Постанова

Іменем України

13 листопада 2019 року

м. Київ

справа № 1622/11482/2012

провадження № 61-38074св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Ступак О. В. (суддя-доповідач),

суддів: Гулейкова І. Ю., Олійник А. С.,

Погрібного С. О., Яремка В. В.,

учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Октябрського районного суду м. Полтави

від 06 березня 2018 року у складі судді Андрієнко Г. В. та постанову Апеляційного суду Полтавської області від 29 травня 2018 року у складі колегії суддів:

Панченка О. О., Дорош А. І., Триголова В. М.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог і рішень судів першої та апеляційної інстанцій

У серпні 2012 року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк», правонаступником якого є Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк», (далі - АТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 ,

ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

Позовна заява мотивована тим, що відповідно до укладеного кредитного договору від 06 липня 2007 року № ZRZ0GK00003931 ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 46 000,00 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі

10,08 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення - 05 липня 2027 року.

У зв`язку з порушенням виконання зобов`язань за кредитним договором ОСОБА_1 станом на 05 грудня 2011 року має заборгованість у розмірі 52 869,65 доларів США, що в еквіваленті за курсом Національного банку України (далі - НБУ) становить 1 442 319,89 грн, із яких: 42 685,41 доларів США - заборгованість за кредитом, 6 354,24 доларів США - заборгованість за процентами за користування кредитом, 1 564,00 доларів США - комісія за користування кредитом, 18 113,10 грн - пеня.

Кредитний договір розірвано 05 грудня 2011 року.

Після розірвання кредитного договору у період з 06 грудня 2011 року по 26 липня 2012 року заборгованість за тілом кредиту зменшилося на 1 971,50 доларів США, а пеня - 15 752,36 грн.

Оскільки, заборгованість за кредитом залишається не погашеною, тому наявний факт користування чужими грошовими коштами, а отже, і нарахування процентів у розмірі облікової ставки НБУ за таке користування після розірвання кредиту.

Уточнивши позовні вимоги, АТ КБ «ПриватБанк» остаточно просило стягнути з

ОСОБА_1 на свою користь заборгованість за кредитним договором від 06 липня 2007 року № ZRZ0GK00003931 у розмірі 50 660,73 доларів США та пеню в сумі

2 360,74 грн. Стягнути солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на свою користь заборгованість у розмірі 200,00 грн.

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 06 березня 2018 року позов

АТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість, яка виникла станом на 05 грудня 2011 року, а саме:

42 685,41 доларів США - заборгованість за кредитом, що в еквіваленті становить

1 130 309,65 грн; 6 353,24 доларів США - заборгованість за процентами за користування кредитом, що в еквіваленті становить 168 233,80 грн; 1 564,00 доларів США - заборгованість за комісією за користування кредитом, що в еквіваленті становить 41 414,72 грн, 18 113,10 грн - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором. У задоволенні інших вимог відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення мотивоване тим, що внаслідок неналежного виконання позичальником умов кредитного договору, утворилась заборгованість яка підлягає стягненню.

Постановою Апеляційного суду Полтавської області від 29 травня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 06 березня 2018 року скасовано в частині стягнення заборгованості за кредитом та постановлено в цій частині нове рішення. Позов АТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 40 713,91 доларів США та заборгованість за процентами та комісією за користування кредитом у розмірі 9 946,82 доларів США, що в еквіваленті становить 1 350 108,00 грн, а також

2 360,74 грн пені за несвоєчасне виконання зобов`язань за договором. В іншій частині рішення залишено без змін.

Апеляційний суд погодився з висновками суду першої інстанції щодо неналежного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором, проте не погодився з рішенням суду першої інстанції в частині стягнутого розміру заборгованості, оскільки вважав, що відповідачі не звільняються від обов`язку погасити заборгованість, яка виникла в період дії кредитного договору так і після його розірвання. Крім того, судом першої інстанції не враховано, що заборгованість зменшилася після розірвання договору, оскільки частково погашена позичальником.

Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги

У червні 2018 року ОСОБА_1 подала до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 06 березня 2018 року та постанову Апеляційного суду Полтавської області від 29 травня 2018 року, в якій просить скасувати оскаржувані судові рішення та справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції, за встановленою підсудністю, обґрунтовуючи свої вимоги неправильним застосуванням судами норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Касаційна скарга обґрунтована тим, що суди першої й апеляційної інстанцій мотивуючи свої судові рішення безпідставно не надали жодної правової оцінки судовим рішенням у взаємопов`язаній справі № 295/14623/14-ц, у якій вказується про відсутність підстав для стягнення аналогічної заборгованості, оскільки позивач вказує на одне й те саме правопорушення, та відповідно наводить одні й ті самі правові підстави для стягнення боргу. Крім того, кредитний договір розірвано

05 грудня 2011 року, тому банк не має права на стягнення боргу у достроковому порядку згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, яку позивач вказав як підставу звернення до суду. До того ж, справа розглянута з порушенням правил територіальної підсудності.

У лютому 2019 року на адресу суду надійшли пояснення від ОСОБА_1

Станом на час розгляду вказаної справи у Верховному Суді від інших учасників справи не надходило відзивів на касаційну скаргу ОСОБА_1 .

Позиція Верховного Суду

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

Встановлені судами обставини

Судами встановлено, що відповідно до укладеного кредитного договору від 06 липня 2007 року № ZRZ0GK00003931 ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі

46 000,00 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі

10,08 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення - 05 липня 2027 року.

Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 19 грудня 2014 року у справі № 295/16194/13-ц та від 14 грудня 2016 року у справі № 295/14623/14-ц встановлено, що кредитний договір від 06 липня 2007 року, укладений між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 , є розірваним з 05 грудня 2011 року.

Станом на 05 грудня 2011 року заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором становить: за тілом кредиту - 42 685,41 доларів США, що в еквіваленті складає

1 130 309,65 грн; за процентами за користування кредитом - 6 353,24 доларів США, що в еквіваленті складає 168 233,80 грн; за комісією за користування кредитом - 1 564,00 доларів США, що в еквіваленті становить 41 414,72 грн, за пенею за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором - 18 113,10 грн.

Відповідно до наданих позивачем пояснень, з урахуванням погашення ОСОБА_1 та зменшення заборгованості після розірвання договору в період з 06 грудня 2011 року по 26 липня 2012 року, залишок заборгованості за тілом кредиту становить

40 713, 91 доларів США, а за пенею - 2 360,54 грн. Заборгованість за процентами та комісією за користування кредитом за вказаних обставин залишились незмінними.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що внаслідок неналежного виконання позичальником умов кредитного договору утворилась заборгованість, яка підлягає стягненню.

Апеляційний суд погодився з висновками суду першої інстанції щодо неналежного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором, проте не погодився з рішенням суду першої інстанції в частині стягнутої суми заборгованості.

Верховний Суд у повній мірі не погоджується з висновком суду апеляційної інстанції про наявність підстав для стягнення процентів за користування кредитними коштами після розірвання кредитного договору з огляду на таке.

Нормативно-правове обґрунтування

Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частин першої та другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Відповідно до частини другої статті 653 ЦК України у разі розірвання договору зобов`язання сторін припиняються.

Отже наслідком розірвання кредитного договору є припинення зобов`язань сторін, а позичальник зобов`язаний достроково повернути суму залишку заборгованості за кредитом та усі нараховані, але непогашені на час розірвання кредитного договору відсотки за користування кредитом, пеню (штраф), комісію тощо.

Зобов`язання позичальника щодо сплати процентів за користування кредитом після розірвання кредитного договору - припиняється.

Щодо застосування облікової ставки Національного банку України

За змістом статті 1 Закону України «Про Національний банк України» (далі - Закон) облікова ставка НБУ - один із монетарних інструментів, за допомогою якого НБУ встановлює для банків та інших суб`єктів грошово-кредитного ринку орієнтир щодо вартості залучених та розміщених грошових коштів.

Пунктом 1 частини першої статті 15 цього Закону передбачено, що правління НБУ приймає рішення, зокрема про встановлення та зміну облікової та інших процентних ставок Національного банку.

Пунктом 1.1 Положення про процентну політику НБУ, затвердженого постановою Правління НБУ від 18 серпня 2004 року № 389 (далі - Положення № 389), чинне на момент виникнення спірних правовідносин, визначено, що облікова ставка НБУ - один з монетарних інструментів, за допомогою якого НБУ установлює для суб`єктів грошово-кредитного ринку орієнтир щодо вартості залучених та розміщених грошових коштів на відповідний період, і є основною процентною ставкою, яка залежить від процесів, що відбуваються в макроекономічній, бюджетній сферах та на грошово-кредитному ринку.

Отже, облікова ставка НБУ є основною процентною ставкою, одним із монетарних інструментів за допомогою якого НБУ встановлює для суб`єктів грошово-кредитного ринку України орієнтир за вартістю коштів на відповідний період, не є сталою величиною, змінюється рішенням правління НБУ та встановлюється виключно для національної валюти України - гривні.

Під час вирішення питання про можливість нарахування та стягнення процентів від суми позики у розмірі, визначеному на рівні облікової ставки НБУ, згідно із частиною першою статті 1048 ЦК України, необхідно мати на увазі, що такі проценти нараховуються у разі: 1) якщо у договорі позики не зазначені проценти або не вказано, що він безпроцентний; 2) предметом договору позики є грошові кошти у національній валюті України - гривні; 3) період нарахування процентів від суми позики - є період дії договору позики в межах строку, протягом якого позичальник може правомірно не сплачувати кредитору борг (що відбувається у разі повернення боргу періодичними платежами), оскільки на період після закінчення цього строку позика не надавалась.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

За таких обставин, висновки апеляційного суду про стягнення заборгованості за кредитом, процентами за користування кредитом, комісії та пені у межах строку дії договору, тобто до його розірвання, є правильними, оскільки заборгованість в цій частині відповідає умовам кредитного договору та розрахунку заборгованості, наданого позивачем, яка не спростована позичальником, а отже, і наявні підстави для стягнення заборгованості в цій частині у зазначеному розмірі.

Разом з тим, висновки апеляційного суду в частині стягнення заборгованості за процентами за користування чужими грошовими коштами у розмірі облікової ставки НБУ за період з 06 грудня 2011 року по 26 липня 2012 року, тобто після розірвання кредитного договору, є помилковими, оскільки по-перше, за межами строку кредитного договору кредитор не має права нараховувати проценти за користування кредитом, крім того, чинним законодавством не передбачено встановлення НБУ облікової ставки для іноземної валюти. Права кредитора після розірвання кредитного договору у разі неповернення позичальником належних сум захищені положеннями статті 625 ЦК України.

Із зазначеного вбачається, що апеляційним судом безпідставно скасовано рішення суду першої інстанції в частині відмови у стягненні заборгованості за процентами в розмірі облікової ставки НБУ за період з 06 грудня 2011 року по 26 липня 2012 року у розмірі 2 029,58 доларів США, яке відповідає закону, а тому рішення суду апеляційної інстанцій в цій частині підлягає скасування, а рішення суду першої інстанції в цій частині - залишенню в силі.

Відповідно до статті 413 ЦПК України суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.

Таким чином, Верховний Суд на підставі статті 413 ЦПК України дійшов висновку про часткове задоволення касаційної скарги та скасування рішення апеляційного суду в частині стягнення заборгованості за процентами в розмірі облікової ставки НБУ за період з 06 грудня 2011 року по 26 липня 2012 року із залишенням в силі в цій частині рішення суду першої інстанції.

Розподіл судових витрат

Відповідно до статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції в постанові розподіляє судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України передбачено, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, то з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір за розгляд касаційної скарги у розмірі 1 030,08 грн.

Керуючись статтями 141, 409, 413, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову Апеляційного суду Полтавської області від 29 травня 2018 року в частині задоволення вимог Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк», правонаступником якого є Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк», до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за процентами в розмірі облікової ставки Національного банку України за період

з 06 грудня 2011 року по 26 липня 2012 року у розмірі 2 029,58 доларів США скасувати, рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 06 березня 2018 року в цій частині залишити в силі.

В іншій частині постанову Апеляційного суду Полтавської області від 29 травня

2018 рокузалишити без змін.

Стягнути із Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк», правонаступником якого є Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк», на користь ОСОБА_1 судовий збір за розгляд касаційної скарги у розмірі 1 030,08 грн.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий О. В. Ступак

Судді: І. Ю. Гулейков

А. С. Олійник

С. О. Погрібний

В. В. Яремко