КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Головуючий у суді першої інстанції: Шевченко В.М.
Апеляційне провадження № 22-ц/824/3888/2019
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 березня 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Мережко М.В.,

суддів - Верланова С.М., Савченка С.І.,

секретар -Тютюнник О.І.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2, в інтересах якої діє ОСОБА_3, на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 18 грудня 2018 року у справі

за позовом ОСОБА_2, в інтересах якої діє ОСОБА_3, до ОСОБА_4, третя особа - комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва», про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, та

за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3, яка є опікуном ОСОБА_2, третя особа - комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва», про усунення перешкод у користуванні житлом.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, -

в с т а н о в и в :

У жовтні 2018 року ОСОБА_5, інтереси якої представляє ОСОБА_3, звернулася до суду із позовом, в якому просила суд визнати відповідача ОСОБА_4 таким, що втратив право користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1, та примусово зняти його з реєстрації за вищевказаною адресою.

В обґрунтування своїх вимог вказувала, що ОСОБА_4 з 2011 року за вказаною адресою не проживає, усі обов'язки, що випливають із договору найму житлового приміщення, пов'язані із утриманням, оплатою житлового приміщення та комунальних послуг покладені на позивача, яка є інвалідом першої групи. Особистих речей відповідача у вказаній квартирі немає, кореспонденцію за цією адресою не отримує, іншим житлом забезпечений. Перешкод у користуванні житлом ні позивач, ні інші члени сім'ї, відповідачу не чинять.

Стверджувала, що ОСОБА_4 відмовляється добровільно знятися з реєстрації за даним житловим приміщенням, тому ОСОБА_5, інтереси якої представляє ОСОБА_3, просила суд задовольнити її позов про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

У підготовчому засіданні в суді першої інстанції 06 листопада 2018 року відповідач ОСОБА_4 подав до суду зустрічну позовну заяву до ОСОБА_3, яка є опікуном ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, - КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва», про усунення перешкод у праві користування житлом.

Вимоги зустрічного позову обґрунтовані тим, що відповідач ОСОБА_3, зловживаючи статусом опікуна позивача за первісним позовом ОСОБА_2, зареєструвала у спірній квартирі своїх рідних, які фактично там не проживають та не несуть ніяких матеріальних витрат зі сплати комунальних послуг, у зв'язку з чим зараз наявна велика заборгованість з оплати житлово-комунальних послуг. Внаслідок цього між позивачем та відповідачем за зустрічним позовом виникли неприязні стосунки та ОСОБА_3 стала чинити ОСОБА_4 перешкоди у проживанні, поміняла замки, перестала його пускати у спірну квартиру.

На підставі викладеного ОСОБА_4 просив суд відмовити у задоволенні первісного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_4, зобов'язати відповідача ОСОБА_3 не чинити йому перешкоди у користуванні спірним житловим та зняти з реєстрації зареєстрованих у спірній квартирі членів сім'ї: ОСОБА_6, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_7, ОСОБА_8, які створюють перешкоди при отриманні житлових соціальних пільг та не сплачують комунальні послуги. Також просив стягнути із відповідача за зустрічним позовом понесені судові витрати.

Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 18 грудня 2018 року у задоволенні первісного та зустрічного позовів відмовлено.

Не погоджуючись із таким рішенням суду в частині відмови у задоволенні первісного позову, позивач за первісним позовом ОСОБА_2, в інтересах якої діє ОСОБА_3, подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, неврахування всіх обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального права, просить рішення в частині відмови у задоволенні первісного позову скасувати та постановити в цій частині нове рішення, яким первісний позов задовольнити. Рішення в частині відмови у задоволенні зустрічного позову просить залишити без змін.

В апеляційній скарзі зазначає, що суд не взяв до уваги, що ОСОБА_4, не зважаючи на реєстрацію місця проживання у спірній квартирі, насправді не проживає у квартирі з 2011 року, а тому втратив право користування житловим приміщенням.

У запереченнях на апеляційну скаргу відповідач за первісним позовом ОСОБА_4 вказує, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, ухваленим на підставі норм матеріального та процесуального права, з урахуванням всіх обставин справи, тому просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Відповідно до ст. 44 ЦПК України, особи, які беруть участь у справі зобов'язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов'язки.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд, зберігаючи об'єктивність і неупередженість:

1) керує ходом судового процесу;

2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами;

3) роз'яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов'язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій;

4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом;

5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов'язків.

Рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні зустрічного позову не оскаржується, а тому, відповідно до ст. 367 ЦПК України, апеляційним судом не переглядається.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Встановлено, що Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 28 листопада 2016 року ОСОБА_3 було призначено опікуном над недієздатною ОСОБА_2 (а.с.16).

Згідно з довідкою до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії АВ №0077496 від 12 листопада 2013 року, ОСОБА_2 з 04 листопада 2013 року призначено першу групу інвалідності безстроково; потребує постійного стороннього догляду, нагляду та допомоги (а.с.13).

За висновком лікарської комісії медичного закладу щодо необхідності постійного стороннього догляду за інвалідом І чи ІІ групи внаслідок психічного розладу №1119, ОСОБА_2 з 04 листопада 2013 року є інвалідом І-А групи, за рівнем обмеження життєдіяльності: обмеження самообслуговування, обмеження здатності до самостійного пересування, обмеження здатності до орієнтації, обмеження здатності до спілкування, обмеження здатності контролювати свою поведінку (а.с.83).

Як вбачається з ордера на житлове приміщення НОМЕР_1 серії Б, виданого 28 січня 1991 року на підставі рішення районної Ради народних депутатів від 14 січня 1991 року №4, квартира надана ОСОБА_2 з сім'єю з чотирьох осіб на право заняття жилого приміщення площею 28,6 кв.м, що складається з двох кімнат в ізольованій квартирі за адресою: АДРЕСА_1. Склад сім'ї: ОСОБА_2, ОСОБА_4 (син), ОСОБА_9 (син), ОСОБА_10 (син) (а.с.7).

Отже, на час видачі ОСОБА_2 ордера на спірну квартиру відповідач ОСОБА_4 зазначався у складі її сім'ї.

Як видно з довідки, виданої відділом з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації, відповідно до реєстру територіальної громади за адресою: АДРЕСА_2, зареєстровано 7 осіб (а.с.11)

Згідно з довідкою, виданою 22 грудня 2017 комунальним концерном «Центр комунального сервісу», квартира АДРЕСА_1 не приватизована. Особовий рахунок 35 відкритий на ім'я ОСОБА_2. В цьому житловому приміщені зареєстровано 8 членів сім'ї, в тому числі: ОСОБА_2 (власник особового рахунку), ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрована в цьому приміщенні з 12.02.1991 р.; ОСОБА_3 (дочка), ІНФОРМАЦІЯ_2, зареєстрована в цьому приміщенні з 06.02.1996 р.; ОСОБА_9 (син), ІНФОРМАЦІЯ_3, зареєстрований в цьому приміщенні з 12.02.1991 р.; ОСОБА_4 (син), ІНФОРМАЦІЯ_4, зареєстрований в цьому приміщенні з 12.02.1991 р.; ОСОБА_6 (онук), ІНФОРМАЦІЯ_5, зареєстрований в цьому приміщенні з 26.10.1999 р.; ОСОБА_11 (онука), ІНФОРМАЦІЯ_6, зареєстрована в цьому приміщенні з 26.10.1999 р.; ОСОБА_7 (інша особа), ІНФОРМАЦІЯ_7, зареєстрована в цьому приміщенні з 16.11.2004 р.; ОСОБА_8 (фізична особа), ІНФОРМАЦІЯ_8, зареєстрований в цьому приміщенні з 16.11.2004 р. (а.с.12)

Як вбачається з актів від 29 березня 2018 року та 01 серпня 2018 року, затверджених начальником ЖЕД-408, в квартирі АДРЕСА_1 фактично проживає три особи: ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_9, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_10, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_11 В квартирі зареєстровані: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_10, ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_12, ОСОБА_6,ІНФОРМАЦІЯ_11, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_9, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_13, ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_14, ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_15 Заборгованість за комунальні послуги станом на 29.03.2018 становить 25285,08 грн. При обстеженні виявлено, що в кімнаті №1, де проживає ОСОБА_2, знаходяться два спальних місця (диван, ліжко - 2 шт.), вішалка, меблева стінка, комод. В кімнаті №2 знаходяться: диван - 1 шт., ліжко 1 шт., крісло, книжкова шафі шафа для одягу, піаніно. На кухні є всі необхідні речі для проживання (а.с.9-10).

Дніпровським районним судом міста Києва 04 липня 2018 року було видано виконавчий лист по справі № 755/2562/17 за позовом ОСОБА_3, яка діє в інтересах недієздатної ОСОБА_2, до ОСОБА_4, ОСОБА_12 про стягнення аліментів, з ОСОБА_4 стягнуто аліменти на користь ОСОБА_3 на утримання матері - недієздатної ОСОБА_2 у розмірі 1/6 частини всіх доходів, починаючи з 14 лютого 2017 року пожиттєво (а.с.68).

Як видно з листа ТДВ «Укрліфтсервіс» від 02 листопада 2018 року за період з 15 вересня 2017 року по 30 вересня 2018 року з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 утримано аліментних платежів на загальну суму 15038,28 грн (а.с.45).

Дніпровським УП ГУНП у м. Києві 25 квітня 2017 року було зареєстровано заяву ОСОБА_4, в якій останній зазначає, що його сестра ОСОБА_3 змінали замкі у вхідних дверях квартири АДРЕСА_1 щоб ОСОБА_4 не мав можливості потрапити додому (а.с.75).

Як видно з довідки, виданої 17 жовтня 2018 року Комунальним концерном «Центр комунального сервісу», заборгованість по квартирі АДРЕСА_1 з утримання будинків та прибудинкової території, вивезення побутових відходів станом на 01 листопада 2018 року складає 28300,89 грн (а.с.76).

За даними довідки про заборгованість за житлово-комунальні послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води від 17 листопада 2018 року станом на 01 листопада 2018 року заборгованість за надані послуги централізованого опалення та централізованого постачання гарячої по квартирі АДРЕСА_1 становить 47053,45 грн (а.с.77).

Згідно з довідкою Центру по нарахуванню та виплаті пенсій та допомог від 16 серпня 2016 року, ОСОБА_3 за період з січня 2012 по серпень 2016 отримала допомогу на догляд за інвалідом І групи у розмірі 57242,00 грн (а.с.47).

Нормами ст. 47 Конституції України встановлено, що кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

За змістом ст. 61 ЖК УРСР користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім'я якого видано ордер.

Згідно ст. 64 ЖК УРСР члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім'ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов'язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім'ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов'язки, як наймач та члени його сім'ї.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 є членом сім'ї наймача квартири - своєї матері ОСОБА_2 На час видачі ОСОБА_2 ордеру на спірну квартиру ОСОБА_4 входив до складу сім'ї ОСОБА_2, цей ордер видавався на двокімнатну квартиру з розрахунку, що сім'я одержувача ордера складається з чотирьох осіб, до складу яких входив і ОСОБА_4 Після досягнення сімнадцятирічного віку та повернення з інтернату ОСОБА_4 почав проживати в АДРЕСА_1,

Судом також встановлено, що відповідач ОСОБА_4, будучи сином наймача ОСОБА_2, не проживає в АДРЕСА_1 через вчинення йому перешкод у користуванні житлом, плату за надані комунальні послуги не вносить, окремого особового рахунку на його ім'я не надано.

ОСОБА_2, яка є інвалідом І «А» групи, потребує окремої ізольованої кімнати, тому проживає в одній з ізольованих кімнат вказаної квартири одна. В іншій кімнаті цієї квартири мешкає її дочка - опікун ОСОБА_3 разом зі своєю родиною, що є об'єктивною перешкодою для ОСОБА_4 у проживанні в цій же квартирі.

На підставі викладеного суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що неможливість проживання ОСОБА_4 у спірній квартирі не є підставною для визнання його таким, що втратив право користування житловим приміщенням.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 проживає в АДРЕСА_1 разом зі своєю дружиною та членами її сім'ї, однак ця квартира не належить на праві власності ні йому, ні його дружині.

Отже, іншого житла, крім квартири АДРЕСА_4, ОСОБА_4 не має, тому позбавлення його права користування цим житлом є фактично позбавленням його житла.

Відповідно до пункту 1 статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції.

За прецедентною практики Європейського суду з прав людини, зокрема рішення у справі «Кривіцька і Кривіцький проти України» в контексті Конвенції поняття «житло» не обмежується приміщенням, в якому проживає на законних підставах, або яке було у законному порядку встановлено, а залежить від фактичних обставин, а саме існування достатніх і тривалих зв'язків з конкретним місцем.

Також відповідно до пункту 36 рішення від 18 листопада 2004 року у справі «Прокопович проти Росії» (Prokopovich v. Russia) «житло» - це автономна концепція, що не залежить від класифікації у національному праві. То чи є місце конкретного проживання «житлом», що б спричинило захист на підставі пункту 1 статті 8 Конвенції, залежить від фактичних обставин справи, а саме - від наявності достатніх триваючих зв'язків з конкретним місцем проживання (див. також рішення Європейського суду з прав людини по справі «Баклі проти Сполученого Королівства» від 11 січня 1995 року, п. 63).

За правилами ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону.

Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Відповідно до вказаної норми при вирішенні питання про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, враховуються причини її відсутності. Підставою для визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, може слугувати лише свідома поведінка такої особи, яка свідчить про втрату нею інтересу до такого житлового приміщення.

Відповідно до положень ч. 1, 3 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

В матеріалах даної справи відсутні належні та переконливі докази, які б свідчили про те, що ОСОБА_4 не проживає в АДРЕСА_1 без поважних причин з власної волі та втратив інтерес до цієї квартири.

Отже, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову ОСОБА_2, інтереси якої представляє ОСОБА_3, до ОСОБА_4, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, - КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва», про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

Твердження апелянта щодо недоведеності обставин, що унеможливлюють проживання ОСОБА_4 у спірному житловому приміщенні спростовуються наявними у матеріалах справи доказами.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не можуть бути підставою для скасування рішення.

Відповідно до ст. 367 ЦПК України перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дав належну оцінку зібраним доказам, та дійшов правильного висновку про відсутність підстав для задоволення позовів, підстави для скасування рішення відсутні.

Керуючись ст.ст. 365, 367,369, 374,375. 381 - 384 ЦПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, в інтересах якої діє ОСОБА_3, залишити без задоволення.

Рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 18 грудня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а в разі проголошення вступної та резолютивної частини судового рішення з дня складення повного судового рішення безпосередньо до суду касаційної інстанції .

Повний текст судового рішення буде виготовлений не пізніше 21 березня 2019 року.

Головуючий

Судді