Справа № 140/302/18
Провадження № 22-ц/801/2277/2019
Головуючий у суді 1-ї інстанції Науменко С. М.
Доповідач:Стадник І. М.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

26 листопада 2019 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Стадника І.М. (судді-доповідача),

суддів: Войтка Ю.Б., Міхасішина І.В.

з участю секретаря судового засідання Безрученко Н.Р.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань №2

апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Немирівського районного суду Вінницької області від 23 серпня 2019 року, ухвалене під головуванням судді Науменка С.М., повний текст якого складено 30 серпня 2019 року

в справі №140/302/18

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Менеджмент інвестицій» (позивач)

до ОСОБА_1 (відповідач),

про стягнення заборгованості за договором споживчого кредиту,

та зустрічним позовом ОСОБА_1 (позивач)

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Менеджмент інвестицій» (відповідач)

про визнання недійсними окремих частин кредитного договору,

встановив:

ТОВ «Менеджмент інвестицій» звернулось в районний суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості до договором споживчого кредиту, в обґрунтування якого посилалось на те, що 13.01.2017 між Товариством та ОСОБА_1 був укладений договір споживчого кредиту № 2010-17/СК, згідно якого позичальник отримав грошові кошти в сумі 3000,00 грн на умовах строковості, зворотності, цільового характеру використання та платності. Термін повернення кредиту до 10 лютого 2017 року.

ОСОБА_1 не виконав умови договору, що стало підставою для нарахування заборгованості на суму 25741 грн 58 коп., яка за розрахунками позивача складається із заборгованості по кредиту 3000,00 грн; заборгованості по відсоткам 1305,00 грн; заборгованості по простроченим відсоткам 5507,40 грн; заборгованість по нарахованим та несплаченим штрафним санкціям 15633,20 грн. Крім того, відповідно до статті 625 ЦК України боржнику нараховано 3% річних від простроченої суми - 295,98 грн.

А тому Товариство просило стягнути на свою користь із ОСОБА_1 зазначену суму заборгованості.

В свою чергу ОСОБА_1 звернувся до ТОВ «Менеджмент інвестицій» із зустрічним позовом про визнання недійсними окремих частин кредитного договору мотивуючи його тим, що умови договору, а саме п. 8.3 є несправедливими. Так, на його думку ТОВ «Менеджмент інвестицій» встановило непропорційно велику суму компенсації у разі невиконання зобов`язань за договором, а тому просив визнати недійсним цей пункт Договору споживчого кредиту №2010-17/СК від 13.01.2017 року.

Рішенням Немирівського районного суду Вінницької області від 23 серпня 2019 року позов ТОВ «Менеджмент інвестицій» задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Менеджмент інвестицій» заборгованість за договором споживчого кредиту № 2010-17/СК від 13.01.2017 року у розмірі 25741,58 (двадцять п`ять тисяч сімсот сорок одна гривня 58 копійок) гривень та складається з таких сум: заборгованість по кредиту 3000,00 (три тисячі гривень 00 копійок) гривень; заборгованість по відсоткам 1305,00 (одна тисяча триста п`ять гривень 00 копійок) гривень; заборгованість по простроченим відсоткам 5507,40 (п`ять тисяч п`ятсот сім гривень 40 копійок) гривень; заборгованість по нарахованим та несплаченим штрафним санкціям 15633,20 (п`ятнадцять тисяч шістсот тридцять три гривні 20 копійок) гривень; 3% річних від простроченої суми 295,98 (двісті дев`яносто п`ять гривень 98 копійок) гривні, а також судовий збір у розмірі 1762, 00 (одна тисяча сімсот шістдесят дві гривні 00 копійок).

В задоволенні зустрічного позову відмовлено.

Не погодившись із судовим рішенням, відповідач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду дійсним обставинам справи та порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить скасувати рішення та ухвали нове про відмову в задоволенні позову.

Доводи апеляційної скарги полягають у тому, що відповідно до пункту п`ятого частини третьої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором.

Натомість у п. 8.3, який він просить визнати недійсним, розмір пені становить 730 % річних в перші два дні та 1087,7 % річних в подальшому, що значно перевищує розумну межу відповідальності за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання, що суд першої інстанції залишив поза увагою.

Позивач ТОВ «Менеджмент інвестицій» не скористався своїм правом на подання до суду відзиву на апеляційну скаргу, своїх заперечень щодо змісту і вимог апеляційної скарги до апеляційного суду не направив.

Сторони, повідомлені в установленому законом порядку про дату, час і місце судового засідання, до суду не з`явилися, що відповідно до частини 2 статті 372 ЦПК України не перешкоджає апеляційному розглядові справи.

Апеляційний суд дійшов висновку про часткове задоволення апеляційної скарги, скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення з таких підстав.

Згідно з статтею 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися за засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення, суд, зокрема, вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити тощо.

Оскаржуване рішення суду першої інстанції зазначеним вимогам не відповідає.

Задовольняючи позов ТОВ «Менеджмент інвестицій» суд першої інстанції виходив із доведеності та обґрунтованості позовних вимог, натомість вимоги ОСОБА_1 та обставини, на які він посилається у зустрічному позові, вважав не доведеними.

Проте з таким висновком суду першої інстанції не можна погодитися.

Судом встановлено наступні обставини.

13 січня 2017 року між ТОВ «Менеджмент інвестицій» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 2010-17/СК, відповідно до умов якого останній отримав грошові кошти в сумі 3000 грн, термін повернення кредиту та сплати відсотків до 10.02.2017.

Пунктом 1.2 договору передбачено, що у разі порушення термінів повернення кредиту відсоткова ставка становить 1,5% в день від суми заборгованості.

Відповідно до Додаткової угоди № 1 до Договору споживчого кредиту з 04.03.2017 по 30.04.2017 відсоткова ставка становить 0,01 % в день, що складає 3,66 % річних від суми заборгованості.

Спірні правовідносини регулюються нормами ЦК України щодо правочинів, кредитних зобов`язань та у відповідній частині законодавством про захист прав споживачів.

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) - статті 526,530 ЦК України.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до статті 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання, тобто ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом, відповідач порушує зобов`язання за даним договором.

Пунктом 8.3 Договору визначено, що у разі порушення строків повернення кредиту відповідач зобов`язаний сплатити штраф в розмірі 2 процента від суми кредиту за кожний день порушення починаючи з наступного дня за днем повернення кредиту. Починаючи з третього дня штраф встановлюється у розмірі 2,98%.

Згідно з розрахунком заборгованості за вказаним договором станом на 09 серпня 2017 року відповідач має перед позивачем заборгованість у сумі 25741,58 грн, яка складається з: заборгованості по кредиту 3000,00 грн; заборгованості по відсоткам 1 305,00 грн; заборгованості по простроченим відсоткам 5507,40 грн; заборгованість по нарахованим та несплаченим штрафним санкціям 15633,20 грн та 3% річних від простроченої суми - 295,98 грн.

Згідно частини першої статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 ЦК України.

Захист інтересів споживачів фінансових послуг є метою державного регулювання ринків фінансових послуг також відповідно до пункту 2 статті 19 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг».

Частинами 4 та 5 статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що договір про надання споживчого кредиту укладається у письмовій формі, один з оригіналів якого передається споживачеві. У договорі про надання споживчого кредиту зазначаються: 1) сума кредиту; 2) детальний розпис загальної вартості кредиту для споживача; 3) дата видачі кредиту або, якщо кредит видаватиметься частинами, дати і суми надання таких частин кредиту та інші умови надання кредиту; 4) право дострокового повернення кредиту; 5) річна відсоткова ставка за кредитом; 6) інші умови, визначені законодавством.

До договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах.

Відповідно до статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими.

Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором.

Аналізуючи норму статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» можна дійти висновку, що для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак, а саме якщо: умови договору порушують принцип добросовісності (пункт 6 частини першої статті 3, частина третя статті 509 ЦК України); умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків сторін; умови договору завдають шкоди споживачеві.

Конституційний Суд України у рішенні №15-рп/2011 від 10 листопада 2011 року у справі про захист прав споживачів кредитних послуг вказав, що держава забезпечує особливий захист більш слабкого суб`єкта економічних відносин, а також фактичну, а не формальну рівність сторін у цивільно-правових відносинах, шляхом визначення особливостей договірних правовідносин у сфері споживчого кредитування та обмеження дії принципу свободи цивільного договору. Це здійснюється через встановлення особливого порядку укладення цивільних договорів споживчого кредиту, їх оспорювання, контролю за змістом та розподілу відповідальності між сторонами договору.

У рішенні №7-рп/2013 від 11 липня 2013 року Конституційний Суд України вказав, що вимога про нарахування та сплату неустойки за договором споживчого кредиту, яка є явно завищеною, не відповідає передбаченим у пункті 6 статті 3, частині третій статті 509 та частинах першій, другій статті 627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права. Наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов`язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором.

При вирішенні спорів про визнання кредитного договору недійсним слід враховувати вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема ЦК України (статті 215, 1048-1052, 1054, 1055 ЦК України) статей 18, 19 Закону України «Про захист прав споживача».

Тому умови спірного договору кредиту (п. 8.3) не відповідають вимогам статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» про заборону включення до споживчого договору умов, які є несправедливими, оскільки всупереч принципу добросовісності наслідком таких умов є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача.

Так, п. 8.3 договору передбачено, що у разі порушення строків повернення Позичальником обумовленої суми кредиту та нарахованих процентів користування кредитом, Позичальник зобов`язаний сплатити на вимогу Кредитора штраф у розмірі 2 (два) процента від суми кредиту за кожний день такого порушення, починаючи із першого календарного дня, наступного за днем повернення кредиту, а починаючи з третього дня порушення строків повернення кредиту штраф встановлюється у розмірі 2,98% від суми кредиту за кожний день порушення строків і нараховується виходячи із фактичного числа календарних днів такого порушення. Нарахування штрафів здійснюється в момент остаточного розрахунку, до цього моменту вони вважаються прогнозованими. Штраф є засобом відповідальності позичальника та нараховується окремо від процентів за користування кредитом.

При цьому штраф за перших два дні порушення строку повернення кредиту складає 730 % річних, а починаючи з третього дня - 1087,7 % річних. Водночас заявлена вартість послуги кредитування (проценти за користування кредитними коштами) згідно з умовами договору складають 1,5 % на день (547,5% річних), або 0,01% на день за період часу з 04.03.2017 по 30.04.2017 (3,66% річних). Тому штраф є явно несправедливим, так як перевищує 50% вартості послуги.

За таких підстав судова колегія дійшла висновку про те, що умови п. 8.3 договору суперечать положенням статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки розмір штрафу є непропорційно великим та значно перевищує 50% суми кредиту, а відтак позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання недійсним п. 8.3 укладеного сторонами кредитного договору від 13 січня 2017 року «2010-17/СК року є доведеними і підлягають до задоволення, що в свою чергу виключає стягнення з нього суми штрафу.

Указані порушення вимог чинного законодавства при укладені кредитного договору призвели до порушення прав споживача, які мають бути захищені відповідно до частини дев`ятої статті 18, статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів».

При розгляді справи суд першої інстанції на зазначені положення закону уваги не звернув, що призвело до порушення ним норм матеріального та процесуального права і як наслідок прийняття рішення яке підлягає скасуванню.

Неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального і неправильне застосування норм матеріального права відповідно до пунктів 1, 3, 4 частини 1 статті 376 ЦПК України є підставами для скасування рішення суду і ухвалення судом апеляційної інстанції нового рішення про відмову в задоволенні позову.

Згідно з частиною 13 статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

В зв`язку з частковим задоволенням позовних вимог, з відповідача слід стягнути на користь позивача судові витрати пропорційно до задоволеної частини позовних вимог, а з позивача на користь відповідача - пропорційно до частини позовних вимог, в задоволенні яких було відмовлено.

Сторонами понесені такі витрати: позивачем ТОВ «Менеджмент інвестицій» сплачено 1762 грн за подання позовної заяви, а відповідачем 2643 грн - за подання апеляційної скарги. При цьому розмір заявлених позовних вимог склав 25741,58 грн, тоді як судом задоволено позовні вимоги на суму 10108,38 грн.

Отже з відповідача ОСОБА_1 на користь ТОВ «Менеджмент інвестицій» підлягають стягненню частина судових витрат понесених останнім по сплаті судового збору за подання позовної заяви у сумі 691 грн 91 коп (1762 грн * (10108,38 грн/25741,58 грн)), тоді як з ТОВ «Менеджмент інвестицій» на користь ОСОБА_1 слід стягнути частину судових витрат в сумі 1605,43 грн (2643 грн * (1-10108,38 грн/25741,58 грн)), що були сплачені за подання апеляційної скарги.

Згідно з частиною 10 статті 141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

Відтак апеляційний суд покладає на ТОВ «Менеджмент інвестицій» обов`язок сплатити ОСОБА_1 різницю судових витрат в сумі 913,52 грн (1605,43 грн - 691,91 грн).

Враховуючи викладене вище, керуючись статтями 367, 368, 376, 382, 384 ЦПК України, Суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Немирівського районного суду Вінницької області від 23 серпня 2019 року скасувати і ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Менеджмент інвестицій» задовольнити.

Визнати недійсним пункт 8.3 договору споживчого кредиту № 2010-17/СК, укладеного 13 січня 2017 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Менеджмент інвестицій» та ОСОБА_1 .

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Менеджмент інвестицій» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором споживчого кредиту задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Менеджмент інвестицій» заборгованість за договором споживчого кредиту у сумі 10108 (десять тисяч сто вісім) гривень 38 коп, яка складається із заборгованості по кредиту - 3000 грн, заборгованості по відсоткам - 1305 грн, заборгованості по простроченим відсоткам - 5507,40 грн та 3% річних від простроченої суми - 295,98 грн.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Менеджмент інвестицій» на користь ОСОБА_1 різницю судових витрат в сумі 913,52 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий: І. М. Стадник
Судді:Ю.Б. Войтко
І.В. Міхасішин