Золотоніський міськрайонний суд Черкаської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 695/3635/18

номер провадження 2/695/374/19

22 січня 2019 року м. Золотоноша

Золотоніський міськрайонний суд Черкаської області у складі:

головуючого судді Середи Л.В.,

за участі секретаря Оніщенко Н.В.,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Золотоноші цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом,

ВСТАНОВИВ:

02.01.2012 року помер батько позивача та брат відповідача ОСОБА_3. Після смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина на майно до складу якого, серед іншого, увійшла земельна ділянка площею 2,30 га, цільове призначення: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер: :05:006:0056, що знаходиться на території Гельмязівської сільської ради Золотоніського району Черкаської області, а також земельна ділянка 0,29 га, цільове призначення: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер: :07:005:0407, що знаходиться на території Гельмязівської сільської ради Золотоніського району Черкаської області.

Вказані земельні ділянки належали на праві приватної власності ОСОБА_4, яка була рідною матірю покійного ОСОБА_3 та відповідача по справі ОСОБА_2.

Після смерті ОСОБА_4, ОСОБА_3 та ОСОБА_2 спадщину прийняли, однак належним чином її не оформили.

Позивач виявив намір належним чином оформити вказане вище спадкове майно, а тому звернувся до приватного нотаріуса Золотоніського районного нотаріального округу Черкаської області ОСОБА_5 з відповідними заявами. Однак оформити вказану спадщину так і не зміг, оскільки відсутні правовстановлюючі документ, які посвідчили б права спадкодавця на вказане спадкове майно. За таких обставин позивачу, постановою нотаріуса від 02.10.2018 року було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на вказані земельні ділянки, а тому він був змушений звернутися до суду із відповідним позовом про визнання права власності на вказане спадкове майно в порядку спадкування за законом.

У судове засідання позивач не зявився, однак направив до суду заяву, відповідно до якої розгляд справи просив провести за його відсутності, на задоволенні позовних вимог наполягав у повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не зявилася, направивши до суду нотаріально посвідчену заяву, відповідно до якої просила суд справу розглянути без її участі, позовні вимоги визнала повністю.

Згідно з ч. 3, 4 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі визнання позову проводиться в порядку, встановленому статтею 206 цього Кодексу.

Так як у справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін, а відповідач позовні вимоги визнав повністю, суд вважає за можливе у підготовчому судовому засіданні розглянути справу за відсутності осіб, що беруть участь у справі та прийняти рішення на підставі доказів, що знаходяться у ній.

Суд, вивчивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає до повного задоволення.

При цьому суд виходить з наступних підстав.

Статтями 15 та 16 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, визнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту прав, встановлених цивільним законодавством, є, зокрема, його визнання.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку (серії ЯА № 710234) ОСОБА_4 на підставі розпорядження Золотоніської районної державної адміністрації від 11.07.2005 року №247, є власником земельної ділянки загальною площею 2.59 га, призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, та яка складається із земельних ділянок площею 2,30 га, цільове призначення: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер: :05:006:0056, що знаходиться на території Гельмязівської сільської ради Золотоніського району Черкаської області, а також земельна ділянка 0,29 га, цільове призначення: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер: :07:005:0407, що знаходиться на території Гельмязівської сільської ради Золотоніського району Черкаської області.

Суд бере до уваги, що позивач та відповідач не заперечують щодо факту родинних відносин ОСОБА_3 та ОСОБА_2 із ОСОБА_4, а саме того, що остання була їх матірю, а тому на підставі ч. 1 ст. 82 ЦПК України вказана обставина доказуванню не підлягає. Крім того, факт родинних відносин ОСОБА_3 та ОСОБА_4 стверджується також свідоцтвом про народження (серії ІІІ-УР №336706 від 13.03.1961 року).

Відповідно до свідоцтва про смерть (серії І-СР №330322 від 17.07.2018 року) ОСОБА_4 померла 12.07.2008 року.

Як вбачається з витягу зі спадкової справи №627, заведеної після смерті ОСОБА_4, яка померла 12.07.2008 року, наданої Золотоніською районною державною нотаріальною конторою, після смерті ОСОБА_4 заяви про прийняття спадщини подали її діти ОСОБА_2 та ОСОБА_6.

Згідно із свідоцтвом про смерть (серії І-СР №182602 від 03.01.2012 року) ОСОБА_3 помер.

Як вбачається з копії паспорту ОСОБА_2 №, остання є громадянином ОСОБА_7 Федерації.

На підставі вказаного вище судом встановлено, що ОСОБА_3 п.М. та ОСОБА_2 будучи дітьми ОСОБА_4 спадщину після смерті останньої прийняли, шляхом звернення до нотаріальної контори із відповідними заявами про прийняття спадщини, однак належним чином своїх спадкових прав не оформили.

ОСОБА_2 прийняла спадищну ще в липні 2008 року, а так як, у зв'язку із земельним мораторієм, така земля підлягає відчуженню, вона в 2009 році втратила право на володіння 1/2 частини земельної ділянки на території Гельмязівської сільської ради Золотоніського району Черкаської області, призначенням яких є ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

У звязку з тим, що спадкоємцями після смерті ОСОБА_4 були лише її діти, а ОСОБА_3 помер, то право на оформлення права власності на земельні ділянки площею 2,3 га та 0,29 га переходить до його єдиного спадкоємця ОСОБА_3, яким є позивач по справі.

Так вбачається, що ОСОБА_1 є сином ОСОБА_3, що стверджується відповідним свідоцтвом про народження (серії ІІ-СР№364399 від 07.02.1983 року).

Згідно з ч. 1 ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.

Нормами ст. 1261 ЦК України визначено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Як встановлено судом вище, позивач є сином померлого ОСОБА_3 та на підставі ст. 1261 ЦК України є спадкоємцем першої черги.

Згідно загальних норм закріплених в ст. 1216 та 1218 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Так згідно із ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належать спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 02.10.2018 року, позивачу відмовлено у видачі свідоцтв про право на спадщину за законом на вказані вище земельні ділянки, у звязку із відсутністю оригіналів правовстановлюючих документів.

Як встановлено вище вказані земельні ділянки належали ОСОБА_4, що стверджується відповідним правовстановлюючим документом, та після смерті останньої спадщину прийняли ОСОБА_3 та ОСОБА_2, яка, як встановлено вище, є громадянином іншої держави.

Частиною 4 ст. 81 ЗКУ визначено, що землі сільськогосподарського призначення, прийняті у спадщину іноземцями, а також особами без громадянства, протягом року підлягають відчуженню..

Разом із тим, відповідач по справі з часу прийняття спадщини не вчинила жодних дій на оформлення свого права власності на спадкове майно та відповідного відчуження та, як вбачається із самої заяви відповідача, не заперечує проти спадкування вказаних земельних ділянок позивачем по справі.

Згідно ч.4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Відповідно до п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12.06.2009р. № 2, у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без зясування і дослідження інших обставин справи.

Згідно із ст. 346 ЦК України однією з підстав припинення права власності є смерть власника, то первинна реєстрація права власності в такому випадку не може бути проведена на померлого, оскільки власник спадкового майна помер, а за життя право власності не було зареєстровано в належному порядку, то визначення належності зазначеного майна повинно проводитись шляхом визнання права власності за спадкоємцем, який подав заяву до нотаріальної контори про прийняття спадщини чи іншим чином має право на спадщину.

У відповідності до ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Як вбачається із копії спадкової справи за №34/2012 заведеної після смерті ОСОБА_3, який помер 02.01.2012 року, наданої приватним нотаріусом Золотоніського районного нотаріального округу Черкаської області ОСОБА_5 єдиним спадкоємцем, який прийняв спадщину після смерті ОСОБА_3 є ОСОБА_1.

Нормами ст. 328 ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність права власності не встановлена судом.

За таких обставин суд приходить до висновку, що позивач належним чином прийняв спадщину після смерті свого батька, який в свою чергу прийняв спадщину після смерті своєї матері, а оскільки спадкодавець належним чином свої спадкові права не оформив, а власник помер, вбачається обмеження прав позивача у можливості прийняття та належного розпорядження своїм спадковим майном, а тому позов підлягає до повного задоволення

На підставі зазначеного та керуючись

ст., ст. 346, 1268 ЦК України та ст. 10, ст., ст.

76,264,265 ЦПК України ЦПК України,

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2, про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, РНКОПП: НОМЕР_1, право власності в порядку спадкування за законом, після смерті ОСОБА_3, який помер 02.01.2012 року, на земельну ділянку розміром 2,30 га, цільове призначення: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер::05:006:0056, що знаходиться на території Гельмязівської сільської ради Золотоніського району Черкаської області та зареєстрована на праві приватної власності за ОСОБА_4 на підставі Державного акту Серії ЯА № 710234 від 10.10.2005 року.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, РНКОПП: НОМЕР_1, право власності в порядку спадкування за законом, після смерті ОСОБА_3, який помер 02.01.2012 року, на земельну ділянку розміром 0.29 га, цільове призначення: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер: :07:005:0407, знаходиться на території Гельмязівської сільської ради Золотоніського району Черкаської області та зареєстрована на праві приватної власності за ОСОБА_4 на підставі Державного акту Серії ЯА № 710234 від 10.10.2005 року.

Рішення може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення в порядку визначеному ст.,ст. 354-356 ЦПК України.

Суддя: Середа Л.В.