Справа № 355/1526/18
Провадження № 2/355/38/19
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2019 року селище Баришівка

Баришівський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді Лисюка О.Д.

за участі секретаря судового засідання Бруханського І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк « ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 виклад позиції позивача та заперечення відповідача.

16 жовтня 2018 року за вх.№ 7608 Публічне акціонерне товариство КБ « ПриватБанк» (надалі позивач) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 ( далі відповідач ) з вимогою про стягнення заборгованості за кредитним договором б/н від 11 липня 2012 року в розмірі 13541 ( тринадцять тисяч пятсот сорок одну) грн. 56 коп. та 1762 грн. (одна тисяча сімсот шістдесят дві грн.) в повернення судового збору. Свої вимоги позивач обґрунтовує невиконанням відповідачем, належним чином взятих на себе зобовязань, визначених вищевказаним кредитним договором.

У зв'язку з порушеннями зобов'язань за кредитним договором та з урахуванням внесених коштів на погашення заборгованості, відповідач станом на 25 вересня 2018 року має заборгованість 13 541, 56 грн..

2. Відповідач ОСОБА_1 відзиву на позовну заяву не надав.

ІІ. Заяви і клопотання.

2.1. Від представника Акціонерного товариства КБ «ПриватБанк» надійшло клопотання про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін (а.с. 34) та заява про отримання процесуальних документів в електронному вигляді (а.с. 35).

2.2. Від представника банку надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності представника позивача (а.с. 33).

ІІІ. Інші процесуальні дії у справі.

3.1. Представник позивача в судове засідання не зявився, в своєму клопотанні (а.с.33) просив проводити розгляд справи без участі представника, позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

3.2. Відповідач будучи належним чином повідомленим про день та час розгляду справи в судове засідання не зявився, причини своєї неявки суд не сповістив, відзив на позовну заяву не надав.

Відповідно до ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.

Враховуючи, що представник позивача та відповідач ОСОБА_1 будучи належним чином повідомленими в судове засідання не зявилися, поважності причин своєї неявки не повідомили, суд вважає за можливе розглянути справу по суті на підставі наявних в ній даних чи доказів (постановити заочне рішення).

3.5. Судом на підставі частини другої статті 247 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК), у звязку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

ІV. Фактичні обставини, встановлені Судом та зміст спірних правовідносин.

Як вбачається із змісту позовної заяви, 11 липня 2012 року гр. ОСОБА_1 став клієнтом банку ідентифікувавшись та ознайомившись із Умовами та Правилами надання банківських послуг підписавши Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг згідно якої отримав кредит в розмірі 4000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок ( а.с.8)

Відповідно до умов укладеного договору, договір складається з заяви позичальника, умов надання банківських послуг та правил користування платіжною карткою. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з умовами надання банківських послуг, правилами користування платіжною карткою складає між ним та банком договір, що підтверджується підписом у заяві.

Відповідно до умов та правил надання банківських послуг, позичальник зобов'язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором.

Відповідач не надавав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором. У порушення умов кредитного договору відповідач зобов'язання за вказаним договором не виконав і станом на 25 вересня 2018 року має заборгованість у розмірі 13541 грн. 56 коп., яка складається з наступного:

- 7393,96 грн. - нараховано відсотків за користуванням кредитом;

- 6673,49 грн. - нараховано пені;

а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг:

- 500,00 грн. - штраф (фіксована частина);

- 621,03 грн. - штраф (процентна складова).

V. Оцінка суду.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає за необхідне позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 задовольнити частково виходячи з наступних міркувань.

За загальним правилом ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно із ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірах та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до положень ч.ч. 1, 2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу звязку.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Верховний Суд України у справі № 6-16цс15 від 11 березня 2015 року висловив правову позицію з приводу того, що за частинами першою, другою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Виходячи з правового аналізу вказаних норм Умови надання споживчого кредиту фізичним особам (Розстрочка) (Стандарт) не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору, якщо такі Умови не містять підпису позичальника, не встановлено наявність належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови розумів позичальник, підписуючи заяву позичальника, а також те, що Умови містили збільшений строк позовної давності в момент підписання заяви позичальника, або в подальшому такі Умови, зокрема щодо збільшення строку позовної давності, не змінювались.

Відсутність позову про визнання кредитного договору недійсним як оспорюваного правочину не може бути перешкодою для неврахування інтересів позичальника при вирішенні справи за позовом банку до позичальника про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 11.07.2012 року ОСОБА_1 звернувся до ПАТ КБ « Приватбанк» з анкетою-заявою, на підставі якої йому банком був встановлений кредитний ліміт та надано кредитні кошти в сумі 4000 грн. Окрім того, як вбачається із змісту даної заяви-анкети, відповідач підтвердив свою згоду, що підписана ним заява разом із « Умовами та правилами надання банківських послуг» та « Тарифами банку» які викладені на банківському сайті складають між ним та банком договір про надання банківських послуг.

Таким чином суд вважає, що між відповідачем ОСОБА_1 та ПАТ КБ « Приватбанк » 11.07.2012 року було укладено кредитний договір на отримання грошових коштів у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку.

Як вбачається із розрахунку заборгованості за договором № б/н від 11.07.2012 року ( інші докази відсутні ) укладеного між ПАТ КБ « Приватбанк» та ОСОБА_1 ( а.с.5-7 ), банк надав відповідачу кредит у розмірі 4000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Позичальник отримав кредитні кошти, користувався ними і вказана обставина ним не заперечувалася.

Окрім того, як вбачається із розрахунку заборгованості від 25.09.2018 року, відповідач вносив кошти на погашення заборгованості, що свідчить про визнання ним факту укладення кредитного договору та отримання коштів у позику. Більш того, суд звертає свою увагу на ту обставину, що ОСОБА_1 обізнаний про наявність спору між ним та банком з приводу заборгованості за кредитним договором, оскільки отримав ухвалу про відкриття провадження у справі, судову повістку та позовну заяву з додатками ( а.с.44). Однак, відзив на позовну заяву та будь-які заперечення проти позову не надав.

За таких обставин, приймаючи до уваги ту обставину, що банком заявлені вимоги щодо стягнення із відповідача лише відсотків за користування кредитом, пені та штрафів суд приходить до наступного висновку.

Згідно із ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа ( кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти ( кредит) позичальникові в розмірах та на умовах, установлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Таким чином, законом встановлено, що обов'язковою умовою кредитного договору є сплата процентів.

Частиною 1 ст. 1056 ЦК України передбачено, що процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором.

Відповідно до ч. 2 ст. 1054 ЦК України, до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 цього ж Кодексу, якщо інше не встановлено параграфом 2 і не випливає із суті кредитного договору.

Як встановлено в ході розгляду даної справи, позивач, звертаючись до суду з позовом про стягнення заборгованості, у відповідності до ч.1 ст.81 ЦПК України не надав суду належних та допустимих доказів наявності між сторонами договірних відносин щодо нарахування відсотків за користування кредитом, комісії за користування кредитом, пені та штрафу. Посилання банку на те, що сторони досягли згоди щодо всіх істотних умов договору, підписавши заяву-анкету судом не приймаються до уваги, так як матеріали справи не містять доказів, які підтверджують факт ознайомлення позичальника з усіма істотними умовами договору. Позивач не надав суду докази, які б підтверджували, що саме ці Умови та Правила надання банківських послуг є складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору, і що саме ці Умови мав на увазі відповідач, підписуючи заяву позичальника. Окрім того в матеріалах справи відсутня дата їх складання, ідентифікуючі ознаки на предмет їх невідємності від заяви саме відповідача, а тому вони не можуть вважатися, як це стверджує позивач, належними і допустимими доказами на підтвердження того, що відповідачу на ознайомлення було надано саме ці умови та правила надання кредиту і витяг з Тарифів.

Таким чином, оскільки в ході судового розгляду встановлено, що розмір процентної ставки, її збільшення/зменшення та сплата процентів за користування кредитом, умовами кредитного договору укладеного 11.07.2012 року між банком та ОСОБА_1 не врегульовані, то на думку суду позивач має право на отримання процентів у розмірі, що визначається на рівні облікової ставки НБУ.

Проте, відповідно до ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

У відповідності до ст. 89 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду зазделегідь встановленої сили.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу ( групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу.

Звертаючись до суду з позовом, АТ КБ « Приватбанк» не надав відповідного розрахунку процентів на рівні облікової ставки НБУ, а згідно вимог ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

З урахуванням вищенаведеного, суд вважає за необхідне відмовити АТ « ОСОБА_3 банк « Приватбанк» в задоволенні позовних вимог до ОСОБА_1 про стягнення з останнього нарахованих відсотків, пені та штрафів згідно кредитного договору від 11.07.2012 року оскільки відсутні обставини, за яких даний позов підлягав би до задоволення.

Керуючись ст.ст. 2, 4, 43, 76-81, 82, 89, 95, 135, 259, 263-265, п. 5 ст. 279 ЦПК України, ст.ст. 536, 625, 526, 527, 530, ч. 1 ст. 598, 599, 610, ч. 2 ст. 615, 629, 1050, 1054 ЦК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовну заяву Акціонерного товариства ОСОБА_3 «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - залишити без задоволення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

До дня початку функціонування єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Баришівський районний суд Київської області.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Суддя Баришівського

районного суду ОСОБА_4

Повне рішення суду складено

21 січня 2019 року