Справа № 309/387/17
П О С Т А Н О В А

Іменем України

15 січня 2019 року м. Ужгород

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах Закарпатського апеляційного суду в складі:

головуючого: Собослой Г.Г.,

суддів: Фазикош Г.В., Куштан Б.П.,

секретаря: Балаж Н.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в інтересах якого діє адвокат ОСОБА_2 на рішення Хустського районного суду від 18 квітня 2018 року у справі №309/387/17 (Головуючий: Волощук О.Я.), -

В С Т А Н О В И Л А :

У березні 2017 року ОСОБА_3 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення частини грошового боргу по борговій розписці, мотивуючи тим, що 03 квітня 2012 року відповідач власноручно написав розписку як підтвердження факту отримання від позивача грошових коштів в сумі 11 000 Євро, які зобов'язався повернути до кінця 2012 року. У якості забезпечення виконання зобов'язання відповідач зазначив у розписці як гарантію свій будинок по вул.Замковій, 7 в м. Хуст та погодився у разі неповернення позики в обумовлений строк сплачувати позивачу 30% річних. Із метою досудового врегулювання спору позивач неодноразово звертався до відповідача з вимогою добровільно повернути грошові кошти, проте відповідач просив відтермінувати строк сплати боргу посилаючись на відсутність коштів. У 2015 році відповідач повернув позивачу 100 (сто) Євро, а залишок суму 10 900 (десять тисяч дев'ятсот) Євро в добровільному порядку відмовився повертати.

Посилаючись на вказані обставини позивач просив стягнути з відповідача на свою користь частину боргу за договором позики в розмірі 6 400 грн. та понесені ним судові витрати в розмірі 640,00 грн. судового збору.

Рішенням Хустського районного суду від 18 квітня 2018 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 частину суми боргу за договором позики в розмірі 6 400 грн. за розпискою від 03.04.2012 року та витрати по сплаті судового збору в розмірі 640,00 грн..

Не погоджуючись із даним рішенням суду представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати, як таке, що постановлене з порушенням норм процесуального та матеріального права, оскільки підстави передбачені чинним законодавством для задоволення позовних вимог відсутні, так як судом поверхово досліджено обставини справи, пов'язані з написанням розписки від 03.04.2012 року щодо 11 000 Євро та повернення позивачу ОСОБА_3 цих коштів на початку 2014 року згідно власноручно написаної розписки ОСОБА_3 (без дати) про одержання від відповідача 8 000 Євро та згідно «доверенность» позивача написаної ним власноручно від 07.08.2014 року про повний розрахунок між ними. Згідно висновку судового експерта Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз №5334 від 07.12.2017 року було підтверджено авторство тексту та підписів ОСОБА_3 на розписці (без дати) та довіреності від 07.08.2014 року на які, як на доказ виконання своїх грошових зобов'язань перед ОСОБА_3 за розпискою від 03.04.2012 року посилався.

Заслухавши пояснення ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_2, які підтримали доводи, викладені в апеляційній скарзі, ОСОБА_3 та його представника ОСОБА_4, які просять рішення суду залишити без змін, перевіривши матеріали справи, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню із наступних підстав.

Встановлено, що 03 квітня 2012 року ОСОБА_3 передав ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 11 000 Євро, що стверджується його особистою письмовою розпискою із зазначенням строків повернення коштів протягом 2012 року, що безпосередньо підтверджує як укладення між сторонами договору позики, так і умови такого договору, а також засвідчує отримання боржником від кредитора зазначеної грошової суми.

Дані обставини не оспорюються сторонами.

16 вересня 2015 року ОСОБА_1 повернув ОСОБА_3 100 Євро про що зазначено позивачем на звороті розписки від 16.09.2015 року.

У матеріалах справи наявна розписка, яка власноручно написана ОСОБА_3 про повернення ОСОБА_1 із 11 000 Євро, які повинен був віддати - 8 000 Євро і залишилось повернути 3 000, які зобов'язався повернути через три-чотири місяці (а.с.76).

Згідно висновку експерта Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз №5334 від 07.12.2017 року криміналістичної експертизи з дослідження почерку та підписів документів, які були надані експерту на дослідження, підписи та рукописні тексти на розписці без дати та довіреності від 07.08.2014 року, на які як на доказ виконання свого грошового зобов'язання про повне погашення заборгованості перед позивачем ОСОБА_3 за розпискою від 03.04.2012 року посилається ОСОБА_1 виконані позивачем ОСОБА_3 (а.с.109-112).

Відповідно до ст.ст.526, 527, 530 ЦК України, зобов'язання повинно виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору і вимог закону, який є обов'язковим для виконання сторонами і вимогами законодавства.

Згідно до ч.2 ст.1047 ЦК України на підтвердження укладення договору та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але і факту передачі грошової суми позичальнику.

Відповідно до ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві кошти у строк та в порядку, що встановлений договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві коштів.

Таким чином, розпискою ОСОБА_3 без дати стверджується, що ОСОБА_1 з 11 000 Євро повернуто 8 000 Євро, що не заперечив позивач у суді апеляційної інстанції, залишок боргу складає 3 000, хоча не зазначено в якій грошовій валюті.

Згідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд першої інстанції і суд апеляційної інстанції критично оцінює доводи ОСОБА_1 щодо повернення ним суми боргу за договором розписки від 03.04.2012 року у зв'язку з недоведеністю, щодо залишку боргу 3 000 Євро, так як суду не представлено жодних доказів.

Довіреність від 07.08.2014 року не може бути підтвердженням повернення боргу за розпискою від 03.04.2012 року, а є лише ствердженням того, що ОСОБА_3 немає боргу перед ОСОБА_1.

Під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції з'ясовано, щодо стягнення частини боргу в сумі 6 400 грн., які просить стягнути позивач із загальної суми заборгованості відповідача, що з урахуванням довірливих відносин позивача та відповідача, до виникнення даної боргової проблеми, а також маючи надію, що подання даного позову спонукає відповідача до позасудового вирішення спору у зв'язку з цим заявлена така вимога.

За таких обставин, суд першої інстанції встановивши правовідносини сторін, які випливають із встановлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин обґрунтовано задовольнив позовні вимоги.

Рішення суду є законним та обґрунтованим і підстав для його зміни чи скасування немає.

Доводи апеляційної скарги судова колегія до уваги не приймає, так як вони не ґрунтуються на вимогах закону та фактичних обставинах справи і не спростовують висновки суду першої інстанції.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст.374, 375, 381-384 ЦПК України, судова колегія, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах якого діє адвокат ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Хустського районного суду від 18 квітня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 23 січня 2019 року.

Головуючий (підпис)

Судді: (підписи)

Згідно з оригіналом:

Суддя Закарпатського

апеляційного суду Г.Г. Собослой