Категорія 30 Номер провадження 22-ц/804/811/18
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 березня 2019 року Донецький апеляційний суд у складі колегії:

судді -доповідача: Новікової Г.В.,

суддів: Гапонова А.В., Біляєвої О.М.,

за участю секретаря: Ротар Я.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Бахмуті апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Стулікова Артура Вікторовича на ухвалу Краматорського міського суду від 09 січня 2019 року (під головуванням судді Заборського В.О.) у справі №234/15614/18 за позовом ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Прокуратури Донецької області, Краматорської місцевої прокуратури, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: Державна казначейська служба України, Секретаріат Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, Міністерство юстиції України, Секретаріат Урядового уповноваженого у справах Європейського суду з прав людини Міністерства юстиції України про визнання бездіяльності неправомірною, стягнення моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В :

08 жовтня 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Держави Україна в особі Прокуратури Донецької області, Краматорської місцевої прокуратури про визнання протиправною, незаконною, неправомірною бездіяльності Прокуратури Донецької області, яка полягала в невиконанні керівником Краматорської місцевої прокуратури Хорсом К.Б. його службових обов'язків про встановлення розумних строків проведення слідчих дій відповідними прокурорами при процесуальному керівництві досудового розслідування кримінальних проваджень №0002670 від 06.12.2014 року, №0000085 та №0000086 від 23.06.2017 року, №0000199 від 20.01.2017 року, №0000200 від 20.01.2017 року за результатами розгляду скарги Стулікова А.В. як представника потерпілого ОСОБА_1 від 29.01.2018 року; визнання протиправною, незаконною, неправомірною бездіяльності Прокуратури Донецької області, яка полягала в невиконанні керівником Краматорської місцевої прокуратури Хорсом К.Б. ухвали слідчого судді Краматорського міського суду Донецької області від 07.02.2018 року про зобов'язання розглянути скарги Стулікова А.В. від 29.01.2018 року за вхідними №№ 49, 50, 51, 52 щодо розумних строків проведення досудового слідства по кримінальним провадженням в порядку ч.2 ст.308 КПК України; стягнути з Держави Україна за рахунок Державного бюджету України шляхом списання грошових коштів з єдиного казначейського рахунку моральну шкоду, спричинену протиправною бездіяльністю при досудовому розслідуванні кримінального провадження №0002670 від 06.12.2014 року в сумі 134028 грн.

Ухвалою судді Краматорського міського суду від 09 січня 2019 року у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 відмовлено на підставі п.1 ч.2 ст.186 ЦПК України та роз'яснено, що даний спір підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Із вказаною ухвалою не погодився представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Стуліков А.В., та подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу судді і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції, посилаючись на порушення судом норм процесуального права. В обґрунтування зазначив, що суд першої інстанції безпідставно визначив спір, як публічно-правовий та застосував норми Кодексу адміністративного судочинства України, оскільки позов подано не до суб'єкта владних повноважень щодо оскарження його рішень, дій чи бездіяльності, а до Держави Україна, як особи, що відповідає за шкоду, спричинену органами державної влади та їх посадовими особами. А тому стягнення, у разі задоволення позову, має бути звернено на кошти Державного бюджету України, а не на кошти Прокуратури Донецької області.

Вважає, що суд безпідставно визначив Прокуратуру Донецької області, не як орган державної

влади, а як суб'єкт владних повноважень, який здійснює владні управлінські функції, оскільки функцією прокуратури є підтримання державного обвинувачення в суді та процесуальне керівництво досудовим розслідуванням, які не є функціями державного управління.

Відмовляючи у відкритті провадження у цивільній справі за вказаним позовом до Держави Україна в особі Прокуратури Донецької області, всупереч вимог ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року та ст. 55 Конституції України, суд фактично позбавив позивача права на доступ до суду та справедливий розгляд справи.

У судове засідання ОСОБА_1 та його представник - адвокат Стуліков А.В., та представники відповідача та третіх осіб не з'явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Від представника ОСОБА_1 - адвоката Стулікова А.В. надійшла заява про слухання справи у їх відсутність.

Відповідно до ст. 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату,час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Апеляційний суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність осіб, які не з'явилися до суду, оскільки вони належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи і від них не надійшло письмове клопотання про відкладення розгляду справи із зазначенням поважності причин.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відмовляючи у відкритті провадження у цивільній справі за вказаним позовом ОСОБА_1, суд першої інстанції виходив з того, що даний позов не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, оскільки є публічно - правовим спором та відноситься до юрисдикції адміністративних судів.

Разом з тим такий висновок є передчасним.

Пунктами 1, 2 ч.1 ст.4 КАС України визначено, що адміністративна справа - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, а публічно-правовий спір - це спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв'язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов'язує надавати такі послуги виключно суб'єкта владних повноважень, і спір виник у зв'язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб'єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв'язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб'єкта владних повноважень або іншої особи.

Відповідно до п.1 ч.1 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: 1) спорах фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Термін «суб'єкт владних повноважень» Кодексом адміністративного судочинства визначено як орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

З позовної заяви вбачається, що одним з предметів спору у даній справі є визнання протиправною, незаконною, неправомірною бездіяльності Прокуратури Донецької області, яка полягала в невиконанні керівником Краматорської місцевої прокуратури Хорсом К.Б. його службових обов'язків встановити розумні строки проведення слідчих дій відповідними прокурорами при процесуальному керівництві досудового розслідування кримінальних проваджень №0002670 від 06.12.2014 року, №0000085 та №0000086 від 23.06.2017 року, №0000199 від 20.01.2017 року,

№0000200 від 20.01.2017 року за результатами розгляду скарги Стулікова А.В. як представника потерпілого ОСОБА_1 від 29.01.2018 року за вхідними №№ 49, 50, 51, 52 та у невиконанні керівником Краматорської місцевої прокуратури Хорсом К.Б. ухвали слідчого судді Краматорського міського суду Донецької області від 07.02.2018 року №1-кс/234/674/18 по справі №234/1456/18, якою зобов'язано розглянути скарги Стулікова А.В. від 29.01.2018 року за вхідними №№ 49, 50, 51, 52 щодо розумних строків проведення досудового слідства по кримінальним провадженням в порядку ч.2 ст.308 КПК України та надати відповідь, внаслідок чого, на думку позивача, йому було спричинено моральну шкоду, яку він просив відшкодувати, стягнувши з Держави Україна в розмірі 134 028 грн., відповідно до ст. 20 Закону України «Про прокуратуру».

На підставі ч.3 ст.17 Закону України «Про прокуратуру» під час здійснення повноважень, пов'язаних з реалізацією функцій прокуратури, прокурори є незалежними, самостійно приймають рішення про порядок здійснення таких повноважень, керуючись при цьому положеннями закону, а також зобов'язані виконувати лише такі вказівки прокурора вищого рівня, що були надані з дотриманням вимог цієї статті.

Частиною першою статті 2 Закону України «Про прокуратуру» передбачено, що на прокуратуру покладається, зокрема, функція нагляду за додержанням законів органами, що провадять оперативно-розшукову діяльність, дізнання та досудове слідство.

Коло повноважень прокурора у процесі здійснення нагляду за додержанням законів під час проведення досудового розслідування у формі процесуального керівництва досудовим розслідуванням передбачене частиною другою статті 36 КПК України.

Відповідно до абз.2 ч.1 ст. 45 Закону України «Про прокуратуру» рішення, дії чи бездіяльність прокурора в межах кримінального процесу можуть бути оскаржені виключно в порядку, встановленому Кримінальним процесуальним кодексом України. Якщо за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність прокурора в межах кримінального процесу встановлено факти порушення прокурором прав осіб або вимог закону, таке рішення може бути підставою для дисциплінарного провадження.

Вичерпний перелік рішень, дій чи бездіяльності слідчого та прокурора, що можуть бути оскаржені слідчому судді на етапі досудового провадження, визначений у частині першій статті 303 КПК України, серед яких в пункті 9-1 зазначено, що на досудовому провадженні можуть бути оскаржені такі рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора: рішення прокурора про відмову в задоволенні скарги на недотримання розумних строків слідчим, прокурором під час досудового розслідування.

Відповідно до ч.1 ст. 308 КПК України підозрюваний, обвинувачений, потерпілий, інші особи, права чи законні інтереси яких обмежуються під час досудового розслідування, мають право оскаржити прокурору вищого рівня недотримання розумних строків слідчим, прокурором під час досудового розслідування.

Тобто, під час досудового розслідування прокурор виконує процесуальні функції, які не можна охарактеризувати як управлінські, і для оскарження його рішень, дій чи бездіяльності визначений спеціальний порядок.

Закони України не передбачають право особи звертатися з окремим позовом до прокурора, в тому числі вищого рівня про визнання протиправними його рішень, дій чи бездіяльності, вчинених як учасником судового процесу у справах про оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів досудового розслідування чи прокурора під час досудового розслідування.

Здійснюючи функції прокуратури, прокурор є незалежним від будь-якого незаконного впливу, тиску, втручання і керується у своїй діяльності лише Конституцією та Законами України (частина друга статті 16 Закону України «Про прокуратуру»).

Виходячи з аналізу пунктів 2 і 3 частини першої статті 16 Закону України «Про прокуратуру» незалежність прокурора забезпечується, зокрема, порядком здійснення повноважень, визначеним процесуальним та іншими законами; забороною незаконного впливу, тиску чи втручання у здійснення повноважень прокурора.

Відповідно до п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, встановленим законом, який, зокрема, вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.

Гарантоване статтею 55 Конституції України та конкретизоване у Законах України право на судовий захист слід застосовувати, враховуючи принцип дружнього ставлення до міжнародного

права (див. абзац 3 пункту 2.3 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 1 червня 2016 року № 2-рп/2016, абзац 4 пункту 2.2 мотивувальної частини рішення цього суду від 8 вересня 2016 року № 6-рп/2016), у світлі пункту 1 статті 6 Конвенції та його інтерпретації Європейським судом з прав людини.

Елементом права на справедливий судовий розгляд є право на доступ до суду. Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що це право не є абсолютним і може підлягати обмеженням. Такі обмеження допускаються з огляду на те, що за своїм характером право доступу до суду потребує регулювання з боку держави. Для такого регулювання Держави-учасниці Конвенції мають певну свободу розсуду, але застосовані ними обмеження не повинні звужувати чи не применшувати можливості доступу до суду в такий спосіб або настільки, що нівелюється сама сутність цього права (див. mutatis mutandis рішення у справі «Принц Ліхтенштейну Ганс-Адамс ІІ проти Німеччини» («Prince Hans-Adam II Of Liechtenstein v. Germany») від 12 липня 2001 року, заява № 42527/98, § 44).

Стосовно права на звернення до суду з позовом про визнання протиправною бездіяльності прокурора щодо невиконання керівниками місцевої прокуратури службових обов'язків встановити розумні строки проведення слідчих дій відповідними прокурорами при процесуальному керівництві досудового розслідування кримінального провадження, то відсутність його регламентації у національному праві є розумним обмеженням, оскільки чинне законодавство передбачає інші способи захисту прав та інтересів зацікавленої особи.

Згідно з частиною третьою статті 124 Конституції України у редакції Закону України «Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)», що набрав чинності 30 вересня 2016 року, юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення.

На підставі п.1 ч.1 ст.186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо: заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Поняття «справа, яка не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства», стосується як справ, які не можуть розглядатися за правилами цивільного судочинства, так і тих справ, які взагалі не можуть розглядатися у суді.

За встановлених обставин не можуть бути предметом судового розгляду заявлені разом вимоги про визнання протиправною бездіяльності Прокуратури Донецької області, яка полягала в невиконанні керівником місцевої прокуратури службових обов'язків встановити розумні строки проведення слідчих дій відповідними прокурорами при процесуальному керівництві досудового розслідування кримінального провадження відповідно до заяви та невиконанні керівником Краматорської місцевої прокуратури Хорсом К.Б. ухвали слідчого судді Краматорського міського суду Ткачової С.М. від 07.02.2018 року №1-кс/234/674/18 по справі №234/1456/18 про зобов'язання розглянути скарги Стулікова А.В. від 29.01.2018 року за вхідними №№49, 50, 51, 52 щодо розумних строків проведення досудового слідства по кримінальним провадженням в порядку ч.2 ст.308 КПК України, та про відшкодування моральної шкоди, завданої цією бездіяльністю.

Саме до цього зводиться правовий висновок, викладений Великою палатою Верховного Суду 13 червня 2018 року у справі № 454/143/17-ц.

Однак, суд першої інстанції не звернув уваги на те, що в позовній заяві зазначені також інші вимоги щодо порушення права ОСОБА_1 на розгляд його звернення та на отримання обґрунтованої відповіді від посадової особи органу державної влади у встановлений законом строк відповідно до норм статті 40 Конституції України та статті 308 КПК України; щодо порушення права ОСОБА_1 на справедливий судовий розгляд в розумні строки його цивільних прав як власника активів відповідно до статей 1, 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, ст..ст. 8,9, 19, 41,55 Конституції України, ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини іа основоположних свобод, які за умов дотримання вимог, передбачених главою 6 Цивільного процесуального кодексу України підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до ч. 1 ст. 379 ЦПК України, підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Оскільки судом першої інстанції не повно з'ясовані обставини, що мають значення для вирішення питання про відкриття провадження, порушено норми процесуального права, що є підставами для скасування ухвали, що перешкоджає подальшому провадженні у справі, то відповідно до вимог п. 6 ч. 1 ст. 374, п.п. 1, 4 ч.1. ст. 379 ЦПК України, оскаржувану ухвалу слід скасувати і справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції, частково задовольнивши апеляційну скаргу представника ОСОБА_1.

Керуючись ст. ст. 374, 379, 382, 383 ЦПК України, апеляційний суд -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Стулікова Артура Вікторовича задовольнити частково.

Ухвалу Краматорського міського суду від 09 січня 2019 року скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Судді: