ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 524/4318/15 Номер провадження 22-ц/814/107/19Головуючий у 1-й інстанції Андрієць Д.Д. Доповідач ап. інст. Абрамов П. С.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 січня 2019 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Головуючого судді: Абрамова П.С.,

Суддів: Карпушина Г.Л., Хіль Л.М.,

За участю секретаря судового засідання : Діхтяр Т.В.,

Представника позивача Кіндяк О.І.,

Відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства "МТБ Банк" до ОСОБА_3, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості

за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства "МТБ Банк" в особі керуючого центральним відділенням ПАТ "МТБ Банк" у м. Полтаві Піддубної О.І.

на рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука від 25 вересня 2018 року, ухвалене у період часу з 14:45:53 год. до 15:11:15 год. 25 вересня 2018 року під головуванням судді Андрієць В.В., -

В С Т А Н О В И В:

короткий зміст позовних вимог і рішення суду першої інстанції:

В травні 2015 року ПАТ «Марфін Банк», правонаступником якого є ПАТ «МТБ Банк», звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Підстави позовних вимог позивач вмотивовував тим, що 04 липня 2008 року між ВАТ «Морський транспортний банк», правонаступником якого є ПАТ «Марфін Банк», та ОСОБА_3 був укладений кредитний договір №00014/RP6, згідно з умовами якого позичальнику був наданий кредит у вигляді непоновлювальної кредитної лінії в сумі 47000,00 доларів США з 04 липня 2008 року з терміном погашення по 03 липня 2023 року включно, зі сплатою 11,9% річних за фактичний період користування кредитними коштами.

Позивач повністю виконав взяті на себе зобов'язання, у підтвердження чого посилається на меморіальний валютний ордер №1 від 25 липня 2008 року та заяву про видачу готівки №3 від 27 серпня 2008 року.

Вказує на те, що зобов'язання по погашенню заборгованості за основним боргом, по сплаті відсотків, що випливають з кредитного договору №00014/RP6 від 04 липня 2008 року позичальником порушені.

Станом на 18 травня 2015 року у позичальника виникла заборгованість за кредитним договором, що складається з:

-заборгованості за кредитом в сумі 30 276,87 доларів США, що в еквіваленті до офіційного курсу НБУ станом на 18.05.2015 року становить 622 819,04 грн.;

- заборгованості за відсотками в сумі 3209,57 доларів США, що в еквіваленті до офіційного курсу НБУ станом на 18.05.2015 року становить 66020,85 грн.;

- заборгованості за пенею в сумі 55 245,10 грн.

У підтвердження вказаної суми заборгованості позивач надав розрахунок заборгованості.

Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 25 вересня 2018 року позов Публічного акціонерного товариства "МТБ Банк" до ОСОБА_3, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості - залишено без задоволення.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «МТБ Банк» на користь ОСОБА_3 судові витрати, які складаються з витрат на проведення судової експертизи в сумі 11142 гривні.

короткий зміст вимог апеляційної скарги :

З даним рішенням не погодився позивач ПАТ «МТБ Банк» та подав на нього апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Апелянт вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з неправильним з'ясуванням обставин, які мають значення для справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права, а викладені в ньому висновки такими, що не відповідають фактичним обставинам та матеріалам справи.

узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу :

Вказує на те, що у підтвердження перерахування коштів Банком на рахунки позичальника надавалися як меморіальні ордери, виготовлені за допомогою програмного забезпечення з електронних носіїв по рахункам, як і самі банківські виписки, котрі підтверджують зарахування, наступне зняття або перерахування на інші рахунки та рух коштів на рахунках клієнта.

Апелянт вважає, що суд невірно здійснив оцінку наданих позивачем доказів, невірно трактовано роз'яснення НБУ стосовно строків зберігання , надано перевагу доказам експертиз, хоча судовими експертами надаватися пояснення стосовно розміру заборгованості, не надано оцінки завіреним належним чином копіям документів та не враховано роздруковані документи , банківські виписки, не надано оцінки факту сплати заборгованості певного періоду, обґрунтувавши свої висновки лише запереченнями та висновками експерта.

узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи:

ОСОБА_3 надала відзив на апеляційну скаргу, у якому просить залишити її без задоволення, а рішення суду - без змін.

Перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги, суд приходить до наступних висновків.

встановлені судом першої інстанції та неоспорені обставини, а також обставини, встановлені судом апеляційної інстанції, і визначені відповідно до них правовідносини:

Спірні правовідносини врегульовуються нормами цивільного кодексу України.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1054 ЦК України). До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 (Позика) глави 71 ЦК України, якщо інше не встановлено параграфом 2 (Кредит) ЦК України і не випливає із суті кредитного договору (згідно із частиною другою статті 1054 ЦК України).

Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України (згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України).

Позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором (частина перша статті 1051 ЦК України).

Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (згідно із частиною першою статті 526 ЦК України).

Судом встановлено, що у відповідності з банківськими ліцензіями № 66 та № 66-2 від 08 травня 2003 року та від 15 вересня 2003 року ВАТ «Морський транспортний банк» має право на здійснення банківських операцій з валютними цінностями.

( т. 2 а. с. 2-4)

Відповідно до статуту ПАТ «Марфін Банк», затвердженого рішенням позачергових Загальних зборів акціонерів (протокол №45 від 11 червня 2013 року), погодженого НБУ 13 вересня 2013 року рішенням Загальних зборів акціонерів назву та тип ВАТ «Морський транспортний банк» змінено на ПАТ «Марфін Банк», який є правонаступником по всіх правах та зобов'язаннях ВАТ «Морський транспортний банк».

Рішенням позачергових Загальних зборів акціонерів (протокол №56 від 28 грудня 2017 року) назву ПАТ «Марфін Банк» змінено на ПАТ «МТБ Банк», яке виступає правонаступником по сіх правах та зобов'язаннях ПАТ «Марфін Банк».

( т .1 а. с. 5-10 т. 2 а.с.5-7)

04 липня 2008 року між ВАТ «Марфін банк » та ОСОБА_3 був укладений кредитний договір №00014/RP6, відповідно до умов якого Банк взяв на себе зобов'язання надати позичальнику кредитні кошти шляхом перерахування з позичкового рахунку на поточний/картковий рахунок позичальника № НОМЕР_1 особовий рахунок НОМЕР_2 у Банку з 04 липня 2008 року і терміном погашення до 03 липня 2023 року у вигляді невідновлюваної кредитної лінії в сумі 60102 доларів США на наступні цілі: споживчі потреби в сумі 50000 доларів США, на сплату страхових платежів у випадках та в порядку, передбачених п.п. 2.1.3, 2.2.7 даного Договору, зі сплатою за користування Кредитом відсотків у розмірі 11,9 % річних за фактичний період користування Кредитом на суму залишку заборгованості за Кредитом та зі сплатою: комісії за надання Кредиту 1,0% від суми кредиту без урахування страхових платежів, що сплачується у момент надання Кредиту у гривні за курсом НБУ на дату нарахування, незалежно від валюти кредиту.

Сторони домовилися, що видача коштів на Кредитом відбувається на підставі письмових повідомлень (заявок), отриманих від Позичальника, що є невід'ємними частинами даного Договору, за винятком випадку, зазначеного у п. 2.1.3 Договору. Позичальник зобов'язується на умовах, в розмірі та в строки, встановлені в Договорі повернути Банку Кредит, сплатити відсотки за користування Кредитом, а також сплатити комісії, пені та штрафи, що передбачені умовами Договору, а також здійснювати погашення заборгованості за Договором.

Відповідно до п. 1.2 Договору Банк відкриває для погашення заборгованості Позичальнику за Договором рахунок НОМЕР_3 для зарахування коштів, спрямованих на погашення заборгованості; рахунок НОМЕР_4 для зарахування коштів, спрямованих на погашення заборгованості (відкривається у випадку, якщо кредит надається у валюті, відмінній від гривні, - у гривні для обліку та сплати щомісячної комісії, пені, штрафів).

В п. 1.2.1, 1.2.2 Договору визначено, що Банку відкриває для надання та обслуговування кредиту позичальника: позичковий рахунок НОМЕР_5; рахунок по відсотках НОМЕР_6. Банк відкриває позичальнику поточний /картковий рахунок НОМЕР_7 особовий рахунок НОМЕР_2.

Згідно п.1.3 Кредитного договору забезпеченням виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором виступає договір іпотеки №00018rP6 від 04 липня 2008 року, договір поруки №00019 rP6 від 04 липня 2008 року, а також всі інші види застави, іпотеки, поруки тощо надані Банку з метою забезпечення зобов'язань за цим Договором.

04 липня 2008 року між ВАТ «Морський транспортний банк» та ОСОБА_5 був укладений договір поруки №00019 rP6, згідно умов якого останній поручився перед кредитором за виконання ОСОБА_3 зобов'язань за кредитним договором від 04 липня 2008 року №00014/RP6.

Відповідно до п. 1.2, 1.4 Договору поруки від 04 липня 2008 року визначено, що поручитель відповідає перед кредитором за виконання зобов'язань за кредитним договором в тому ж розмірі, що і боржник, включаючи сплату кредиту, відсотків за користування кредитом, комісій, штрафів, пені та інших платежів, відшкодування збитків.

( т. 1 а. с. 15-20, 25-26, 155-161)

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, місцевий суд виходив з того, що наявні в матеріалах справи докази, надані позивачем на підтвердження своїх вимог не є достатніми в розумінні статті 80 ЦПК України, та такими, що беззаперечно підтверджували факт отримання ОСОБА_3 кредитних коштів.

Посилання позивача на те, що первинні документи (заява на видачу готівки та касовий меморіальний ордер) знищені у зв'язку із спливом терміну їх зберігання, суд оцінив критично з огляду на умови кредитного договору від 04 липня 2008 року та із урахуванням положення про Перелік документів, що утворюються в діяльності Національного банку України та банків України, із зазначенням строків зберігання, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 08 грудня 2004 року № 601, відповідно до якого меморіальні документи за довгостроковими кредитами зберігаються банками України п'ять років та не можуть бути знищеними до погашення кредиту.

Також місцевий суд зазначав, що відповідачка у справі в ході судового розгляду стверджувала про отримання нею лише 5000 доларів США кредитних коштів.

Доводи, за якими суд апеляційної інстанції погодився або не погодився з висновками суду першої інстанції:

Суд апеляційної інстанції не може погодитися з висновками місцевого суду виходячи з наступного:

В ході апеляційного розгляду справи відповідачка ОСОБА_3. зазначала про те, що вона отримала кредитні кошти в розмірі 42 000 США, а не визнає отримання додатково ще 5 000 доларів США вказуючи на ту обставину, що 5000 доларів США вона отримала готівкою з перерахованих на її рахунок 42 000 доларів США кредитних коштів, а не додатково до 42 000 доларів США кредитних коштів.

Таким чином висновки місцевого суду не відповідають наявним у справі доказам та поясненням сторін.

Судом апеляційної інстанції встановлено:

Відповідно до пункту 1.1. кредитного договору від 04 липня 2008 року позивач зобов'язався надати відповідачу кредитні кошти шляхом перерахування з позичкового рахунку на поточний рахунок відповідача, відкритих у позивача, з 04 липня 2008 року у вигляді непоновлювальної кредитної лінії у сумі 60102,00 доларів США на наступні цілі: споживчі потреби - у сумі 50000,00 доларів США, а також у сумі 10102,00 доларів США на сплату страхових платежів у випадках та порядку, передбачених цим договором. Видача коштів по кредиту відбувається на підставі письмових повідомлень (заявок), отриманих від відповідача, які є невід'ємними частинами цього договору, за винятком випадку зазначеного у пункті 2.1.3. цього договору (щорічні страхові платежі).

Для підтвердження виконання свого обв'язку щодо видачі кредитних коштів позивачем у справі було надано копію клопотання ОСОБА_3 від 23 липня 2008 року про надання їй траншу у розмірі 42 000 доларів США, та клопотання ОСОБА_3 від 27 серпня 2008 року про надання їй кредиту в розмірі 5000 доларів США. ,та копії меморіальних ордерів від 25.07.2008 року на суму 42000 доларів США та копія меморіального ордера на видачу 5000 доларів США, заяву на видачу готівки 5000 доларів США .

( т.1 а. с. 21, 22, 110,111, 144,145,146, 147, т. 2 а.с.121,122 т. 5 а. с. 34 -37).

Відповідно до п. 1.1 ОСОБА_3 зобов'язувалася повернути банку отриманий кредит, сплатити відсотки за користування кредитом у розмірі 11,9 % річних на суму залишку заборгованості, сплачувати передбачені договором штрафні санкції, пені за порушення умов договору.

Невід'ємною частиною договору є додаток № 1, який встановлював графік погашення заборгованості. ( а .с. 17-18 т.1)

З наданих банком розрахунків вбачається, що останній платіж в розмірі 50 доларів США, на виконання свого обов'язку щодо погашення кредитних коштів, ОСОБА_3 було здійснено 28.07.2014 року, після чого вона взагалі припинила виконувати свої обов'язки за кредитним договором.

Вирішуючи питання щодо розміру заборгованості за кредитним договором станом на 18 травня 2015 року, оцінивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про наявність у відповідача ОСОБА_3 за кредитним договором заборгованості в розмірі 30276, 87 доларів США за тілом кредиту, 3209,57 доларів США за відсотками, та 55245,10 грн. пені , які і підлягають стягненню з неї на користь позивача.

Відповідач ОСОБА_3 під час розгляду справи в суді першої інстанції звернулася з заявою про застосування строку позовної давності до позовних вимог (а.с.87- 88 Т-1).

Стаття 256 ЦК України визначає позовну давність як строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Отже, позовна давність - це строк, протягом якого особа може реалізувати належне їй матеріальне право на отримання судового захисту порушеного цивільного права чи інтересу шляхом пред'явлення в належному порядку нею чи іншою уповноваженою особою позову до суду.

Загальна позовна давність установлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Щодо вимог про стягнення пені встановлено спеціальну позовну давність в один рік. (стаття 258 ЦК України)

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (стаття 267 ЦК України).

Визначення початку перебігу позовної давності міститься у статті 261 ЦК України.

Відповідно до ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку.

Позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач.

Після переривання перебіг позовної давності починається заново.

Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Як зазначено вище, відповідачка у справі протягом 2008 - 2014 року здійснювала чергові платежі .

Останній грошовий платіж за кредитним договором здійснила 28.07.2014 року .

Таким чином, здійснення регулярних грошових платежів, свідчить про переривання строків позовної давності.

До суду позивач звернувся в травні 2015 року, в межах трирічного строку загальної позовної давності (річного строку щодо вимог про стягнення пені), в зв'язку з чим апеляційний суд вважає , що відсутні підстави для застосування строку позовної давності.

Що стосується відповідальності поручителя ОСОБА_5, апеляційний суд виходить з наступного.

Відповідно до частини першої статті 541 ЦК України солідарний обов'язок або солідарна вимога виникають у випадках, установлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов'язання.

Наслідки солідарного обов'язку боржників передбачені статтею 543 ЦК України, основним з яких є зазначені у частині першій цієї статті, а саме: у разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.

Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником (частина перша статті 553 ЦК України).

У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що й боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частини перша, друга статті 554 ЦК України).

За змістом частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Вимогу до поручителя про виконання ним зобов'язання за договором поруки слід пред'явити в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов'язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами), або з дня, встановленого кредитором для дострокового повернення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобов'язання (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту одноразовим платежем).

(Правові позиції ВСУ у справі № 6-2662цс 15 , та висновку Великої Палати Верховного Суду у справі № 641/9926/15 ц.)

З матеріалів справи вбачається, що ПАТ «Марфін Банк» в позасудовому порядку 09 квітня 2015 року звернувся з претензією до боржника ОСОБА_3 та поручителя ОСОБА_5 вимогою про дострокове погашення кредиту . (а. с. 23, 115 Т-1)., а до суду з позовом звернувся 18 травня 2015 року ( т.1 а. с. 27, дата здачі позову на поштове відділення).

Відповідно до умов п.1.1. кредитного договору обов'язок боржника сплатити тіло та відсотки за договором встановлено з 26 по останній робочий день кожного місяця.

Тому, поручитель повинен нести солідарну відповідальність по сплаті тіла кредиту та відсотків за платежами, які виникли з 01.11.2014 року, строк виконання яких настає з 26 листопада 2014 року.

Розмір заборгованості за вказаний період становить тіло кредиту - 29337,6 долара США, відсотки -- 120,52 долара США, та 48599,11 грн. пені.

Щодо прострочених платежів до вказаної дати, порука відповідача ОСОБА_5 припинилася, оскільки банк не пред'явив до суду відповідного позову в шестимісячний строк з моменту настання права вимоги.

мотиви прийняття або відхилення кожного аргументу, викладеного учасниками справи в апеляційній скарзі та відзиві на апеляційну скаргу:

В апеляційній скарзі позивач вказує, що відповідач отримала кредит в розмірі 47 000 доларів США., тому в неї наявна заборгованість за тілом кредиту 30276, 87 доларів США, 3209,57 доларів США за відсотками, та 55245,10 грн. пені, які і підлягають стягненню з неї на користь позивача.

Протягом судового засідання, в тому числі в ході апеляційного розгляду справи, відповідач ОСОБА_3 вказувала, що вона отримала лише 42000 доларів США, а 5000 доларів США отримала з раніше наданої суми 42 000 доларів США.

Надаючи оцінку доводам сторін та наявним в матеріалах справи доказам, суд дійшов наступних висновків.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частина друга статті 77 ЦПК України).

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. (частина перша статті 80 ЦПК України).

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (частина друга статті 80 ЦПК України). Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (частина четверта статті 77 ЦПК України).

Для підтвердження виконання свого обов'язку щодо видачі кредитних коштів позивачем у справі було надано копію клопотання ОСОБА_3 від 23 липня 2008 року про надання їй траншу у розмірі 42 000 доларів США, та клопотання ОСОБА_3 від 27 серпня 2008 року про надання їй кредиту в розмірі 5000 доларів США, а також копії меморіальних ордерів від 25.07.2008 року на суму 42000 доларів США та копія меморіального ордера на видачу 5000 доларів США, заяву на видачу готівки 5000 доларів США .

( т.1 а. с. 21, 22, 110,111, 144,145,146, 147, т. 2 а.с.121,122 т. 5 а. с. 34 -37).

У справі проведено декілька судових експертиз, на вирішення яких було поставлено питання «Чи підтверджується документально видача кредитних коштів Марфін банк у сумі 47 000 доларів США?»

На зазначене питання надавали відповідь: судовий експерт Ліхтіна Л.Р. у висновку експертизи № 7 від 22 серпня 2016 року ( т. 3 а.с. 6-10 ).

Окрім цього, у висновку повторної судово економічної експертизи № 1420/1421 від 20.04.2017 року проведеної судовим експертом Полтавського відділення Харківського науково дослідного інституту судових експертиз ім. Засл. Проф. М.С. Бокаріса Воробйовою О.Ю. ( т. 3 а.с. 99-112)

А також, висновку повторної судово економічної експертизи № 3885/17-24 від 19.02.2018 року, проведеної судовим експертом Чернігівського відділення Київського науково дослідного інституту судових експертиз Бугаєнко О.Д. ( т. 4 а.с. 165- 196)

Відповідаючи на вказане питання, всі три судових експерта мотивували свою відповідь фактом знищення оригіналів меморіальних ордерів

У відповідності з вказаним висновком підтвердити чи спростувати видачу кредитних коштів в сумі 47 000 доларів США не представляється можливим у зв'язку з ненаданням банком оригіналів первинних документів, які за повідомленням банку були знищені.

Тобто відповідь експертів на вказане питання не є категоричним.

Досліджуючи відповіді експертів на інші запитання, зокрема Питання № 2 «Чи підтверджується документально належним чином отримання ОСОБА_3 з поточного рахунку № НОМЕР_1 готівкових коштів в сумі 47000 доларів США»; Питання № 3 «Чи підтверджується документально належним чином оформленими первинними документами правильність розрахунку позивача по кредитному договору?»; Та питання № 4 «Яким би був імовірний розрахунок заборгованості?», суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Відповідно до статті 113 ЦПК України якщо висновок експерта буде визнано неповним або неясним, судом може бути призначена додаткова експертиза, яка доручається тому самому або іншому експерту (експертам).

Якщо висновок експерта буде визнано необґрунтованим або таким, що суперечить іншим матеріалам справи або викликає сумніви в його правильності, судом може бути призначена повторна експертиза, яка доручається іншому експертові (експертам).

Оцінюючи проведені у справі судові експертизи суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що після дослідження висновку судового експерта Ліхтіної Л.Р., висновок експертизи № 7 від 22 серпня 2016 року ( т. 3 а. с. 6-10 ) за клопотанням обох сторін у справі ухвалою Автозаводського районного суду м. Кременчука від 01.12.2016 року ( т.3 а. с. 64) у справі було призначено ПОВТОРНУ судову експертизу проведення якої доручено судовому експерту Полтавського відділення Харківського науково дослідного інституту судових експертиз.

Ухвалою Автозаводського районного суду м. Кременчука від 09.08.2017 року у справі Повторно було призначено Повторну судово - економічну експертизу (т.3. а. с. 216) проведення якої доручено експертам Чернігівського відділення Київського науково дослідного інституту судових експертиз.

Відповідаючи на поставлені на вирішення експертизи питання, експерт зазначив, що при умові врахування судом бухгалтерського обліку банку, зазначених у виписках банку та наданих на дослідження заяв на переказ готівки, квитанцій, розмір заборгованості за кредитним договором може складати за тілом кредиту в розмірі 30276, 87 доларів США., заборгованість по відсоткам 1449, 82 грн.

Відповідно до ч. 5 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 110 ЦПК України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні.

У відповідності з вимогами ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Оцінивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, враховуючи пояснення сторін у справі, в тому числі покази відповідача ОСОБА_3., яка не заперечувала факту отримання 42000 доларів США кредитних коштів, наявні у справі письмові докази, копії заяв ОСОБА_3 про видачу їй кредитних коштів у розмірі 42000 доларів США та 5000 доларів США, копії меморіальних ордерів на видачу цих кредитних коштів, умови кредитного договору, докази щодо сплати ОСОБА_3 до 2014 року заборгованості за кредитним договором, суд вважає, що наявні у справі розрахунки заборгованості надані Банком, проведені у відповідності з умовами кредитного договору та є належними, достатніми, достовірними та допустимими.

Разом з тим висновки проведених у справі експертиз носять характер припущень та суперечать поясненням сторін. Необхідно відмітити, що проведені у справі повторні експертизи не заперечують вірність розрахунку банку щодо наявності заборгованості за тілом кредиту в розмірі 30276, 87 доларів США.

З розрахунку банку ( т.1 а.с. 26) слідує , що розмір заборгованості станом на 18 травня 2015 року становить :

-За тілом кредиту 30276, 87 грн.

-За відсотками 3209, 57 доларам США

-За пенею за тілом кредиту та відсотками - 55235,10 грн.

Таким чином доводи апеляційної скарги є обґрунтованими.

Відповідачем у справі факт неотримання нею кредитних коштів в розмірі 47 000 доларів США, наявність заборгованості за тілом кредиту в розмірі 30276,87 доларів США та відповідно розмір відсотків та пені, не спростувала.

Суд апеляційної інстанції наголошує, що одним з головних спірних моментів у справі було встановлення факту, чи отримувала ОСОБА_3 5000 доларів США додатково до 42 000 доларів США кредитних коштів, чи 5 000 доларів США були отримані ОСОБА_3 із вже наданих їй 42 000 доларів США кредитних коштів.

В ході судового розгляду справи жодних доказів про те, що ОСОБА_3 отримала 5000 доларів США із вже отриманих нею 42000 доларів США кредитних коштів встановлено не було.

чи були і ким порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси, за захистом яких особа звернулася до суду;

Апеляційний суд приходить до висновку, що внаслідок невиконання боржником ОСОБА_3 своїх зобов'язань по поверненню кредитних коштів, були порушені майнові права позивача.

висновки за результатами розгляду апеляційної скарги з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції;

Відповідно до п. 3,4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

На підставі вищевикладеного, апеляційний суд приходить до висновку про скасування рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука від 25 вересня 2018 року та ухвалення нового, про часткове задоволення позовних вимог позивача.

Враховуючи висновок суду про скасування судового рішення з ухваленням нового, судові витрати за перегляд справи в суді апеляційної інстанції підлягають відшкодуванню, відповідно до ст. 141 ЦПК України.

З матеріалів справи вбачається, що при подачі позову позивачем сплачено 3654 гривні судового збору та - 5481 гривню судового збору за розгляд справи в суді апеляційної інстанції, всього 9135 гривень.

Окрім цього, за витрати позивача на проведення судової експертизи склали 19065, 60 грн., (т.3 а. с. 83,156) що в сумі з судовим збором становить 28200,60 грн.

Оскільки у відповідачів відсутній обов'язок солідарної відповідальності по відшкодуванню судових витрат, стягненню з відповідачів підлягає судових розмір пропорційно задоволеним позовним вимогам.

Керуючись п. 2 ч. 1 ст. 374, ст. 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "МТБ Банк" в особі керуючого центральним відділенням ПАТ "МТБ Банк" у м. Полтаві Піддубної О.І. - задовольнити.

Рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука від 25 вересня 2018 року - скасувати.

Ухвалити нове рішення.

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства "МТБ Банк" до ОСОБА_3, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3, як позичальника,на користь Публічного акціонерного товариства "МТБ Банк" в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 00014/RP6 від 04 липня 2008 року:

- 30 276,87 доларів США (тридцять тисяч двісті сімдесят шість доларів США, 87 центів) основного боргу, відсотки за користування кредитними коштами в сумі 3209,57 доларів США (три тисячі двісті дев'ять доларів США 57 центів), а також пеню в сумі 55245,10 (п'ятдесят п'ять тисяч двісті сорок п'ять гривень 10 копійок) гривень,

Стягнути з ОСОБА_5, як солідарного боржника з ОСОБА_3, на користь Публічного акціонерного товариства "МТБ Банк" в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 00014/RP6 від 04 липня 2008 року: 29337,60 доларів США (двадцять дев'ять тисяч триста тридцять сім США шістдесят центів) основного боргу; 120,52 (сто двадцять доларів США 52 центи) відсотків за користування кредитними коштами, та пеню в сумі 48599 (сорок вісім тисяч п'ятсот дев'яносто дев'ять) гривень 11 копійок.

Стягнути з ОСОБА_3на користь Публічного акціонерного товариства "МТБ Банк" - 14959 гривень 67 копійок судових витрат.

Стягнути з ОСОБА_5на користь Публічного акціонерного товариства "МТБ Банк" - 11 751 гривень 57 копійок судових витрат.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня її проголошення, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції, яким є Верховний Суд.

У разі оголошення лише вступної та резолютивної частини судового рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, строк на касаційне оскарження обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 22 січня 2019 року.

Головуючий суддя : П.С. Абрамов

Судді: Г.Л. Карпушин Л.М. Хіль