У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 січня 2019 року місто Рівне

Рівненський міський суд Рівненської області

в складі головуючого судді - Галінської В.В.

секретар судового засідання - Калетинець Т.В.

учасники справи:

скаржник - ОСОБА_1,

заінтересовані особи - Рівненський міський відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області, ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за скаргою ОСОБА_1, заінтересовані особи - Рівненський міський відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області, ОСОБА_2 про визнання незаконною та скасування постанови про накладення штрафу,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1, заінтересовані особи - Рівненський міський відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області, ОСОБА_2 звернувся до Рівненського міського суду Рівненської області із скаргою, в якій просить визнати протиправною та скасувати постанову ВП №4106599 від 01 листопада 2018 року про накладення штрафу по виконавчому провадженню у сумі 55908,54 грн. винесену Мукачівським районним відділом державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області ОСОБА_3.

В судовому засіданні представник скаржника підтримала скаргу, просила задоволити.

Представник Рівненського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області ОСОБА_4 в судовому засіданні просила відмовити в задоволенні скарги.

Заінтересована особа ОСОБА_2 в судовому засіданні просила відмовити в задоволенні скарги повністю.

Заслухавши думку учасників справи, розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з"ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об"єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Судом встановлено, що при примусовому виконанні Мукачівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області перебувало виконавче провадження згідно виконавчого листа №2-1383 виданого 09 липня 2004 року Мукачівським міськрайонним судом про стягнення з ОСОБА_1 аліментів на користь ОСОБА_5 на утримання сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, Мар"яни, ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку щомісячно, починаючи з 24 червня 2004 року і до досягнення повноліття.

01 листопада 2018 року постановою про накладення штрафу державним виконавцем Мукачівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області ОСОБА_3 на ОСОБА_1 накладено штраф на користь стягувача 50 % заборгованості у розмірі 55908,54 грн. В даній постанові вказано, що боржником рішення суду від 09 липня 2004 року №2-1383 виданого Мукачівський міськрайонним судом Закарпатської області про стягнення аліментів не виконується та не повідомлено жодної причини про його не виконання, відповідно станом на 01 листопада 2018 року заборгованість зі сплати аліментів становить 111817,08 грн., та сукупний розмір заборгованості перевищує суму відповідних платежів за три роки.

Постановою Мукачівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області від 26 листопада 2018 року було передано виконавчий документ №2-1383 виданий 09 липня 2004 року Мукачівський міськрайонний судом до Рівненського міського відділу державної виконавчої служби Головног отериторіального управління юстиції у Рівненській області, яким 05 грудня 2018 року винесено постанову про прийняття виконавчого провадження.

Судом також встановлено, що згідно квитанцій від 02.01.2019 та 17.01.2019 ОСОБА_1 було сплачено заборгованості по аліментах в розмірі 2000 грн.

Оскарження рішень, дій або бездіяльності державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби має відбуватися згідно зі статтею 74 Закону України "Про виконавче провадження".

Відповідно до ст. 447 Цивільного процесуального кодексу України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про виконавче провадження", виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів". (ч. 1 ст. 5 Закону України "Про виконавче провадження").

Згідно з ч. 3 ст. 12 Закону України "Про виконавче провадження", виконавчий документ про стягнення періодичних платежів у справах про стягнення аліментів, відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок каліцтва чи іншого ушкодження здоров"я, втрати годувальника тощо може бути пред"явлено до виконання протягом усього періоду, на який присуджені платежі.

Відповідно до ст.5 Закону України "Про виконавче провадження" примусове виконання рішень в Україні покладається на Державну виконавчу службу, а згідно із ст.1Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Положенням ст.ст. 6, 11 Закону України "Про виконавче провадження" зобов"язано виконавця вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії; здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом, і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Із змісту наведених положень закону випливає, що метою виконавчого провадження є захист інтересів стягувачів шляхом здійснення сукупності передбачених законом заходів, спрямованих на дієве та ефективне виконання рішень суду та інших органів і посадових осіб, а посадові особи державної виконавчої служби при здійсненні виконавчого провадження наділені широким колом повноважень та зобов'язані неухильно дотримуватись прав і законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

28.08.2018 року набрав чинності Закон України від 03.07.2018 № 2475-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення економічних передумов для посилення захисту права дитини на належне утримання", яким внесено зміни до ряду законодавчих актів, в тому числі і в Закон України "Про виконавче провадження".

Так, пунктом 3 частини 14 ст.71 Закону України "Про виконавче провадження" (зі змінами від 03.07.2018 року, що набрали чинності 28.08.2018 року) передбачено, що за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за три роки, виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі 50 відсотків суми заборгованості зі сплати аліментів.

Статтю 11 Закону України "Про виконавче провадження" було доповнено частиною четвертою, відповідно до якої строк обчислення заборгованості зі сплати аліментів для застосування заходів, передбачених пунктами 1 - 4 частини дев"ятої, частиною чотирнадцятою статті 71 цього Закону, обчислюється з дня пред"явлення виконавчого документа до примусового виконання.

Виходячи із змісту наведеної правової норми, у випадку виникнення заборгованості зі сплати аліментів закон зобов"язує державного виконавця виносити постанови про тимчасові обмеження прав боржника.

Відповідно до ст.58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом"якшують або скасовують відповідальність особи. Ніхто не може відповідати за діяння, які на час їх вчинення не визнавалися законом як правопорушення.

Зміни до Закону України "Про виконавче провадження", якими, зокрема, доповнено ст. 71 ЗУ "Про виконавче провадження" ч. 14, внесені Законом України від 03.07.2018 № 2475-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення економічних передумов для посилення захисту права дитини на належне утримання", набрали чинності 28.08.2018 року.

В Прикінцевих положеннях Закону України від 03.07.2018 № 2475-VIII відсутні вказівки щодо відкладеного набрання чинності ч. 14 ст. 71 Закону України "Про виконавче провадження", а отже вона підлягає застосуванню одразу із набранням чинності даним Законом в цілому, із 28.08.2018 року.

Частиною 4 статті 11Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що строк для застосування обмежень, передбачених ч. 14 ст.71 цього Закону обчислюється з наступного робочого дня після винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, а не з дня набрання чинності Законом від 03.07.2018 № 2475-VIII.

Врахування заборгованості зі сплати аліментів, яка виникла у боржника за період до набрання чинності Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення економічних передумов для посилення захисту права дитини на належне утримання", яким внесено зміни в ст. 71 Закону України "Про виконавче провадження", не можна розцінювати як надання цій нормі зворотної сили.

Таким чином, проаналізувавши надані скаржником докази, керуючись вищенаведеним законодавством щодо регулювання порядку виконання рішення суду, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення скарги ОСОБА_1, оскільки судом встановлено, що заходи застосовані державним виконавцем на підставі оскаржуваної постанови від 01 листопада 2018 року у зв"язку із невиконанням скаржником, як боржником в межах виконавчого провадження зобов"язань по сплаті аліментів, що призвело до утворення заборгованості по сплаті аліментів, яка станом на 23 січня 2019 року з урахуванням часткової сплати, зігдно квитанцій від 02.01.2019 та 17.01.2019 в розмірі 2000 грн., становить 104217 грн.. При цьому скаржником не надано суду доказів належної оплати аліментів у визначеному судом розмірі, починаючи з червня 2004 року.

Разом з тим, розмір заборгованості по аліментам, який є значним, порушує права дитини на достатнє матеріальне забезпечення. Щодо доводів зскаржника про відсутність з його боку факту ухилення від сплати аліментів, то вони є безпідставними, не ґрунтуються на фактичних обставинах справи, наявних в ній доказах в їх сукупності та вимогах закону, а відтак не впливають на правомірність дій державного виконавця.

Відповідно до положень ч. 1, 3 ст. 89 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

На підставі вищевикладеного, суд дійшов висновку, що скарга ОСОБА_1, заінтересовані особи - Рівненський міський відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області, ОСОБА_2 про визнання незаконною та скасування постанови про накладення штрафу, є необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню в повному обсязі.

Керуючись ст.ст.260,353,447-453 ЦПК України , суд -

У Х В А Л И В :

В задоволенні скарги ОСОБА_1, заінтересовані особи - Рівненський міський відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області, ОСОБА_2 про визнання незаконною та скасування постанови про накладення штрафу - відмовити.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено Цивільно процесуальним кодексом.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Рівненського апеляційного суду або через Рівненський міський суд Рівненської області протягом п'ятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п'ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя -