Постанова

Іменем України

28 листопада 2019 року

м. Київ

справа № 433/425/17

провадження № 61-27833св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Калараша А. А. (суддя-доповідач), Сімоненко В. М., Штелик С. П.,

учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство «Державний експортно-імпортний банк України»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження справу за касаційною скаргоюПублічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» на рішення Троїцького районного суду Луганської області від 12 травня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Луганської області від 24 липня 2017 року,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» (далі - ЦПК України) касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У лютому 2017 року Публічне акціонерне товариство «Державний експортно-імпортний банк України» (далі - АТ «Укрексімбанк», Банк) звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовна заява мотивована тим, що 01 червня 2013 року між ним та відповідачем було укладено договір про відкриття та обслуговування карткового рахунку з видачею платіжної картки в рамках зарплатного проекту № БН/2013-05, згідно якого Банком було відкрито відповідачу кредитну лінію для проведення останнім операцій з використанням платіжної картки з лімітом заборгованості по кредиту 13 000,00 грн зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 28 % річних. Також вказувало, що позичальником було порушено порядок погашення кредиту та сплати процентів, нарахованих за користування кредитом, що свідчить про невиконання останнім умов кредитного договору. Станом на 09 лютого 2017 року у відповідача утворилася заборгованість за кредитним договором у розмірі 20 036,14 грн, з яких: 10 957,24 грн - заборгованість за кредитом, 9 078,90 грн - заборгованість за процентами.

У зв`язку з викладеним Банк просив стягнути з ОСОБА_1 на його користь заборгованість за кредитним договором в розмірі 20 036,14 грн та судові витрати.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Троїцького районного суду Луганської області від 12 травня 2017 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Луганської області від 24 липня 2017 року, у задоволенні позову відмовлено.

Судові рішення мотивовані тим, що АТ «Укрексімбанк» не надало належних та допустимих доказів на підтвердження укладення між ними та ОСОБА_1 кредитного договору та неналежного виконання відповідачем зобов`язань за кредитним договором за відсутності наданого суду кредитного договору. Суд відхилив посилання позивача на наявність розрахунку заборгованості за кредитним договором, як на підставу своїх вимог, оскільки за відсутності в матеріалах справи кредитного договору неможливо дійти висновку про наявність зазначеної банком суми заборгованості.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі АТ «Укрексімбанк», посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просило скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

У серпні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ надійшла касаційна скарга АТ «Укрексімбанк» на рішення Троїцького районного суду Луганської області від 12 травня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Луганської області від 24 липня 2017 року.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 серпня 2017 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі і витребувано цивільну справу з Троїцького районного суду Луганської області.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У травні 2018 року справу № 433/425/17 передано до Верховного Суду.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що суди першої та апеляційної інстанцій ухвалили незаконні та необґрунтовані судові рішення, оскільки ними не було встановлено всіх обставин, які мають значення для правильного вирішення спірних правовідносин. Зокрема вказують, суди обох інстанцій не надали належної правової оцінки наданій представниками Банку виписці з особового рахунку відповідача, з якої можна встановити всі здійснені операції за кредитом, в тому числі й факт надання позичальнику кредитних коштів. Крім того, суди першої та апеляційної інстанцій не звернули увагу, що кредитний договір було укладено між відповідачем та Банком в особі філії банку у м. Луганську, що знаходиться на території, на якій здійснюється антитерористична операція, тому Банк не має доступу до нього.

Інший учасник справи нескористався своїм правом на подання до суду своїх заперечень щодо змісту і вимог касаційної скарги, відзиву на касаційну скаргу до касаційного суду не направив.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суди встановили, що Банк у позовній заяві просив суд стягнути з відповідача заборгованість за договором про відкриття та обслуговування карткового рахунку з видачею платіжної картки від 01 червня 2013 року, яка виникла станом на 09 лютого 2017 року в розмірі 20 036,14 грн посилаючись на те, що між ним та відповідачем було укладено договір про відкриття та обслуговування карткового рахунка з видачею платіжної картки в рамках зарплатного проекту від 01 червня 2013 року № БН/2013-05, за умовами якого відповідачу була відкрита кредитна лінія для проведення останнім операції з використання платіжної картки з лімітом заборгованості по кредиту 13 000,00 грн.

В позовній заяві також було вказано, що відповідно до умов кредитного договору відповідач зобов`язався сплачувати позивачу щомісяця проценти за користуванням кредитом у розмірі 28 % річних.

Однак, матеріали справи не містять договору про відкриття та обслуговування карткового рахунка з видачею платіжної картки в рамках зарплатного проекту від 01 червня 2013 року № БН/2013-05 або його копії, зі змісту якого можливо встановити умови надання кредиту, строки виконання договору, встановлений розмір відсотків за користування кредитом та інше.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Перевіривши доводи касаційної скарги та дослідивши матеріали справи, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Кредитний договір укладається у письмовій формі (частина перша статті

1055 ЦК України).

Згідно із статтею 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до частини першої статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів цього виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди (частини перша та друга статті 638 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 57 ЦПК України 2004 року, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частиною першою статті 60 ЦПК України 2004 року передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до статті 179 ЦПК України 2004 року предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Для встановлення у судовому засіданні фактів досліджуються показання свідків, письмові та речові докази, висновки експертів.

Метою доказування є з`ясування дійсних обставин справи. Обов`язок доказування покладається на сторони, суд не може збирати докази за власною ініціативою.

На підтвердження укладеного між сторонами кредитного договору від 01 червня 2013 року та невиконання відповідачем зобов`язань за кредитним договором АТ «Укрексімбанк» надало розрахунок заборгованості станом на 09 лютого

2017 року та виписку по рахунку за період з 01 березня 2014 року до 09 лютого 2017 року, проте зазначені докази не можуть беззаперечно свідчити про укладення між сторонами кредитного договору від 01 червня 2013 року, за відсутності інших допустимих доказів на підтвердження волевиявлення

ОСОБА_1 на його укладення та досягнення сторонами всіх істотних умов договору. Зокрема, доказів на підтвердження видачі відповідачеві кредитної картки, строку її дії, розміру наданого банком кредитного ліміту, розміру процентів за користування кредитом та інших тарифів банку. А відтак наявність розрахунку заборгованості та виписки по рахунку не є достатніми доказами для висновку, що заборгованість у розмірі 20 036,14 грн виникла саме внаслідок порушення відповідачем умов кредитного договору від 01 червня 2013 року.

Таким чином, суди першої та апеляційної інстанцій правильно визначилися із характером спірних правовідносин, нормами матеріального та процесуального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідили наявні у справі докази і надали їм належну оцінку, правильно встановили обставини справи, внаслідок чого дійшли правильного висновку щодо відмови у задоволенні позову, оскільки Банком не було надано належних та допустимихдоказів на підтвердження того, що між ним та відповідачем виникли кредитні зобов`язання за кредитним договором.

Посилання АТ «Укрексімбанк» на те, що договір між ним та ОСОБА_1 було укладено у м. Луганську, тобто на території, на якій здійснюється антитерористична операція, тому кредитна справа відповідача залишилась у приміщенні філії Банку у м. Луганську, до якої АТ «Укрексімбанк» не має доступу, не звільняють його від обов`язку доказування, передбаченого статтею 60 ЦПК України 2004 року

Інші наведені у касаційній скарзі доводи зводяться до незгоди з висновками суду першої та апеляційної інстанцій стосовно установлення обставин справи, зводяться до переоцінки доказів, що в силу вимог статті 400 ЦПК України виходить за межі розгляду справи судом касаційної інстанції. Наведені у касаційній скарзі доводи були предметом дослідження в судах попередніх інстанцій із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства, і з якою погоджується суд касаційної інстанції.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Згідно з частиною третьою статті 401 ЦПК Українисуд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» залишити без задоволення.

Рішення Троїцького районного суду Луганської області від 12 травня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Луганської області від 24 липня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: А. А. Калараш

В. М. Сімоненко

С. П. Штелик