Придніпровський районний суд м.Черкаси
Справа № 711/2764/18
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2018 року Придніпровський районний суд м. Черкаси в складі:

головуючого судді - Кондрацької Н.М.

при секретарі: Мелещенко О.В.,

за участю адвокатів ОСОБА_1, ОСОБА_2

розглянувши цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення грошових коштів,-

встановив:

Позивач ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 про стягнення грошових коштів. Позовні вимоги мотивує тим, що фізична особа-підприємець ОСОБА_5 надав ОСОБА_4 поліграфічні послуги з виготовлення каталогу ОСОБА_6 (формат 27*33 см, 60 стор., папір на блок 150 г/м кв., крейдовий матовий, папір на обкладинку 300 г/м кв., крейдовий матовий, друк офсетний повно кольоровий, матовий пре-прес обкладинки) у кількості 1000 шт. на загальну суму 27400,00 грн., що підтверджується рахунком-фактурою №ТОМ 07-25 від 25.07.2012. За надані послуги в готівковій формі в повному обсязі розрахувався позивач, який в рахунку-фактурі ТОМ №07-25 вказаний платником. В липні 2012 відповідач звернувся до позивача з усним проханням про оплату послуг ФОП ОСОБА_5, оскільки у випадку несплати вартості послуг ФОП ОСОБА_5 з виготовлення каталогу, відповідач не зміг би брати участь в художніх виставках, поширювати свої роботи у суспільстві та відповідно зацікавлювати потенційних покупців картин, що негативно б відобразилося на його карєрі та репутації як художника. У звязку з тим, що сторони у даних правовідносинах ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ФОП ОСОБА_5, діяли на підставі усних домовленостей і не уклади між собою жодних правочинів щодо умов та правових наслідків погашення позивачем боргових зобовязань відповідача, можна прийти висновку, що позивач виконав в повному обсязі зобовязання замість відповідача. Оскільки в зобовязанні по оплаті заборгованості ОСОБА_7 перед ОСОБА_3 за надані ФОП ОСОБА_5 поліграфічні послуги з виготовлення каталогу не встановлений строк виконання, то кредитор має право вимагати повернення грошових коштів у будь-який час. Боржник в такому випадку повинен повернути 27400,00 грн. у семиденний строк з дня предявлення вимоги. 20.10.2017 позивачем на адресу ОСОБА_4 цінним листом з описом вкладення та повідомленням про вручення направлено вимогу від 19.10.2017 в якій ОСОБА_3 вимагає у семиденний строк з дня отримання даної вимоги погасити борг в сумі 27400,00 грн. та при цьому вказує реквізити рахунку на який необхідно здійснити оплату. Вказаний цінний лист за №6545 не було вручено отримувачу та повернуто відправнику. Позивач повторно 28.11.2017 направив ОСОБА_4 цінним листом з описом вкладення вимогу аналогічного змісту. Дана вимога не вручена відповідачу та повернута 10.01.2018 ОСОБА_3 у звязку зі спливом терміну зберігання. Враховуючи викладені обставини просить суд стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 грошові кошти у розмірі 27400,00 грн. Стягнути з відповідача на користь позивача понесені судові витрати, зокрема суму сплаченого судового збору у розмірі 704,80 грн.

Ухвалою суду від 23.04.2018 відкрито загальне позовне провадження у справі.

Представник відповідача ОСОБА_4 адвокат ОСОБА_2 подав суду відзив на позовну заяву. Проти позову заперечують та вважають, що вони не підлягають до задоволення, оскільки крім вказаного рахунку-фактури жодних документів, які б підтверджували укладення між відповідачем та ФОП ОСОБА_5 договору про надання послуг з виготовлення каталогу ОСОБА_6, дату чи місце укладення такого договору не надано. Також позивачем не надано жодного документа, який би підтверджував оплату за надані послуги, адже рахунок-фактура за своїм призначенням не відповідає ознакам первинного документа, а має лише інформаційний характер. Позивачем не надано до позовної заяви дозволу з боку відповідача на використання його обєктів авторського права в каталозі, чим підтверджується відсутність договору між позивачем та відповідачем про надання послуг з виготовлення каталогу. Також зазначено, що попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які відповідач поніс і які очікує понести в звязку із розглядом справи становить 20000 грн. (витрати на правничу допомогу).

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_3 адвокат ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити, у стягненні витрат на правничу допомогу відповідача відмовити, оскільки витрати не співмірні із сумою позову.

Представник відповідача ОСОБА_4 адвокат ОСОБА_2 позов не визнав, просив відмовити в задоволенні та стягнути з позивача на користь відповідача витрати на правничу допомогу. Зазначив, що позивачем не подано достовірних, належних, допустимих доказів щодо правомірності вимог про стягнення грошових коштів та відсутня домовленість між сторонами щодо повернення грошових коштів.

Згідно показів свідка ОСОБА_5 встановлено, що ОСОБА_5 із сторонами по справі знайомий тривалий час. У 2012 році ОСОБА_3В, замовив у нього виконання робіт із виготовлення 1000 примірників каталогу ОСОБА_4 Оплату здійснював ОСОБА_3 в 2012 році, а 06.11.2017 видано на прохання ОСОБА_3 рахунку-фактури, всі відомості заносились до нього зі слів ОСОБА_3, отже рахунок-фактура,який виданий пізніше може відрізнятись від оригіналу. Інформацією чи відомо було ОСОБА_4 про оплату ОСОБА_3 грошових коштів за друк він не володіє.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові матеріали справи та докази в їх сукупності, на підставі повного, обєктивного та всебічного дослідження, суд встановив наступні обставини та відповідні ним правовідносини.

Згідно вимог ст. 3 ЦК України передбачено, що загальними засадами цивільного законодавства є: 1) неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; 2) неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом; 3) свобода договору; 4) свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом; 5) судовий захист цивільного права та інтересу; 6) справедливість, добросовісність та розумність.

Згідно вимог ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до вимог ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

За правилами ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

У відповідності до п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обовязків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом.

Відповідно до вимог ст. 55 Конституції України кожному гарантується судовий захист його прав і свобод.

В Україні визнається і діє принцип верховенства права (частина перша статті 8 Конституції України).

Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України).

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Одним з елементів верховенства права є дотримання прав людини, зокрема права сторони спору на представлення її позиції та права на справедливий судовий розгляд (пункти 41 і 60 Доповіді «Верховенство права», схваленої Венеційською Комісією на 86-му пленарному засіданні, м. Венеція, 25-26 березня 2011 року).

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд, зберігаючи об'єктивність і неупередженість, роз'яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов'язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій, сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом.

В судовому засіданні встановлено, що згідно рахунку фактури №ТОМ 07-25 від 25.07.2012 року ФОП ОСОБА_5 надав поліграфічні послуги з виготовлення каталогу ОСОБА_6. Формат 27*33 см, 60 стор., папір на блок 150 г/м кв., крейдовий матовий, папір на обкладинку 300 г/м кв., крейдовий матовий, друк офсетний повно кольоровий, матовий пре-прес обкладинки. Кількість 1000 шт. на загальну суму 27400,00 грн. Платником зазначено ОСОБА_3.

Згідно ст.11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Стаття 202 ЦК України вказує, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Щодо письмової форми правочину стаття 207 ЦК України надає таке тлумачення: Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Згідно ч. 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Розписка на яку посилається позивач, як на доказ своїх вимог, підписана відповідачем, що відповідає вимогам цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Ч. 2 ст. 509 ЦК України вказує, що зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 ЦК України.

Відповідно до змагальності, як основної засади цивільного судочинства, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч.3-4 ст. 12 ЦПК України).

Зі змісту ст. 76-81 ЦПК України слідує, що позивач, предявляючи позов, має довести належними допустимими достовірними та достатніми доказами обставини, на яких ґрунтуються його позовні вимоги, в тому числі і факт належного укладення договору на надання будь-яких послуг.

При цьому достовірність доказу є не менш важливою, аніж його належність достатність та допустимість і відповідно до вказаних вище обовязків доведення достовірності доказу покладається на сторону, яка такий доказ подає суду.

За загальним правилом, визначеним ч.2 ст. 95 ЦПК України письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Відповідно до ч.5 ст. 95 ЦПК України учасник справи, який подає письмові докази в копіях (електронних копіях), повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу письмового доказу.

Згідно з ч.6 ст. 95 ЦПК України якщо подано копію (електронну копію) письмового доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал письмового доказу. Якщо оригінал письмового доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (електронної копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги.

Аналіз положень ст. 95 ЦПК України вказує на те, що в разі сумніву у відповідності копії письмового доказу його оригіналу (в незалежності від обґрунтованості такого сумніву) сторона, що подала копію такого доказу, на підтвердження фактичної наявності в неї відповідного оригіналу письмового доказу та його достовірності безумовно має надати на вимогу суду такий оригінал, оскільки доказом в розумінні ст. 76, 95 ЦПК України є саме оригінал відповідного документу, а не його копія.

Як встановлено в судовому засіданні відомості про одержувача послуг ОСОБА_4, було внесено ФОП ОСОБА_5 на прохання позивача ОСОБА_3 тільки 06.11.2017 під час отримання дублікату рахунку-фактури від 25.07.2012 № ТОМ 07-25.

Дійсним оригіналом рахунку-фактури від 25.07.2012 сторони не володіють.

Отже, суд ставить під сумніввідповідність поданої копії оригіналу та він не може бути взятий судом до уваги.

Бухгалтерські документи, які б підтверджували здійснення розрахунку за даним договором-фактурою від 25.07.2012 знищені, а тому суд вважає, що позивачем не подано суду достовірних, допустимих та належних доказів вчинення даного правочину.

Посилання позивача на усну домовленість між сторонами про оплату поліграфічних послуг ВОП ОСОБА_5 та зобовязання відповідача повернути йому внесені грошові кошти в розмірі 27400 грн. також не підтверджено жодними доказами, а тому такі доводи не можуть бути підставою для задоволення позовних вимог, а тому у позові слід відмовити.

Згідно ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, повязані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову на відповідача; у разі відмови в позові на позивача.

Оскільки у задоволенні позову відмовлено, то судові витрати слід віднести за рахунок позивача, а також, враховуючи клопотання представника відповідача ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_2 з позивача на користь відповідача підлягають витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно ч.8 ст.141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у звязку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Відповідно до ч.1, ч.3 ст. 133 та ч.1-3 ст.137 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи. До витрат, повязаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Витрати, повязані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Частини 1-3 ст.134 ЦПК України визначають, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в звязку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.

Представник відповідача ОСОБА_4 адвокат ОСОБА_2 подав суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, розмір яких становить 20000 грн.

Враховуючи складність справи, тривалість її розгляду, витрачений адвокатом час на ознайомлення з матеріалами справи, виготовлення відзиву, тривалістю судового засідання, суд вважає, що заявлена сума є надмірною, а тому при визначенні суми, яка підлягає стягненню з позивача на користь відповідача, суд керується ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи, а тому стягненню з позивача на користь відповідача підлягає сума у 2500 грн. витрат на професійну правничу допомогу, як така, що є реальною та обєктивною з огляду на вимоги сказаної статті.

Керуючись Конституцією України, ст.ст. 11, 12, 15, 202, 207, 509 ЦК України, ст.ст. 3, 4, 5, 10, 12, 13, 19, 49, 76-81, 141, 191, 259, 265, 268, 273, 274, 277, 279, 354, 355 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в:

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення грошових коштів.

Стягнути з ОСОБА_3 (25015 АДРЕСА_1, інші відомості відсутні) на користь ОСОБА_4 (18016 АДРЕСА_2, інші відомості відсутні) судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2500 грн. 00 коп.

Повний текст рішення складено 28 грудня 2018 року.

Рішення суду може бути оскаржене до апеляційного суду Черкаської області через Придніпровський районний суд м. Черкаси, шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Головуючий: ОСОБА_8