Постанова

Іменем України
20 листопада 2019 року
м. Київ

справа № 725/6543/18

провадження № 61-15071св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого Висоцької В. С.,

суддів: Грушицького А. І., Литвиненко І. В., Сердюка В. В., Фаловської І. М. (суддя-доповідач),

учасники справи:
позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Першотравневого районного суду міста Чернівців від 20 травня 2019 року у складі судді Стоцької Л. А. та постанову Чернівецького апеляційного суду від 16 липня 2019 року у складі колегії суддів: Одинака О. О., Кулянди М. І., Половінкіної Н. Ю.,
ВСТАНОВИВ:
Описова частина
Короткий зміст позовних вимог
У грудні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до

ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя.

Позовна заява мотивована тим, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 14 травня 1964 року, який розірваний заочним рішенням Першотравневого районного суду міста Чернівців від 29 січня 2018 року.

Вказувала, що під час шлюбу у 2016 році ОСОБА_2 отримав дохід у розмірі 165 360 грн. Про одержання зазначених коштів відповідач не повідомив позивача та витратив їх на власні потреби не в інтересах сім`ї.

Крім того, позивач є інвалідом першої групи та потребує сторонньої допомоги.

На підставі викладеного ОСОБА_1 просила визнати дохід

ОСОБА_2 у розмірі 165 360 грн, одержаний під час шлюбу, спільною сумісною власністю подружжя та стягнути з відповідача на її користь половину зазначеного доходу у розмірі 82 680 грн.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Першотравневого районного суду міста Чернівців від 20 травня 2019 року позов задоволено.
Визнано спільною сумісною власністю подружжя дохід, одержаний ОСОБА_2 під час шлюбу у 2016 році, у розмірі 165 360 грн.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 82 680 грн.
Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що майно у виді грошових коштів (одноразової грошової допомоги) у розмірі 165 360 грн, набуте ОСОБА_2 у період шлюбу, є спільною сумісною власністю подружжя та підлягає поділу між ними.
Короткий зміст постанови апеляційного суду
Постановою Чернівецького апеляційного суду від 16 липня 2019 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.
Апеляційний суд погодився з висновками суду першої інстанції, а також зазначив, що відповідачем не спростовано презумпції спільного сумісного майна подружжя, зокрема щодо одноразової грошової допомоги у розмірі 165 360 грн. Крім того, відсутні належні та допустимі докази того факту, що частину отриманих коштів у розмірі 35 000 грн відповідач витратив на ремонт квартири, яка належить сторонам.
Короткий зміст вимог касаційної скарги
У касаційній скарзі, поданій у серпні 2019 року до Верховного Суду,

ОСОБА_2 , посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати рішення суду першої інстанції та постанову апеляційного суду, ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
Касаційна скарга мотивована тим, що суди попередніх інстанцій неправильно визначили правову природу спірних грошових коштів, які є особистою приватною власністю позивача в силу норм матеріального права. При визначенні права спільної сумісної власності подружжя на майно підлягає встановленню не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й факт, що джерелом його набуття були спільні кошти або спільна праця подружжя. Визначаючи джерело походження грошових коштів, суди не взяли до уваги пояснення сторін, а також інші належні докази у справі.
Спірна сума є одноразовою допомогою відповідачу як інваліду першої групи внаслідок захворювання, пов`язаного з військовою службою, тому є його особистими коштами та не підлягає поділу між сторонами.
Крім того, спірні кошти були отримані ОСОБА_2 під час шлюбу з ОСОБА_1 та витрачені на потреби сім`ї, так, частина спірних коштів була витрачена на ремонт квартири, в якій на даний час проживають позивач та її дочка, а інша сума була передана товаришу на лікування.
Доводи інших учасників справи
Інший учасник справи не скористався своїм правом на подання до суду своїх заперечень щодо змісту і вимог касаційної скарги, відзиву на касаційну скаргу до касаційного суду не направив.
Рух справи у суді касаційної інстанції
Ухвалою Верховного Суду від 29 серпня 2019 року відкрито касаційне провадження і витребувано цивільну справу.

04 жовтня 2019 року справу передано до Верховного Суду.
Ухвалою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 07 листопада 2019 року справу призначено до розгляду.
Фактичні обставини справи, встановлені судами
Суди встановили, що 14 травня 1964 року між ОСОБА_2 та

ОСОБА_1 укладено та зареєстровано шлюб.
Заочним рішенням Першотравневого районного суду міста Чернівців

від 29 січня 2018 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було розірвано.
Як вбачається з витягу з протоколу засідання комісії з розгляду питань, пов`язаних із призначенням та виплатою одноразової грошової допомоги у разі загибелі, каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби від 05 серпня 2016 року комісія призначила одноразову грошову допомогу підполковнику в запасі

ОСОБА_2 , звільненому 02 червня 1985 року, який є інвалідом першої групи внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби у розмірі 120-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності у сумі

165 360 грн.
На картковий рахунок ОСОБА_2 06 жовтня 2016 року Департаментом фінансів Міністерства оброни України були перераховані кошти у розмірі

165 360 грн, які є одноразовою грошовою допомогою, що підтверджується листом ІНФОРМАЦІЯ_1 від 11 лютого 2019 року № 254/соц.
Мотивувальна частина
Позиція Верховного Суду
Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Касаційна скарга підлягає задоволенню.
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (частина третя статті 400 ЦПК України).
Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам закону судові рішення не відповідають.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
У статті 60 СК України закріплено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і стаття 368 ЦК України.
Статтею 63 СК України передбачено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.
Частиною першою статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.
Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.
Вказані висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18).
Відповідно до частини другої статті 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя.
Згідно з Порядком призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 975 від 25 грудня 2013 року, одноразова грошова допомога призначається і виплачується військовослужбовцю (крім військовослужбовця строкової служби), інвалідність якого настала в період проходження військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням ним військової служби, або встановлення особі, звільненій з військової служби, інвалідності не пізніше ніж через три місяці після звільнення її з військової служби чи після закінчення тримісячного строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження зазначеної служби, у розмірі: 120-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 01 січня календарного року, в якому вперше встановлено інвалідність, у разі встановлення інвалідності I групи.
Відповідно до правової позиції, висловленої Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 14 листопада 2018 року в справі № 14-351цс18 одноразова грошова допомога, виплата якої передбачена статтею 16 Закону України від 20 грудня 1991 року № 2011-ХІІ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», відноситься до соціальних виплат.
Статтею 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» передбачено, що одноразова грошова допомога у разі інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, це гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання. Одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі встановлення військовослужбовцю (крім військовослужбовців строкової служби) інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених у цьому підпункті.
Оскільки спірна грошова допомога отримана відповідачем під час перебування сторін у шлюбі, тому відповідно до вказаних вище норм матеріального права ці кошти є спільним сумісним майном подружжя та підлягають поділу між сторонами.
Як встановлено судами, відповідач отримав одноразову грошову допомогу у розмірі 165 360 грн 06 жовтня 2016 року, а шлюб між сторонами розірвано заочним рішенням Першотравневого районного суду міста Чернівців

від 29 січня 2018 року.
У випадку коли при розгляді вимог про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.
Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Разом з тим, позивач не надала до суду належних та допустимих доказів, що отримані відповідачем під час шлюбу кошти були використані не в інтересах сім`ї, а в будь-який інший спосіб.
Згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Встановивши, що спірні кошти є спільною сумісною власністю подружжя, суди першої та апеляційної інстанції залишили поза увагою, що позивачем не надано докази, що ці кошти, які отримані відповідачем 06 жовтня

2016 року, витрачені не в інтересах сім`ї під час шлюбу, який розірваний лише заочним рішенням Першотравневого районного суду міста Чернівців

від 29 січня 2018 року.
Також суди не спростували доводи відповідача, що спірні кошти витрачені на потреби сім`ї, зокрема на ремонт квартири та матеріальну допомогу товаришу сім`ї.
Отже, суди дійшли помилкового висновку про наявність правових підстав для задоволення позову, керуючись лише презумпцією спільного сумісного майна подружжя, за відсутності жодних доказів, що спірні кошти були витрачені не в інтересах сім`ї, залишили поза увагою тривалий період між отриманням відповідачем одноразової грошової допомоги та розірванням шлюбу між сторонами.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Відповідно до частини першої статті 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Ураховуючи те, що у справі не вимагається збирання або додаткової перевірки чи оцінки доказів, обставини справи встановлені судами повно, але допущено неправильне застосування норм матеріального права, рішення суду першої інстанції та постанова суду апеляційної інстанції підлягають скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Керуючись статтями 400, 402, 409, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.
Рішення Першотравневого районного суду міста Чернівців від 20 травня 2019 року та постанову Чернівецького апеляційного суду від 16 липня

2019 року скасувати, ухвалити нове судове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. С. Висоцька
Судді А. І. Грушицький
І. В. Литвиненко
В. В. Сердюк
І. М. Фаловська