"28" лютого 2019 р. Справа № 363/2276/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 лютого 2019 року Вишгородський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді Рудюка О.Д.,

за участю секретаря Клименко В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в спрощеному позовному провадженні в м. Вишгород цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про стягнення боргу за договором позики з ОСОБА_2 Обґрунтовуючи позовні вимоги тим, що він за договором позики передав відповідачу грошову суму в розмірі 61 000,00 грн., на підтвердження чого відповідачем була власноруч складена розписка від 14 січня 2018 року про фактичне отримання зазначеної суми. Сторони дійшли згоди, що сума має бути повернена за першої вимоги позивача. Однак, як при особистому спілкуванні та у телефонних розмовах з позивачем, ОСОБА_2 ухиляється від повернення суми боргу вже протягом кількох місяців. ОСОБА_1 18 травня 2018 року звернувся до ОСОБА_2 письмово з листом вимогою про негайне повернення боргу, однак відповідач відповіді не надала, що вказує на ухилення від виконання своїх зобов'язань.

На підставі викладеного позивач просить суд, стягнути з ОСОБА_2 на його користь заборгованість у сумі 61 000,00 грн. та витрати пов'язані з оплатою судового збору.

Позивач та його представник в судове засідання не з'явились, про день та час розгляду справи повідомлені належним чином. Представник позивача через канцелярію суду подала заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує.

Відповідач у судове засідання не з'явилась, причини неявки суду невідомі, про час та місце розгляду справи повідомлялась в уставленому законом порядку причини неявки суду невідомі.

На підставі ч.1 ст.280 ЦПК України, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів, та зі згоди представника позивача на заочний розгляд справи.

Дослідивши письмові матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступного.

Відповідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше, як за звернення особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках.

Статтею 12 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до копії розписки від 14 січня 2018 року ОСОБА_2 взяла у ОСОБА_1 61 000,00 грн.

18 травня 2018 року ОСОБА_1 направив ОСОБА_2 вимогу про повернення коштів у сумі 61 000,00 грн. у триденний термін з дня отримання листа вимоги.

Згідно копії рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, ОСОБА_2 отримала лист вимогу 24 травня 2018 року.

Відповідно до статті 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Статтею 1047 ЦК України передбачено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Згідно ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Позика, надана за договором безпроцентної позики, може бути повернена позичальником достроково, якщо інше не встановлено договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Частиною 1 статті 509 ЦК України передбачено, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідач взятих на себе зобов'язань, щодо повернення грошових коштів позивачу відповідно до розписок від 14 січня 2018 року не виконала.

Таким чином у відповідача виникла заборгованість у сумі 61 000,00 грн. за вищезазначеними договорами.

Відповідно до ст.525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Таким чином, оскільки матеріалами справи доведено, що ОСОБА_2 отримала кошти від ОСОБА_1, які підлягають поверненню, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог, щодо стягнення заборгованості за договором позики.

Відповідно до ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача також підлягає стягненню сплачений судовий збір у сумі 704,80 грн.

Керуючись статтями 509, 525, 526, 530, 610, 625 ЦК України та статтями 3, 11, 58, 60, 88, 215-218, 1050 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість у сумі 61 000,00 грн. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 704,80 грн.

Позивач: ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1, проживаючий АДРЕСА_1, зареєстрований АДРЕСА_2).

Відповідач: ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_2, ІПН в матеріалах справи відсутній, проживає АДРЕСА_3).

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя О.Д.Рудюк