Справа № 465/4098/18 Головуючий у 1 інстанції: Гулієва М.І.
Провадження № 22-ц/811/2888/18 Доповідач в 2-й інстанції: Левик Я. А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2019 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді: Левика Я.А.,

суддів: Струс Л.Б., Цяцяка Р.П.,

секретар: Бадівська О.О.,

за участі в судовому засіданні представника відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3, позивача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4, яка діє в інтересах неповнолітньої особи ОСОБА_2 на ухвалу Франківського районного суду м. Львова в складі судді Гулієвої М.І. від 26 жовтня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_2, третя особа орган опіки та піклування Франківської районної адміністрації про оспорювання батьківства, -

в с т а н о в и л а :

ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 26 жовтня 2018 року клопотання задоволено. Призначено по справі судову молекулярно-генетичну експертизу, проведення якої доручено експертам НДЕКЦ при ГУ НП у Львівській області (м.Львів, вул.Конюшинна, 24). Експертів попереджено про кримінальну відповідальність за ст. 384,385 КК України.

На вирішення експертів поставлено наступні запитання:

-чи наявні клітини на об'єктах дослідження,а саме- гребені, бритві? Якщо так, то які їх генетичні ознаки?

-чи може бути ОСОБА_5 біологічним сином особи, клітини якої вилучено на гребені, бритві?

- чи може бути ОСОБА_2 біологічною донькою особи, клітини якої вилучено на гребені, бритві?

Питання щодо відібрання відповідних зразків, які необхідні для проведення експертного дослідження, покладено на експертну установу (експерт викликає необхідних йому осіб). Суму витрат, повязаних з проведенням експертизи включити до рахунку за здійснення експертизи.

Зобов'язано ОСОБА_5 (прож. АДРЕСА_1), ОСОБА_6 (прож. АДРЕСА_2) разом з дитиною ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 з'явитись до експертної установи у визначений експертом час з метою відбору необхідних зразків для проведення судово-генетичної експертизи.

Роз'яснено сторонам положення ст.109 ЦПК України про наслідки ухилення від участі в експертизі, зокрема про те, що у разі ухилення учасника справи, від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також, яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з'ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні.

Витрати, пов'язані з проведенням судово-генетичної експертизи покладено на позивача ОСОБА_5 АДРЕСА_1.

Провадження по справі на час проведення експертизи зупинено.

У розпорядження експертів зобов'язано направити матеріали цивільної справи № 465/4098/18 та надані позивачем - гребінь, бритву.

Вказану ухвалу оскаржила ОСОБА_6, яка діє в інтересах неповнолітньої особи ОСОБА_2

В своїй апеляційній скарзі просить ухвалу скасувати в частині призначення судової молекулярно-генетичної експертизи. Вважає клопотання, подане представником позивача ОСОБА_2 необґрунтованим, безпідставним, а також таким, що не підлягало до задоволення через неналежність і недопустимість доказів, поданих до суду. Зазначає, що ОСОБА_2 народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 року, тобто до укладення шлюбу між її батьками ОСОБА_2 та ОСОБА_7, однак позивач свідомо замовчує той факт, що батьки ОСОБА_8 проживали однією сім'єю з 1998 року, тому дитина народилась фактично в сім'ї без реєстрації шлюбу, а батько визнав своє батьківство свідомо і з власної волі через один рік і чотири місяці після народження дитини. Звертає увагу на те, що 06.04.2006 року ОСОБА_9 звернулася до суду з позовом про позбавлення батьківських прав ОСОБА_10 та ОСОБА_7, однак в ході розгляду справи в суді ОСОБА_10 був категорично проти позбавлення його батьківських права та вважав ОСОБА_2 своєю дочкою аж до своєї смерті. Крім цього, зазначає, що позивач, вводячи суд в оману, зазначає, що його батько неодноразово намагався звернутися до суду з позовом про оспорювання батьківства по відношенню до ОСОБА_2, проте таких доказів позивачем суду не надано, а вказані твердження є надуманими позивачем і мають на меті корисливий мотив - привласнити частку батькового спадкового майна. Також, вказує на те, що позивач не є правонаступником батька у спірних правовідносинах, тому не може бути суб'єктом оскарження батьківських прав свого батька відносно його дочки ОСОБА_8. Крім цього зазначає, що особисті речі батька (гребінь, бритва) не можуть бути предметом дослідження при проведенні генетичної експертизи, оскільки не можливо доказати, що саме ці речі належали батькові, а не іншій особі і саме він користувався ними аж до смерті.

В судове засідання відповідач та представник третьої особи не з'явилися, однак суд вважав за можливе проводити розгляд справи у їх відсутності, зважаючи на те, що вказані учасники справи повідомлялися про час та місце судового розгляду належним чином, обґрунтованих клопотань про відкладення розгляду справи від них до суду не надходило, доказів поважності причин неявки суду представлено не було, зважаючи на вимоги ч.2 ст. 372 ЦПК України, а також те, що від відповідача до суду надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, за участі її представника, у такій, також, вказано про підтримання апеляційної скарги, крім цього її інтереси у судовому засіданні захищав представник.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника відповідачки на підтримання апеляційної скарги, позивача - в заперечення скарги, дослідивши матеріали справи, оцінивши доводи учасників справи в межах мотивів позовної заяви, клопотання про призначення судової молекулярно-генетичної експертизи, апеляційної скарги та відзиву на неї, а також заяв та пояснень учасників справи (їх представників) у судах обох інстанцій, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з таких підстав.

Із змісту оскаржуваної ухвали вбачається, що суд першої інстанції, посилаючись, зокрема, на ст. 103, 104 ЦПК України та призначаючи експертизу, - виходив з того, що для з'ясування обставин, що мають значення для вирішення спору по суті необхідний висновок експерта, тому суд вважав, що клопотання слід задоволити та призначити експертизу.

Колегія суддів вважає, що підстав для скасування оскаржуваної ухвали суду немає.

Так, представник позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_11 у підготовчому судовому засіданні заявила клопотання про призначення судової молекулярно-генетичної експертизи на предмет того, чи є позивач біологічним сином особи, клітини якої вилучено на гребені, бритві. А також чи може ОСОБА_2 бути біологічною донькою особи, клітини якої вилучено на гребені, бритві. Проведення експертизи просить доручити експертам НДЕКЦ при ГУ НП у Львівській області.

В обґрунтування заяви посилалася на те, що у позивача є обґрунтовані підстави вважати, що ОСОБА_2, яка записана донькою його покійного батька ОСОБА_10 не є біологічною донькою останнього та той факт, що ОСОБА_10 мав намір звернутися до суду з відповідним позовом, проте не зміг цього зробити через тяжку хворобу, на що уповноважив свого сина ОСОБА_2, яким збережено матеріал, який містить біологічні сліди померлого ОСОБА_10

З матеріалів справи, також, вбачається, що ОСОБА_5 заявлено в суд позов до ОСОБА_6, яка діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_2 (що на даний час вже є повнолітньою), третя особа орган опіки та піклування Франківської райадміністрації, у якому просив постановити рішення, яким виключити відомості про батьківство ОСОБА_10 з актового запису №06 від 22 березня 2002 року у Франківському відділі реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції про народження ОСОБА_2.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах. Відмова від права на звернення до суду за захистом є недійсною. Угода сторін про передачу спору на розгляд третейського суду допускається. До третейського суду за угодою сторін може бути переданий будь-який спір, який виникає з цивільних правовідносин, крім випадків, передбачених законом. Жодна особа не може бути позбавлена права на участь у розгляді своєї справи у визначеному цим Кодексом порядку.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов'язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Згідно ст. 12 Цього ж Кодексу, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об'єктивність і неупередженість:

1) керує ходом судового процесу;

2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами;

3) роз'яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов'язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій;

4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом;

5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов'язків.

Крім цього за ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов'язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Суд залучає відповідний орган чи особу, яким законом надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, якщо дії законного представника суперечать інтересам особи, яку він представляє.

Також, відповідно до ст. 175 ЦПК України, у позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування. Позовна заява подається до суду в письмовій формі і підписується позивачем або його представником, або іншою особою, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи. Позовна заява повинна містити:

1) найменування суду першої інстанції, до якого подається заява;

2) повне найменування (для юридичних осіб) або ім'я (прізвище, ім'я та по батькові - для фізичних осіб) сторін та інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштовий індекс, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України), а також реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України (якщо такі відомості позивачу відомі), відомі номери засобів зв'язку, офіційної електронної адреси та адреси електронної пошти;

3) зазначення ціни позову, якщо позов підлягає грошовій оцінці; обґрунтований розрахунок сум, що стягуються чи оспорюються;

4) зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них;

5) виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини;

6) відомості про вжиття заходів досудового врегулювання спору, якщо такі проводилися, в тому числі, якщо законом визначений обов'язковий досудовий порядок урегулювання спору;

7) відомості про вжиття заходів забезпечення доказів або позову до подання позовної заяви, якщо такі здійснювалися;

8) перелік документів та інших доказів, що додаються до заяви; зазначення доказів, які не можуть бути подані разом із позовною заявою (за наявності); зазначення щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви;

9) попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв'язку із розглядом справи;

10) підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього ж відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав.

4. Якщо позовна заява подається особою, звільненою від сплати судового збору відповідно до закону, у ній зазначаються підстави звільнення позивача від сплати судового збору.

5. У разі пред'явлення позову особою, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, в заяві повинні бути зазначені підстави такого звернення.

6. У позовній заяві можуть бути вказані й інші відомості, необхідні для правильного вирішення спору.

За ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами:

1) письмовими, речовими і електронними доказами;

2) висновками експертів;

3) показаннями свідків.

Ст. 77 - 81 ЦПК України також передбачено: Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У справах про дискримінацію позивач зобов'язаний навести фактичні дані, які підтверджують, що дискримінація мала місце. У разі наведення таких даних доказування їх відсутності покладається на відповідача. У справах щодо застосування керівником або роботодавцем чи створення ним загрози застосування негативних заходів впливу до позивача (звільнення, примушування до звільнення, притягнення до дисциплінарної відповідальності, переведення, атестація, зміна умов праці, відмова в призначенні на вищу посаду, скорочення заробітної плати тощо) у зв'язку з повідомленням ним або членом його сім'ї про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою обов'язок доказування правомірності прийнятих при цьому рішень, вчинених дій покладається на відповідача. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події суд може зобов'язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов'язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

За ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно ст. 102 ЦПК України, висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством. Предметом висновку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань. Предметом висновку експерта не можуть бути питання права. Висновок експерта може бути підготовлений на замовлення учасника справи або на підставі ухвали суду про призначення експертизи. Висновок експерта викладається у письмовій формі і приєднується до справи. уд має право за заявою учасників справи або з власної ініціативи викликати експерта для надання усних пояснень щодо його висновку. У висновку експерта повинно бути зазначено: коли, де, ким (ім'я, освіта, спеціальність, а також, за наявності, свідоцтво про присвоєння кваліфікації судового експерта, стаж експертної роботи, науковий ступінь, вчене звання, посада експерта), на якій підставі була проведена експертиза, хто був присутній при проведенні експертизи, питання, що були поставлені експертові, які матеріали експерт використав. Інші вимоги до висновку експерта можуть бути встановлені законодавством. У висновку експерта має бути зазначено, що він попереджений (обізнаний) про відповідальність за завідомо неправдивий висновок, а у випадку призначення експертизи судом - також про відповідальність за відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обов'язків. Якщо експерт під час підготовки висновку встановить обставини, що мають значення для справи, з приводу яких йому не були поставлені питання, він має право включити до висновку свої міркування про ці обставини.

Відповідно до ст. 103 ЦПК України, суд призначає експертизу у справі за сукупності таких умов:

1) для з'ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо;

2) сторонами (стороною) не надані відповідні висновки експертів із цих самих питань або висновки експертів викликають сумніви щодо їх правильності.

У разі необхідності суд може призначити декілька експертиз, додаткову чи повторну експертизу. При призначенні експертизи судом експерт або експертна установа обирається сторонами за взаємною згодою, а якщо такої згоди не досягнуто у встановлений судом строк, експерта чи експертну установу визначає суд. Суд з урахуванням обставин справи має право визначити експерта чи експертну установу самостійно. У разі необхідності може бути призначено декілька експертів для підготовки одного висновку (комісійна або комплексна експертиза). Питання, з яких має бути проведена експертиза, що призначається судом, визначаються судом. Учасники справи мають право запропонувати суду питання, роз'яснення яких, на їхню думку, потребує висновку експерта. У разі відхилення або зміни питань, запропонованих учасниками справи, суд зобов'язаний мотивувати таке відхилення або зміну. Питання, які ставляться експерту, і його висновок щодо них не можуть виходити за межі спеціальних знань експерта. Призначений судом експерт невідкладно повинен повідомити суд про неможливість проведення ним експертизи через відсутність у нього необхідних знань або без залучення інших експертів.

За ст. 110 ЦПК України, висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні.

Також ст. 209 ЦПК України передбачає, що завданням розгляду справи по суті є розгляд та вирішення спору на підставі зібраних у підготовчому провадженні матеріалів, а також розподіл судових витрат.

Крім цього параграф 3 глави 6 розділу ІІІ ЦПК України передбачає порядок з'ясування обставин справи та дослідження доказів.

Статтями ж 263-265 передбачено вимоги, яких повинен дотримуватись суд при постановлені рішення за наслідками розгляду справи.

При аналізі по суті вказаних норм закону колегія суддів прийшла до висновку, що суд першої інстанції при здійсненні розгляду справи в межах заявлених підстав та предмету позову зобов'язаний повно та всебічно з'ясувати не лише предмет, підстави позову і обставини, на які посилався позивач у позовній заяві, як предмет доказування, але, також і ті обставини та правовідносини, які мали місце між сторонами та стосуються предмету доказування у справі та які непрямо, завуальовано або помилково вказані у позовній заяві, що може мати місце виключно після надання вичерпних пояснень усіма учасниками у справі, дослідження доказів наданих сторонами, вчинення інших процесуальних дій по справі.

При цьому головуючий суддя у справі наділений дискреційними повноваженнями, що стосується надання можливості сторонам представити свою справу, свої аргументи та доводи, а також докази на підтвердження заявлених позовних вимог їх заперечень та обраних способів захисту.

Такі повноваження головуючого судді по справі при вчиненні певних процесуальних дій можуть бути перевірені у певних випадках (що має місце у даному випадку), однак виключно у певних межах, зокрема, у частині дотримання порядку встановленого законом щодо вчинення певної процесуальної дії, не допущення свавільності при їх вчиненні, тощо.

Однак суд вищої інстанції не вправі втручатись у процесуальні дії головуючого судді при розгляді справи по суті вказуючи свою думку щодо того чи іншого процесуального питання, зокрема, порядку ведення справи, отримання, дослідження того чи іншого доказу, детально перевіряти необхідність отримання чи не отримання того чи іншого доказу для вирішення справи по суті та співставлення такої необхідності із заявленими позовними вимогами, підставами позову, тощо.

Зважаючи на вказане колегія суддів вважає, що підстав вважати, що призначена судом експертиза виходить за межі чи не стосується предмету доказування - немає та доводів щодо цього сторони (зокрема відповідачка) не надали. Відповідно підстав вважати дії головуючого при постановленні вказаної оскаржуваної ухвали свавільними - немає, зважаючи, також, і на обґрунтування судом першої інстанції вчинення такої процесуальної дії.

Крім цього, сторонами (зокрема відповідачкою) не наведено доводів щодо порушення судом порядку встановленого законом, що стосується вчинення такого роду процесуальної дії як призначення експертизи.

Наведені ж заперечення сторони відповідача щодо відсутності необхідності у призначенні такої експертизи для предмету доказування слід вважати такими, що виходять за межі тих питань, на які суд першої інстанції може надати відповідь при вирішенні питання про призначення експертизи на відповідній стадії розгляду справи, детально проаналізувавши усі доводи позивача та співставивши їх із предметом та підставами позову та можливими наслідками, які матиме такий для учасників справи. Питання, про які вказує відповідач, у тому контексті у якому вони висвітлені, на даній стадії розгляду справи слід вважати поставлені ним передчасно. Аналогічно, слід вказати і щодо доводів, що стосуються оцінки майбутнього можливого висновку експерта як доказу на його належність та допустимість.

З наведеного вбачається, що доводи викладені в апеляційній скарзі та у поясненнях відповідачки в особі представників є практично у своїй більшості доводами, що стосуються суті вирішення спору, його наслідків, тощо.

Зважаючи на вказане, доводи апеляційної скарги слід визнати безпідставними, а саму скаргу слід відхилити, ухвалу ж суду першої інстанції слід залишити без змін, як таку, що відповідає обставинам, що мають значення та вимогам закону.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 ч.1 п.1, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -

п о с т а н о в и л а :

апеляційну скаргу ОСОБА_4, яка діє в інтересах неповнолітньої особи ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Ухвалу Франківського районного суду м. Львова від 26 жовтня 2018 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст складено 20 березня 2019 року.

Головуючий : Я.А. Левик

Судді: Л.Б. Струс

Р.П. Цяцяк