КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 грудня 2019 року м. Київ

Унікальний номер справи № 759/6449/19

Апеляційне провадження № 22-ц/824/15428/2019

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого - Левенця Б.Б.,

суддів - Борисової О.В., Ратнікової В.М.,

при секретарі - Добровольській Ю.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Святошинського районного суду міста Києва від 25 травня 2019 року, ухвалене під головуванням судді Сенька М.Ф., по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про дозвіл на тимчасовий виїзд за кордон та тимчасово окуповану територію неповнолітньої дитини без згоди батька до досягнення дитиною повноліття, -

в с т а н о в и в :

У березні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому просила надати дозвіл на тимчасовий виїзд за межі України до країн ближнього та дальнього зарубіжжя, та на виїзд з тимчасово окупованої території України (м. Севастополь Автономної республіки Крим) та на виїзд на тимчасово окуповану територію України (м. Севастополь Автономної республіки Крим) неповнолітнього сина сторін ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , без нотаріально посвідченої згоди та супроводу батька ОСОБА_2 до досягнення дитиною 16 років у супроводі матері.

На обґрунтування вимог зазначала, що від шлюбу з ОСОБА_2 мають сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який після розірвання шлюбу проживає разом з нею на тимчасово окупованій території в місті Севастополі Автономної Республіки Крим. Вказувала, що з 2014 року разом з дитиною не може поїхати до своїх родичів у місто Київ, оскільки не має дозволу від батька дитини на перетинання кордону. Також у неї немає можливості виїхати з окупованої території України за кордон для оздоровлення дитини без згоди відповідача. Звертала увагу на те, що з вересня 2019 року її сину необхідно оформити довідки переселенця, паспорт громадянина України та вступити до школи на підконтрольній території України. Проте з батьком дитини - ОСОБА_2 контакти втрачено, він не бажає виїжджати з міста Севастополь разом з ними та в подальшому надати дозвіл на виїзд дитини. Сама позивач позбавлена можливості виїхати з дитиною, оскільки немає відповідного дозволу від батька дитини, тому вимушена була звернутися до суду з даним позовом (а.с. 2-6).

Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 25 травня 2019 року у задоволенні вказаного позову відмовлено (а.с. 99-101).

Не погодившись з рішенням районного суду, 07 жовтня 2019 року представник ОСОБА_1 - адвокат Корнієнко А.А. звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просив оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити (а.с. 103-115).

Доводи апеляційної скарги обґрунтовані тим, що суд першої інстанції при ухваленні рішення порушив права дитини на вільне пересування та її розвиток. Відмова у задоволенні позову з підстав, зазначених судом першої інстанції, не відповідає нормам матеріального права, оскільки саме позивач, як матір дитини, має переважне право перед іншими особами на особисте виховання і на самозахист своєї дитини. Вказував, що вимоги щодо отримання дозволу на переміщення в межах території України за місцем її проживання в Автономній Республіці Крим, яка тимчасово непідконтрольна владою, чинним законодавством України такі обмеження на пересування громадян України в межах території України не передбачені, а тому відсутні підстави для відмови у задоволенні позову.

У судовому засіданні представник ОСОБА_1 - адвокат Корнієнко А.А. підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити.

Інші особи, які беруть участь у справі до суду не прибули, про час та місце розгляду справи апеляційним судом були сповіщені належним чином, у тому числі повідомленням на офіційному веб-сайті судової влади України про що у справі є докази. Факт належного сповіщення ОСОБА_1 її представник - адвокат Корнієнко А.А. в суді апеляційної інстанції не заперечував (а.с. 123-128, 130-132).

Зважаючи на вимоги ч. 9 ст. 128, ч. 5 ст. 130, ч. 2 ст. 372 ЦПК України колегія суддів визнала повідомлення належним, а неявку такою, що не перешкоджає апеляційному розглядові справи.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду, судова колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за наступних підстав.

З огляду на положення ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, щопозивачем не зазначено конкретного терміну вивезення дитини за кордон, не зазначено перелічених конкретних країн, а надання за рішенням суду дозволу на майбутнє на багаторазові короткочасні виїзди дитини за кордон без згоди батька суперечить положенням чинного законодавства та призведе до фактичного позбавлення батька можливості брати участь у вихованні дитини та спілкуванні з нею.

Колегія суддів погодилася з таким висновком суду виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі з 14 грудня 2002 року (а.с. 19).

ІНФОРМАЦІЯ_2 від шлюбу у сторін народився син ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с. 14).

Рішенням Ленінського районного суду м. Севастополя від 08 квітня 2010 року з відповідача на користь позивача стягнуто аліменти на утримання сина (а.с. 17).

Рішенням Ленінського районного суду м. Севастополя від 04 грудня 2012 року шлюб між сторонами розірвано (а.с. 19).

Згідно з довідкою №285 від 06 березня 2019 року неповнолітній ОСОБА_2 навчається в 2018-2019 році в 7-В класі в середній загальноосвітній школі №8 в місті Севастополь (а.с. 16).

Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка набрала чинності для України 27 вересня 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Відповідно до ст. 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.

Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом (ст. 153 СК України).

Згідно зі ст. 157 СК України питання про виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Відповідно до ч. 3 ст. 313 ЦК України фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними, крім випадків, передбачених законом.

Законом можуть бути встановлені особливі правила доступу на окремі території, якщо цього потребують інтереси державної безпеки, охорони громадського порядку, життя та здоров`я людей (ч. 6 ст. 313 ЦК України).

Відповідно до п. 3 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року №57 (в редакції, чинній на час розгляду справи), перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли 16-річного віку, здійснюються лише за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, згода другого з батьків не вимагається у разі пред`явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків.

Тимчасовий виїзд малолітньої дитини за межі України у супроводі одного з батьків повинен відбуватись лише за погодженням з іншим з батьків, оскільки такий переїзд спричиняє зміну режиму спілкування дитини з іншим з батьків, порядок його участі у вихованні дитини, зміну звичайного соціального, культурного, мовного середовища дитини, що впливає на її подальше життя, розвиток і виховання.

Дозвіл на виїзд малолітньої дитини за межі України в супроводі одного з батьків за відсутності згоди другого з батьків на підставі рішення суду може бути наданий на конкретний одноразовий виїзд із визначенням його початку й закінчення.

Ураховуючи те, що позивач не зазначила конкретний час виїзду дитини за кордон та в якій саме країні буде перебувати дитина без згоди та супроводу батька, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон неповнолітнього ОСОБА_3 без згоди та супроводу батька.

Обгрунтовуючи заявлені позовні вимоги в частині позовних вимог про надання дозволу на виїзд дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 з міста Севастополя до міста Київ для оформлення довідки переселенця, паспорта громадянина України, позивачка послалась на постанову Кабінету Міністрів України від 04 червня 2015 року № 367 «Про затвердження Порядку в`їзду на тимчасово окуповану територію України та виїзду з неї» (надалі - Порядок).

Колегія суддів перевірила та відхилила відповідні доводи апелянта, врахувавши наступне.

Так за пунктом 3 вищезазначеного Порядку (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин та ухвалення оскаржуваного рішення), в`їзд на тимчасово окуповану територію України громадян України, які не досягли 16-річного віку, здійснюється через контрольні пункти за умови пред`явлення паспорта громадянина України, або паспорта громадянина України для виїзду за кордон, або проїзного документа дитини з дотриманням вимог, передбачених для таких осіб пунктами 3 - 6 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 р. N 57 (ЗП України, 1995 р., N 4, ст. 92; 2010 р., N 65, ст. 2239).

Виїзд з тимчасово окупованої території України громадян України, які не досягли 16-річного віку, здійснюється через контрольні пункти за умови пред`явлення паспорта громадянина України, або паспорта громадянина України для виїзду за кордон, або проїзного документа дитини у супроводі одного з батьків (усиновлювачів), опікунів, піклувальників або інших законних представників чи в супроводі інших осіб, уповноважених одним із батьків (усиновлювачів), опікунів, піклувальників або інших законних представників.

Проте на час розгляду справи апеляційним судом постановою Кабінету Міністрів України від 05 червня 2019 року № 474 до вищевказаного Порядку були внесені зміни, які набрали чинності 12 липня 2019 року і є чинними.

Так за положеннями абзацу сьомого пункту 3 вищевказаного Порядку, уразі відсутності у дитини, яка не досягла 16-річного віку, зазначених документів уповноважені службові особи органу охорони державного кордону надають такій особі дозвіл на виїзд з тимчасово окупованої території України на підставі їх свідоцтва про народження, а також паспорта громадянина України або паспорта громадянина України для виїзду за кордон особи, в супроводі якої вони здійснюють виїзд (а у разі, коли особу супроводжує опікун, піклувальник, один із прийомних батьків або батьків-вихователів, - також рішення органу опіки та піклування про влаштування дитини для підтвердження повноважень законного представника), для оформлення документів, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України.

Таким чином, для виїзду позивачки з дитиною з міста Севастополя до міста Києва, позивачка та дитина не потребують рішення суду, оскільки законодавством встановлена позасудова процедура надання службовими особами органу охорони державного кордону такого дозволу на підставі лише паспортного документа позивачки і свідоцтва про народження дитини.

В свою чергу виїзд позивачки із міста Києва до міста Севастополь із дитиною, яка не досягла 16-річного віку, здійснюється через контрольні пункти за умови пред`явлення паспорта громадянина України, або паспорта громадянина України для виїзду за кордон, або проїзного документа дитини з дотриманням вимог, передбачених для таких осіб пунктами 3 - 6 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 р. N 57.

Тому, вирішення питання про виїзд позивачки із міста Києва до міста Севастополь із дитиною, яка не досягла 16-річного віку, без оформлення на дитину вищевказаних документів (паспорта або проїзного документа) суперечить вищевказаним положенням законодавства та є передчасним. При цьому, позивач не зазначила конкретний час і підстави виїзду дитини.

Враховуючи вищевказане рішення суду першої інстанції про відмову в позові є правильним по суті вирішення цього спору.

Інші доводи апеляційної скарги на правильність висновків суду першої інстанції не впливають, тому колегія суддів їх відхилила.

Згідно з ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Святошинського районного суду міста Києва від 25 травня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно з моменту прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Дата складання повного судового рішення - 06 грудня 2019 року.

Судді Київського апеляційного суду: Б.Б. Левенець

В.М. Ратнікова

О.В. Борисова