Справа № 145/1485/18
Провадження № 22-ц/801/469/2019
Головуючий у суді 1-ї інстанції Ратушняк І. О.
Доповідач:Голота Л. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 березня 2019 рокуСправа № 145/1485/18м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі:

Головуючого судді - Голоти Л.О. (суддя-доповідач),

суддів: Денишенко Т.О., Рибчинського В.П.,

за участю секретаря судового засідання Топольської В.О.,

розглянув у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визначення місця проживання малолітньої дитини,

за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Тиврівського районного суду Вінницької області від 07 грудня 2018 року, ухвалене у складі судді Ратушняк І. О., дата складання повного тексту рішення 14 грудня 2018 року, -

в с т а н о в и в :

У серпні 2018 року ОСОБА_3 звернулася у суд з позовом до ОСОБА_4 про визначення місця проживання малолітньої дитини

Позов обгрунтовано тим, що вона з ОСОБА_4 перебувала в фактичних шлюбних відносинах. У них є малолітній син ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, відносно якого ОСОБА_4 встановив добровільно своє батьківство.

Вони проживали в будинку матері відповідача в АДРЕСА_1. Коли їхньому синові виповнилося 1 рік і 8 місяців вона пішла від нього, оскільки він постійно її ображав, принижував її честь і гідність в присутності її матері, сторонніх осіб.

Зі своїми синами ОСОБА_6 та ОСОБА_5 вона поселилася в будинку її матері, де і проживає на даний час. Відповідач не заперечував проти того, щоб їхній син ОСОБА_5 залишився проживати з нею.

Розпорядженням Тиврівської РДА № 348 від 06 липня 2016 року за заявою ОСОБА_4 йому встановлений порядок спілкування з сином ОСОБА_5: щосуботи з 10 до 15 години. Вказане розпорядження не скасоване.

3 серпня 2018 року ОСОБА_4 забрав сина ОСОБА_5 о 10 годині ранку і не повертає його у визначене місце проживання.

Синові лише 4 роки, він попав у незвичну йому обстановку, не відвідує дитячий садочок, не спілкується з дітьми. Його речі: одяг, іграшки залишилися вдома. Відповідач налаштовує сина проти неї, говорить про неї погані речі дитині, якій всього 4 роки. Така поведінка ОСОБА_4 погано впливає на психіку дитини. Крім того, коли дитина проживала з нею, відвідувала дитячий садочок. ОСОБА_4 не приходив до дитини в садочок на різні свята та заходи, які проводилися в садочку.

Вона проживає у будинку, який залишився їй у спадок після смерті матері. У будинку є дві кімнати, кухня, веранда. У неї є присадибна земельна ділянка площею 0.20 га, на якій вона з старшим сином вирощує овочі, фрукти для потреб сім'ї, працює прибиральницею в Сутисківській загальноосвітній школі, має стабільний гарантований дохід. Крім того, її старший син ОСОБА_6 працює на заводі «АЕА», має самостійний дохід, який також вносить у сімейний бюджет. Тобто у неї є всі умови для забезпечення синові ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, належних умов проживання та фізичного і психічного розвитку.

ОСОБА_4 працює в школі вчителем фізвиховання. З 1 вересня він перебуватиме на роботі. В дитячий садочок він сина не оформив. Не зрозуміло, хто буде опікуватися сином в цей час, коли він перебуватиме на роботі. Його мати, з якою проживає ОСОБА_4, людина похилого віку і навряд вона зможе займатися вихованням їхнього сина. Добровільно повернути сина у його постійне місце проживання відповідач не погоджується. ОСОБА_4 не виконує рішення органу опіки, тому вона змушена звернутися до суду з даним позовом.

Виходячи з наведеного, ОСОБА_3 просила визначити місцем проживання малолітнього ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, її місце проживання: АДРЕСА_2

Рішенням Тиврівського районного суду Вінницької області від 07 грудня 2018 року позов задоволено.

Визначено місцем проживання малолітнього ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, місце проживання його матері ОСОБА_3, а саме: АДРЕСА_2

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що судом взято до уваги вік дитини ОСОБА_5, якому ІНФОРМАЦІЯ_6 виповнилося 4 роки; позитивну характеристику позивачки, відповідно до якої вона, зокрема, чесна, добросовісна, легко знаходить спільну мову, добра мама, гарна господиня; характеристику відповідача, відповідно до якої він нетерплячий до недоліків, його поведінка в екстремальних ситуаціях визначається емоційним станом або настроєм, прагне нав'язати власну точку зору, не завжди сприймає інші пропозиції; висновком органу опіки та піклування Тиврівської РДА, про доцільність визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4, із матір'ю ОСОБА_3, яка любить сина, бажає, щоб дитина проживала разом з нею, хоче піклуватися про нього та дарувати свою материнську любов, при чому ОСОБА_4 під час спілкування з працівниками служби у справах дітей поводив себе агресивно, поведінка неадекватна. Виняткових обставин, які б дозволяли розлучити малолітню дитину ОСОБА_5 з матір'ю, відповідачем не наведено та в судовому засіданні не встановлено.

Суд вважає, що визначення місця проживання дитини з матір'ю ОСОБА_3 буде відповідати інтересам дитини.

Не погоджуючись із рішенням суду, ОСОБА_4подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду, викладених у рішенні суду, фактичним обставинам справи, порушення норм процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про відмову в задоволенні позовних вимог.

Основними доводами апеляційної скарги є те, що він був позбавлений права на захист під час розгляду справи в суді першої інстанції, безпідставно відмовлено в задоволенні клопотання про призначення адвоката, не було повідомлено учасників справи про дату, час і місце розгляду справи.

У запереченнях на апеляційну скаргу ОСОБА_8, який діє в інтересах ОСОБА_3, посилаючись на необґрунтованість доводів апеляційної скарги, просить залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

У судовому засіданні апелянт та його адвокат підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити.

Представник позивача адвокат ОСОБА_8 просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги.

Голова Тиврівської районної державної адміністрації Вінницької області просив розглядати справу без представника органу опіки та піклування.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, обговоривши підстави апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що вона задоволенню не підлягає виходячи з наступного.

За змістом частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з статтею 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду першої інстанції відповідає вимогам статті 263 ЦПК України.

Судом першої інстанції встановлено наступні обставини.

Сторони у справі перебували в фактичних шлюбних відносинах. У них є малолітній син ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2., відносно якого ОСОБА_4 встановив добровільно своє батьківство, що стверджується свідоцтвом про народження дитини /а. с. 3/.

ОСОБА_3 працює прибиральницею в Сутисківській ЗОШ І-ІІІ ст /а.с. 7/.

Відповідно до характеристики за місцем роботи ОСОБА_3 за період своєї роботи зарекомендувала себе лише з позитивної сторони. Порушень трудової дисципліни та внутрішнього розпорядку не мала, чесна, добросовісна, легко знаходить спільну мову з співробітниками; добра мама, гарна господиня /а. с. 27/.

ОСОБА_3 із синами ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4, та сином ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_5, який працює на заводі «АЕА» проживає у будинку, який залишився їй у спадок після смерті матері. У будинку є дві кімнати, кухня, веранда. Сім'я обробляє земельну ділянку площею 0.20 га, мають власні овочі, фрукти. Стосунки у сім'ї доброзичливі. В сім'ї створені всі умови для проживання та виховання малолітньої дитини, що стверджується актом обстеження матеріально-побутових умов від 20.08.2018 /а. с. 5/.

ОСОБА_4 проживає із матір'ю у власному житловому будинку, який складається із трьох кімнат, газове та пічне опалення; будинок обладнаний необхідними меблями та побутовою технікою. Веде підсобне господарство. Для розвитку дитини є багато іграшок. Дитина відвідує ДНЗ с. Ворошилівка, в сім'ї створено належні умови для проживання дитини, що стверджується актом обстеження матеріально-побутових умов від 17.09.2018 /а. с. 23/.

За місцем проживання ОСОБА_4 характеризується позитивно, є депутатом Ворошилівської сільської ради кількох скликань, бере участь у громадському житті села, працює вчителем у СЗОШ І-ІІІ ст. с. Ворошилівка, має хорошу професійну підготовку, твердо висловлює свою думку, нетерплячий до недоліків, поведінка в екстремальних ситуаціях визначається емоційним станом або настроєм, прагне нав'язати власну точку зору, не завжди сприймає інші пропозиції, що стверджується характеристиками від 17.09.2018 /а. с. 24, 25/.

З 3 вересня 2018 року ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4, відвідує Ворошилівський заклад освіти «Веснянка» (а.с.26).

До цього у період з 20 вересня 2017 року по 27 червня 2018 року ОСОБА_5, 2014 р. н., відвідував Сутисківський дошкільний навчальний заклад «Пролісок», відповідно до характеристики якого адаптація дитини до ДНЗ пройшла у легкій формі /а. с. 32./. ОСОБА_5 швидко налагодив контакт з іншими дітьми та дорослими, пристосувався до вимог та режиму дошкільного навчального закладу. У хлопчика сформоване доброзичливе ставлення до дітей, розвинене бажання співпрацювати з ними. Дитина має належний рівень розвитку уваги, слухової і зорової пам'яті, уяви. Він приймав активну участь у святах та розвагах, що проводились у ДНЗ протягом року, сміливо декламував вірші, співав та танцював разом з усіма дітьми. ОСОБА_5 з неповної сім'ї, проживає разом з мамою та старшим братиком, які приводили та забирали його з дошкільного закладу. Дитина охайна, чиста, доглянута. Мама є активним учасником навчального виховного процесу в ДНЗ, а батько почав цікавитись дитиною з березня 2018 року, забирав до себе, після чого при зустрічі з мамою дитина агресивно відносилась до неї, надалі відносини з мамою знову наладжувались. На даний час хлопчик не відвідує ДНЗ.

Згідно витягу з ЄРДР 31 серпня 2018 року ОСОБА_3 звернулася до Гніванського ВП Жмеринського ВП ГУНП у Вінницькій області із заявою, відповідно до якої поблизу продуктового магазину в с. Ворошилівка її колишній співмешканець ОСОБА_4 спричинив їй тілесні ушкодження /а. с. 33/. 01 вересня 2018 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено відомості про підозру у вчиненні ОСОБА_4 злочину, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України.

31 серпня 2018 року ОСОБА_4 також звернувся до Гніванського ВП Жмеринського ВП ГУНП у Вінницькій області із заявою, відповідно до якої поблизу продуктового магазину в с. Ворошилівка його колишня співмешканка спричинила йому тілесні ушкодження. Відповідно до витягу з ЄРДР 28.09.2018 провадження закрито за ч. 1 ст. 284 КК України.

Відповідно до висновку органу опіки та піклування Тиврівської РДА ОСОБА_3 за місцем проживання характеризується позитивно. Працівниками служби у справах дітей районної державної адміністрації 01 листопада 2018 року було проведено обстеження умов проживання сім'ї ОСОБА_3, в результаті чого було встановлено, що для дитини створені всі необхідні умови для проживання та повноцінного розвитку.

Під час бесіди було з'ясовано, що мати любить сина, бажає, щоб як і раніше дитина проживала разом з нею, хоче піклуватися про нього та дарувати свою материнську любов. ОСОБА_3 пояснила, що 03 серпня 2018 року батько хлопчика, ОСОБА_4 забрав сина ОСОБА_5 та не повертає його назад додому, чинить перешкоди у спілкуванні з сином.

ОСОБА_4 розпорядженням Тиврівської районної державної адміністрації від 06.07.2016 року № 348 було призначено часи побачень з його малолітнім сином щосуботи з 10 до 15 години, однак ОСОБА_4 порушував дане розпорядження, яке відповідно до частини 2 статті 19 СК України є обов'язковим до виконання, забирав дитину не у визначені йому дні та години.

Батько дитини ОСОБА_4 проживає в АДРЕСА_1, працює на посаді учителя фізичної культури у Ворошилівській загальноосвітній школі І-ІІ ступенів.

Під час спілкування з працівниками служби у справах дітей поводить себе агресивно, поведінка неадекватна, часто не відповідає на телефонні дзвінки, тому що не бажає спілкуватися, не реагує на прохання в добровільному порядку повернути дитину на виховання матері. У телефонному режимі був повідомлений про час візиту працівників служби з метою обстеження умов проживання, проведення бесіди з ним та його малолітнім сином ОСОБА_5, пообіцяв бути вдома, однак за місцем проживанням був відсутній.

На засідання Комісії з питань захисту прав дитини, яке відбулося 08 листопада 2018 року, не з'явився, хоча був письмово повідомлений.

Висновок суду першої інстанції про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог ґрунтується на нормах матеріального права та обставинах справи, з ним погоджується також суд апеляційної інстанції.

За положеннями частинами 1, 2 статті 161 цього Кодексу, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення.

Тлумачення частини першої статті 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов'язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку.

Аналогічний висновок щодо застосування частини першої статті 161 СК України зроблений в постановах Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 03 травня 2018 року у справі № 754/5128/16-ц, від 02 серпня 2018 року у справі № 459/1640/17 та від 22 серпня 2018 року у справі № 539/1406/17.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц (провадження № 14-327цс18) зроблено висновок, що Декларація прав дитини не є міжнародним договором у розумінні Віденської конвенції про право міжнародних договорів від 23 травня 1969 року та Закону № 1906-IV, а також не містить положень щодо набрання нею чинності. У зв'язку із цим Декларація прав дитини не потребує надання згоди на її обов'язковість Верховною Радою України і не є частиною національного законодавства України. Разом з тим положення Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, про те, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини (стаття 3), узгоджуються з нормами Конституції України та законів України, тому саме її норми зобов'язані враховувати усі суди України, розглядаючи справи, які стосуються прав дітей.

Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року).

При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв'язків із сім'єю, крім випадків, коли сім'я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року).

У частині першій статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Суд першої інстанції дійшов вірного висновку про доведеність позивних вимог та наявність правових підстав для їх задоволення, з огляду на інтереси дитини, позитивну характеристику позивачки, висновок органу опіки та піклування Тиврівської РДА, про доцільність визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4, із матір'ю ОСОБА_3, яка любить сина, бажає, щоб дитина проживала разом з нею, хоче піклуватися про нього та дарувати свою материнську любов, при чому ОСОБА_4 під час спілкування з працівниками служби у справах дітей поводив себе агресивно, поведінка неадекватна.

Виняткових обставин, які б дозволяли розлучити малолітню дитину ОСОБА_5 з матір'ю, відповідачем не наведено та в судовому засіданні не встановлено.

Аргументи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_4 був позбавлений права на захист під час розгляду справи в суді першої інстанції, колегія суддів у відповідності до вимого ч.2 п. 2 ст. 376 ЦПК України не вважає такими, що дають підстави для скасування рішення суду, оскільки дане порушення не призвело до неправильного вирішення справи.

Необґрунтованими є також доводи апеляційної скарги про те, що судом не було повідомлено учасників справи про дату, час і місце розгляду справи, оскільки з матеріалів справи видно, що відповідач був присутній у судовому засіданні, зокрема і 07 грудня 2019 року при ухваленні рішення, а представники органу опіки та піклування знали про день та час розгляду справи, були присутні у судових засіданнях та надавали суду висновок про доцільність визначення місця проживання дитини з матір'ю.

Інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для скасування рішення суду першої інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Отже колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись частиною четвертою статті 258, частиною першою статті 259, статтями 367, 369, 374, 376, 376, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд апеляційної інстанції, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Тиврівського районного суду Вінницької області від 07 грудня 2018 року у даній справі залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя (підпис) Л. О. Голота

Судді: (підпис) Т. О. Денишенко

(підпис) В. П. Рибчинський

Згідно з оригіналом

Головуючий суддя Л. О. Голота

Повний текст постанови складено 20 березня 2019 року.