РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 січня 2019 року м. Рівне

Справа № 559/2760/16-ц

Провадження № 22-ц/4815/65/19

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: Бондаренко Н.В. (суддя-доповідач), Ковальчук Н.М., Боймиструка С.В.

секретар судового засідання: Брикса Ю.Ю.

учасники справи:

позивач -ОСОБА_4,

відповідач -ОСОБА_5,

за участю: позивачки, її представника-адвоката ОСОБА_6

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_5 на рішення Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 17 жовтня 2018 року в складі судді Ральця Р.В., ухваленого в 10 год. 19 хв. в м.Дубно, дата складання повного судового рішення не вказана,

в с т а н о в и в:

16.12.2016року ОСОБА_4 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_5 про поділ майна, що є об'єктом спільної часткової власності, визнання права власності на самостійний об'єкт, що утворився в результаті поділу жилого будинку.

Позов мотивовано тим, що рішенням Дубенського міськрайонного суду від 19 травня 2014 року визначено їхні з відповідачем частки у спільній сумісній власності і кожному із них була передана в натурі конкретна частина будинку з господарськими будівлями, набутого у період шлюбу. В результаті поділу жилого будинку АДРЕСА_1 припинилося право їх спільної сумісної власності на вказане нерухоме майно.

ОСОБА_4 зареєструвала своє право власності на 46/100 спірного будинку в органах, що стверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 28.07.2014 року.

З відповідачем у неї склалися напружені відносини. ОСОБА_5, постійно створюючи перешкоди у користуванні власною часткою житлового будинку, не визнає її право власності на неї, вважаючи себе єдиним власником будинку і земельної ділянки, на якій він розміщений. Тому реальний поділ майна, що є об'єктом права спільної часткової власності можливий тільки в судовому порядку.

Належні їй та відповідачу по справі частини жилого будинку АДРЕСА_1 мають окремі входи, вони є ізольовані, так як кожен має окрему систему життєзабезпечення (водопостачання, газопостачання, опалення).

Виділена їй частка жилого будинку АДРЕСА_1 знаходиться на земельній ділянці площею 0,0504га, що належить їй на праві приватної власності і стверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 21.05.2015 року, кадастровий номер НОМЕР_1.

Крім того, рішенням виконкому Дубенської міської ради від 19 березня 2015 року №117 змінено адресу 46/100 частки жилого будинку на АДРЕСА_1, що належить їй на праві власності, присвоївши їй нову адресу: АДРЕСА_1.

З врахуванням цього, КП «Архітектор» їй було видано технічний паспорт на окремий об'єкт нерухомого майна АДРЕСА_1.

Просить поділити майно, що є об'єктом права спільної часткової власності та визнати за нею право власності на самостійний об'єкт нерухомого майна (№147/1), що утворився при поділі жилого будинку АДРЕСА_1, що знаходиться на земельній ділянці площею 0,0504 га, яка належить їй на праві приватної власності, припинивши право спільної часткової власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами АДРЕСА_1.

Рішенням Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 17 жовтня 2018 року визнано за ОСОБА_4 право приватної власності на самостійний об'єкт нерухомого майна (№147/1), що утворився при поділі жилого будинку АДРЕСА_1, який складається по житловому будинку "А-1": 1-8 житлова площа 18,1 кв.м, 1-7 житлова площа 19,6 кв.м., по сінях"а1": 1 веренда площею 5,1 кв.м., по надвірним будівлям: Б сарай, а2 сходи, 30% №1 та знаходиться на земельній ділянці площею 0,0504 га (кадастровий номер НОМЕР_1), припинивши право спільної часткової власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Рішення мотивовано тим, що позивач як співвласник має право на виділ у натурі своєї частки із спільного майна, з припиненням права спільної часткової власності. Їй виданий технічний паспорт на її частку у спірному житловому будинку, частка, яку вона просить виділити, є відокремлена, має самостійний вхід, її частина будинковолодіння розташована на земельній ділянці розміром 0,0504га, що перебуває у її приватній власності.

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_5 покликається на його незаконність в зв'язку з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Вважає, що в результаті поділу спірного будинковолодіння рішенням Дубенського міськрайонного суду від 19 травня 2014 року вже припинено право спільної сумісної власності, а її частина у ньому стала самостійним об'єктом нерухомого майна, так як має окремий вхід, подвір'я та земельну ділянку, присвоєно нову поштову адресу, що не потребує додаткового рішення суду.

Зазначає, що у суду були відсутні підстави для застосування положень ст.365 ЦК України, оскільки припинення його права спільної часткової власності, порушує його права як власника та завдає істотної шкоди, так як він позбавлений права доступу до об'єктів обслуговування своєї частини будинку (газопостачання, водопостачання, електроенергія, каналізація).

Звертає увагу на те, позивачка не покликалася на вказані норми права, а суд на підставі ст.ст.12,13 ЦПК України не має права ініціативи щодо зазначеного позивачем предмету чи змісту позовних вимог, тобто не може визначати спосіб судового захисту за позивача.

Просить рішення суду першої інстанції скасувати, в задоволенні позову - відмовити.

У відзиві на апеляційну скаргу позивачка вказує, що рішенням Дубенського міськрайонного суду від 19 травня 2014 року було припинено їх право спільної сумісної власності на спірне будинковолодіння та встановлено їх спільну часткову власність, з проведенням його поділу відповідно до варіантів судової інженерно-технічної експертизи. Вказує, що на ім'я відповідача відкриту окремі рахунки за використаний газ та електроенергію, кожен із співвласників користується окремим септиком та каналізацією. Просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу-без задоволення.

Згідно із ч. 1ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Судом встановлено, що рішенням Дубенського міськрайонного суду від 19 травня 2014 року між сторонами проведено поділ спільно набутого майна, зокрема, будинковолодіння АДРЕСА_1 та кожному передана в натурі конкретна частина будинку з господарськими будівлями, яка відповідає розміру встановленому рішенням суду.

Позивачка ОСОБА_4 зареєструвала своє право власності на 46/100 спірного будинку, що стверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 28.07.2014 року.

Рішенням виконкому Дубенської міської ради від 19 березня 2015 року №117 змінено адресу 46/100 частки жилого будинку на АДРЕСА_1, що належить позивачці на праві приватної власності, присвоєнням адреси частини будинку по АДРЕСА_1.

Комунальним підприємством Дубенської міської ради «Архітектор» позивачці було видано технічний паспорт на окремий об'єкт нерухомого майна АДРЕСА_1.

На наведеного, правильним є висновок суду про те, що в результаті поділу припинилося право спільної сумісної власності сторін на вказане будинковолодіння та воно перебуває у їх спільній частковій власності, та фактично складається з двох ізольованих квартир, які мають окремі входи.

Однак, облаштування співвласниками двох окремих входів не свідчить про припинення їх спільної власності.

Поняття спільної часткової власності викладено в ч. 1 ст. 356 ЦК України як власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності. Отже, право спільної часткової власності - це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле.

Частинами першою та другою статті 367 ЦК України визначено, що майно, яке перебуває у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними.

У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється.

Отже, оскільки кожній із сторін рішенням суду від 19 травня 2014 року виділено відокремлену частину будинку з самостійним виходом, яка відповідає їхній частці у праві власності, колегія суддів погоджується із висновком місцевого суду про наявність правових підстав для припинення права спільної часткової власності на нього.

Разом з тим, апеляційний суд не може погодитись із судом першої інстанції щодо застосування до спірних правовідносин положень ст.365 ЦК України. До них слід застосувати норми ст.364 ЦК України, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (ч. 2 ст. 183 ЦК України), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Договір про виділ у натурі частки з нерухомого спільного майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

У разі виділу співвласником в натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації ( ч.3 ст.364 ЦК Уураїни).

Згідно з правилами ст. 365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, за наявності таких умов: частка є незначною і не може бути виділена в натурі; річ є неподільною; спільне володіння і користування майном є неможливим; таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї.

Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Тобто вказані норми ЦК України є різними за своєю правовою природою і кожна з них є окремою підставою для пред'явлення позову, оскільки перша з них передбачає право власника, який виділяється, на частку зі спільного майна, а друга - коли позивач, як співвласник майна, домагається позбавлення права власності на частку майна іншого співвласника, відповідача по справі, з виплатою йому її вартості та визнання за позивачем права власності на цю частку майна.

Пред'являючи позов, позивачка вимог про позбавлення ОСОБА_5 права власності на частку у спірному будинковолодінні, із виплатою йому відповідної компенсації, визнання за нею права власності на цю частку не заявляла, коштів на депозит суду не вносила. Просила припинити її право спільної часткової власності на спірний житловий будинок та визнати за нею право власності на самостійний об'єкт нерухомого майна, що утворився при його поділі.

За наведеного, із мотивувальної частини рішення суду першої інстанції слід виключити покликання суду на норми ст.365 ЦК України.

Відповідно до ч.1 та ч. 13 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки апеляційна скарга відповідача підлягає задоволенню лише щодо мотивів рішення суду, то понесені ним витрати по оплаті судового збору при подачі апеляційної скарги у сумі 826,8грн. слід віднести на його рахунок.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375,376, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити частково.

Рішення Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 17 жовтня 2018 року змінити, виключивши із його мотивувальної частини покликання на норми ст.365 ЦК України. В решті-залишити без змін.

Понесені витрати по оплаті судового збору при подачі апеляційної скарги віднести за рахунок ОСОБА_5

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення. Касаційна скарга може бути подана до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини постанови, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 23 січня 2019 року.

Судді: Бондаренко Н.В.

Ковальчук Н.М.

Боймиструк С.В.