).

У постанові Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року у справі

№ 6-2003цс15 зроблено висновок, що відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

У постанові Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року у справі

№ 6-2003цс15 відсутній висновок про те, який же вид неустойки (штраф чи пеню) підлягає стягненню та який критерій має бути застосовано для його вибору.

Тлумачення статей 3 та 549 ЦК України дозволяє стверджувати, що при виборі того який вид неустойки (штраф чи пеня) повинен стягуватися, слід враховувати справедливість і розумність (пункт 6 статті 3 ЦК України). Тому необхідно визначити стягнення якого виду неустойки (штрафу чи пені) є нерозумним

і несправедливим, з урахуванням їх розміру.

Задовольняючи вимоги позивача в частині стягнення штрафу, з посиланням на порушення пункту 5.2 кредитного договору, апеляційний суд не встановив обставин та не навів висновків за яке саме порушення, з передбачених у пунктах 4.3.1, 4.3.2, 4.3.7, 4.3.9, 4.3.10 договору, відповідачі підлягають притягненню до цивільно-правової відповідальності у вигляді штрафу та чи не є така відповідальність подвійною, враховуючи стягнення з відповідача пені за порушення строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором.

У статті 554 ЦК України встановлено, що у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

У постанові Верховного Суду України від 17 вересня 2014 року у справі

№ 6-53цс14 зроблено висновок, що «виходячи з положень другого речення частини четвертої статті 559 ЦК України слід дійти висновку про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов`язання за договором повинно бути пред`явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов`язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами) або з дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобов`язання (у разі якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем)».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 червня 2018 року у справі

№ 408/8040/12 (провадження № 14-145цс18) вказано, що Велика Палата Верховного Суду погоджується з висновком у справі № 6-53цс14 і зазначено таке: «Зогляду на положення другого речення частини четвертої статті 559 ЦК України можна зробити висновок про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов`язання за договором повинно бути пред`явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов`язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами). У разі пред`явлення банком вимог до поручителя більш ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов`язання в силу положень частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобов`язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку».

Результат аналізу установлених судами обставин та наявний у справі розрахунок заборгованості за кредитом свідчать, що його погашення визначено періодичними (мінімальними) платежами, які сплачувались боржником несвоєчасно та не у повному обсязі впродовж понад шість місяців до моменту звернення банком до суду у цій справі. Отже, суд апеляційної інстанції не з`ясував, в якій частині припинилась порука ОСОБА_2 за окремими платежами за кредитом, включаючи відповідні зобов`язання за процентами та пенею.

Суд касаційної інстанції позбавлений процесуальної можливості встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені судами попередніх інстанцій, з огляду на положення статті 400 ЦПК України.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Доводи касаційної скарги дають підстави для висновку, що оскаржуване рішення апеляційного суду постановлене без додержання норм права. У зв`язку з наведеним, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід задовольнити частково, оскаржуване рішення суду апеляційної інстанції скасувати і направити справу до апеляційного суду на новий розгляд.

При новому розгляді справи необхідно надати оцінку розрахунку заборгованості позивача, встановити період за який має обчислюватися заборгованість за кредитним договором з метою нарахування процентів та пені, у тому числі

в частині солідарного стягнення з поручителем, встановити наявність або відсутність підстав для стягнення штрафу.

Керуючись статтями 400, 402, 409, 410, 411, 416ЦПК України, Верховний Суд

у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Черкаської області від 24 жовтня 2017 року скасувати.

Справу № 699/431/15-ц передати на новий розгляд до апеляційного суду.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. І. Крат

Судді: Н. О. Антоненко

І. О. Дундар

В. І. Журавель

Є. В. Краснощоков